<http://schema.org/articleBody>
"Aquells dies de dol\u00E7a abund\u00E0ncia han passat i potser no tornaran. La frase la podria firmar un especulador immobiliari arru\u00EFnat per la crisi per\u00F2 tamb\u00E9 tots els que hem viscut l&amp;#039;\u00E8poca m\u00E9s gloriosa de la hist\u00F2ria del Bar\u00E7a. En aquella \u00E8poca la superioritat era tan manifesta que no importava gens qui era l&amp;#039;espectador privilegiat que corria pel camp amb un xiulet a la boca. Ara s\u00ED. Quan les forces s&amp;#039;han equilibrat esportivament perqu\u00E8 els uns han baixat i els altres senten que arriba la seva hora, hem topat dolorosament amb la realitat. Actualment els detalls decideixen partits i incideixen en la lluita pel t\u00EDtol. Sempre en benefici del mateix b\u00E0ndol. Aquesta batalla l&amp;#039;han perdut els dos a parts iguals. Junts. Guardiola com a entrenador i el club com a instituci\u00F3. En honor a la veritat s&amp;#039;ha de dir que el t\u00E8cnic ja intu\u00EFa en l&amp;#039;\u00E8poca de vaques grasses el que vindria, per\u00F2 ho portava en silenci. Les cr\u00EDtiques als \u00E0rbitres, tot i que subliminars o cr\u00EDptiques, entre l\u00EDnies, s\u00F3n una novetat que humanitza el personatge. Nom\u00E9s podem fer interpretaci\u00F3 per\u00F2 en el fons parlem d&amp;#039;una capitulaci\u00F3, d&amp;#039;un recon\u00E8ixer impl\u00EDcitament que resulta m\u00E9s efectiu plorar que actuar amb eleg\u00E0ncia. Costa d&amp;#039;amagar un punt d&amp;#039;impot\u00E8ncia tenint tota la ra\u00F3. En el fons la derrota ens iguala a tots, tot i que afortunadament cadasc\u00FA amb el seu estil. A la junta directiva li ha trencat la cintura la situaci\u00F3. Ja fa temps que expliquem en aquest espai que la seva capacitat d&amp;#039;influ\u00E8ncia, intimidaci\u00F3 o interlocuci\u00F3 amb la Federaci\u00F3 no es correspon al pes esportiu del club. L&amp;#039;Athletic Club, per posar un exemple, disposa de m\u00E9s palanques de pressi\u00F3 sobre l&amp;#039;ens federatiu que el mateix Bar\u00E7a. La bona not\u00EDcia \u00E9s que el mal est\u00E0 diagnosticat. La dolenta, que la reacci\u00F3 arriba tard per tenir incid\u00E8ncia en aquesta Lliga. La gesti\u00F3 dels arbitratges i de q\u00FCestions com la final de Copa acabar\u00E0 convertint els directius del Bar\u00E7a que tenen contacte amb la FEF en independentistes. Sent realistes i repassant el partit de Vallecas, la independ\u00E8ncia de Catalunya i la quarta Lliga consecutiva del Bar\u00E7a semblen objectius igual de llunyans. Ara b\u00E9, es fa dif\u00EDcil de creure que aquest equip deixi de persistir per m\u00E9s lluny que marxi el l\u00EDder. No ha actuat mai aix\u00ED. Mentrestant nom\u00E9s ens queda repetir la frase del Guardiola jugador a l&amp;#039;orella a Losantos Omar al Bernab\u00E9u, quan l&amp;#039;\u00E0rbitre navarr\u00E8s acabava d&amp;#039;anul\u00B7lar un gol legal de Rivaldo que hauria donat la vict\u00F2ria al Bar\u00E7a: &amp;quot;Has jugat amb el sentiment de tot un poble&amp;quot;. Doncs aix\u00F2. "^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/esports/Xiular-sentiment-poble_0_654534596.html>