<http://schema.org/articleBody>
"&amp;quot;Tot va anar molt de pressa. Amb una for\u00E7a sobrehumana, vaig sortir de les arenes movedisses paralitzants que m&amp;#039;immobilitzaven les cames. La veu de l&amp;#039;altre jo em retronava al cap: si t&amp;#039;haguessin segrestat ahir, ara fugiries corrent. Has d&amp;#039;actuar com si no coneguessis el segrestador. \u00C9s un desconegut. Corre. Corre. Male\u00EFt sigui, corre!&amp;quot; S\u00F3n les paraules que van emp\u00E8nyer Natascha Kampusch a fugir per enterrar vuit anys de segrest i de maltractaments f\u00EDsics, verbals i emocionals a c\u00E0rrec d&amp;#039;un antic treballador de Siemens, Wolfgang Priklopil, l&amp;#039;enginyer paranoic que admirava el pol\u00EDtic xen\u00F2fob i populista J\u00F6rg Haider i que &amp;quot;sempre havia volgut tenir una esclava&amp;quot;.Durant 3.096 dies de captiveri, l&amp;#039;esclava va ser una nena de 10 anys que Priklopil va enxampar per sorpresa el mat\u00ED del 2 de mar\u00E7 del 1998 i que en aquell moment nom\u00E9s va aconseguir, a causa del p\u00E0nic, arrencar-li &amp;quot;un crit silenci\u00F3s&amp;quot;. La nena va ser condu\u00EFda en una furgoneta blanca, embolicada en una manta, cap a una cel\u00B7la de cinc metres quadrats. &amp;quot;Em sentia com si en conservessin viva en una caixa forta&amp;quot;, recorda Kampusch.Segrestador su\u00EFcida A la Natascha no li agrada que se li adrecin nom\u00E9s pel seu nom. No vol que es parli d&amp;#039;ella amb familiaritat i compassi\u00F3, ni ser l&amp;#039;eterna v\u00EDctima d&amp;#039;\u00C0ustria, tan destrossada que sempre necessitar\u00E0 ajuda. Se&amp;#039;n va adonar de seguida, arran del frenes\u00ED medi\u00E0tic, la primera vegada que es va sentir lliure, o el dia que, havent fet ja 18 anys, va comen\u00E7ar a c\u00F3rrer en un moment de distracci\u00F3 del seu segrestador, mentre parlava per tel\u00E8fon m\u00F2bil. Era el 23 d&amp;#039;agost del 2006. Priklopil es va su\u00EFcidar tirant-se a les vies del tren en adonar-se que l&amp;#039;havia perduda.En esclatar la not\u00EDcia bomba que Natascha Kampusch era viva i havia aconseguit escapar, i quan la martellejaven amb preguntes sobre el seu segrestador, la jove vienesa no el jutjava en termes blancs o negres. Deia coses com aquesta: &amp;quot;Per descomptat, el segrestador m&amp;#039;ha robat la joventut, m&amp;#039;ha enclaustrat i torturat; per\u00F2 durant els anys decisius dels 10 als 18, ell ha estat la meva \u00FAnica persona de refer\u00E8ncia. En escapar-me (...) vaig perdre una persona que, si b\u00E9 de manera for\u00E7ada, era propera a mi&amp;quot;. I aquesta sinceritat incomodava la gent.Res no ha irritat m\u00E9s Kampusch que sentir-se dir per periodistes i policies que pateix la s\u00EDndrome d&amp;#039;Estocolm. Durant 3.096 dies, no va parlar amb ning\u00FA m\u00E9s que amb Priklopil, l&amp;#039;home que l&amp;#039;obligava a cuinar, sense permetre-li tocar el menjar, despr\u00E9s d&amp;#039;haver-la sotm\u00E8s a llargs per\u00EDodes d&amp;#039;inanici\u00F3; el que apagava i encenia el llum de la cel\u00B7la per exhibir el domini sobre la claror i la foscor de la seva vida; el que la colpejava amb una barra de ferro, li cremava la pell o la feia fregar -anys despr\u00E9s de l&amp;#039;inici del segrest, quan ja la deixava sortir de tant en tant del soterrani- nua. &amp;quot;Nom\u00E9s existia una persona que podia salvar-me de l&amp;#039;angoixant solitud i era la mateixa que me l&amp;#039;havia imposada&amp;quot;, confessa.L&amp;#039;allau d&amp;#039;especulacions al voltant del cas i la necessitat d&amp;#039;aclarir molts dels fets comentats pels mitjans de comunicaci\u00F3, que van convertir-se en una nova &amp;quot;pres\u00F3&amp;quot; per a la noia, la van portar a voler explicar l&amp;#039;infern viscut durant el segrest. Un infern en qu\u00E8 l&amp;#039;autor del crim va martiritzar-la amb comentaris \u00E0cids, que li minaven la moral, com aquest: &amp;quot;Els teus pares no volen que tornis. No t&amp;#039;estimen gens. No han volgut pagar el rescat. Estan contents d&amp;#039;haver-se desempallegat de tu&amp;quot;. Ell jugava a fer-la sentir culpable, com passa sovint entre les v\u00EDctimes d&amp;#039;abusos, com si depengu\u00E9s d&amp;#039;ella trobar-se en aquesta situaci\u00F3, com si hagu\u00E9s fet alguna cosa malament.Els abusos sexuals patits per Kampusch se suggereixen, sense explicitar-se, al llibre que finalment va escriure amb la col\u00B7laboraci\u00F3 dels periodistes Heike Gronemeir i Corinna Milborn. &amp;quot;\u00C9s l&amp;#039;\u00FAnica parcel\u00B7la de privacitat que m&amp;#039;agradaria conservar&amp;quot;, raona. El resultat mesura l&amp;#039;abast de la tortura patida -3.096 dies-, editat en catal\u00E0 per Ara Llibres. Despr\u00E9s de llegir-lo, el m\u00E9s impressionant de la hist\u00F2ria resulta sens dubte la lluita de Natascha per mantenir, durant i despr\u00E9s del segrest, la dignitat. Escriure&amp;#039;l ha perm\u00E8s a la jove trencar les seves cadenes. &amp;quot;Tot just ara puc deixar enrere el passat i dir sincerament: s\u00F3c lliure&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/Relatar-infern-dies-lliure-Natascha_0_426557344.html>