<http://schema.org/articleBody>
"Quan s&amp;#039;acosta el 8 de mar\u00E7 dos sentiments oposats lluiten en el meu esperit. D&amp;#039;una banda, voldria que no se celebr\u00E9s el Dia Internacional de la Dona Treballadora perqu\u00E8 el fet mateix indica que cal insistir que la situaci\u00F3 no est\u00E0 pas equilibrada. De l&amp;#039;altra, la reflexi\u00F3 sobre una part important de la poblaci\u00F3, amb tanta varietat de situacions i possibilitats, em sembla positiva si hi participa tota la societat, \u00E9s a dir, si nens i nenes, nois i noies, homes i dones, persones de qualsevol edat verbalitzen les seves experi\u00E8ncies i dialoguen. Els papers de la dona dins la societat, quins reptes ha aconseguit, quantes millores podr\u00EDem obtenir a fi que la vida fos millor per a la totalitat d&amp;#039;individus.La meva her\u00E8ncia directa \u00E9s d&amp;#039;una generaci\u00F3 de dones excepcionalment fortes. Els va tocar una societat patriarcal, una guerra i treballar la terra, com \u00E9s el cas, o fer d&amp;#039;obreres o de minyones. La majoria tenen en com\u00FA que van procurar per la fam\u00EDlia sacrificant all\u00F2 personal. Ara b\u00E9, seguint models, van educar els fills per treballar a fora i obtenir els diners per viure; a les filles, per ocupar-se de les persones de la colla, de la llar, millor si no havien de treballar fora de casa.Les nenes de la generaci\u00F3 immediata vam poder estudiar, algunes vam arribar a la universitat. L&amp;#039;aspiraci\u00F3 m\u00E0xima de les nascudes al voltant de l&amp;#039;any 1950 va ser treballar en relaci\u00F3 amb els nostres estudis. Quan vam tenir fills, en general, vam procurar compartir professi\u00F3 i dedicaci\u00F3 laboral amb atenci\u00F3 a la mainada, i esclar, a la llar. Hi ha hagut de tot entre els homes amb qui ens vam aparellar, per\u00F2 n&amp;#039;hi havia for\u00E7a que tenien voluntat de col\u00B7laborar en les feines de casa i prendre part en l&amp;#039;educaci\u00F3 i cura dels fills.En la generaci\u00F3 seg\u00FCent l&amp;#039;home no era estrany a les reinvindicacions femenines per la igualtat dels sexes, en el sentit de repartici\u00F3 de feines de tota mena. N&amp;#039;han sentit a parlar als mitjans i ho han debatut a l&amp;#039;escola. Avui, en part, ha tornat la mare que es queda a casa perqu\u00E8 vol alletar el fill fins tard, perqu\u00E8 la crisi no li proporciona una feina amb cara i ulls i, encara, perqu\u00E8 les guarderies i escoles maternals no abunden pertot. Una connexi\u00F3, doncs, amb la posici\u00F3 de les \u00E0vies. Crec que no totes les dones que ara tenim si fa no fa seixanta anys hem estat prou coherents. Moltes de les que volien una repartici\u00F3 de les tasques familiars amb l&amp;#039;home, pel que fa a les hores de feina a fora i les condicions de treball, encara han continuat educant els nois com van fer les seves mares, \u00E9s a dir, com alg\u00FA que a casa ha de ser servit, no fos que ho aboqu\u00E9s tot per terra o que es cans\u00E9s massa. I tamb\u00E9 hi ha el cas de les mares que han educat noi i noia amb igualtat i despr\u00E9s es queixen que les nores abusen de la bona educaci\u00F3 dels seus fills. Em sembla evident que cada parella ha de pactar qu\u00E8 vol, qu\u00E8 necessita per sentir-se b\u00E9 i viure amb un cert equilibri. Cada persona \u00E9s un m\u00F3n i cada dues, un univers.I continuen els maltractaments entre membres de la parella i massa dones moren i pateixen per culpa d&amp;#039;aquesta plaga. Tendim a associar actituds irracionals i violentes a falta de preparaci\u00F3 i classe social baixa, per\u00F2, alhora, sabem que no s\u00F3n exclusives d&amp;#039;un nivell econ\u00F2mic ni educatiu determinats. De fet, coneixem casos que ho desmenteixen.Fa poc, un conegut, una persona que tinc per instru\u00EFda i llegida, feia una cr\u00EDtica a una entitat. Entre els punts que subratllava n&amp;#039;hi havia un que em va ser com un cop baix. Bromejava, de manera grollera, sobre el fet que, actualment, a la junta responsable de l&amp;#039;entitat les dones superen en tres el nombre d&amp;#039;homes. Al final, afegia que aquell comentari seu es podia titllar de pol\u00EDticament incorrecte i s&amp;#039;escudava que l&amp;#039;hi havia suggerit una feminista. Aix\u00ED reblava el clau. No \u00E9s un cas tan a\u00EFllat com sembla: grates un xic en una actitud dialogant i hi pot apar\u00E8ixer un malestar per la percepci\u00F3 de persones d&amp;#039;un altre sexe, d&amp;#039;una altra ra\u00E7a, d&amp;#039;un altre pensament, que destaquen en algun lloc ambicionat.Haur\u00EDem de parlar m\u00E9s de la rivalitat, crec que, si es fes, en gran part s&amp;#039;esvairia.En certs oficis \u00E9s f\u00E0cil fer amistats, per\u00F2 en altres, \u00E9s d&amp;#039;all\u00F2 m\u00E9s complicat, sobretot entre persones del mateix sexe. Sembla que hi ha una doble rivalitat. De fet, alguns comentaris abonen aquesta comparaci\u00F3 espec\u00EDfica.Ho he comprovat en el cas d&amp;#039;establir el paral\u00B7lelisme entre autors d&amp;#039;\u00E8poques diferents. No \u00E9s gens freq\u00FCent fer-ho entre un escriptor d&amp;#039;ara i una escriptora del passat o viceversa, sin\u00F3 que la tend\u00E8ncia \u00E9s la de destacar lligams o influ\u00E8ncies entre escriptor i escriptor; paral\u00B7lelament, entre escriptora i escriptora. T\u00E9 sexe l&amp;#039;escriptura?La pel\u00B7l\u00EDcula El cigne negre proporciona una visi\u00F3 extremada del tema de la rivalitat en l&amp;#039;\u00E0mbit del ballet. El director Darren Aronofsky mostra qu\u00E8 es pot estar disposat a fer per aconseguir ser el n\u00FAmero u, i tamb\u00E9, esclar, a qu\u00E8 s&amp;#039;\u00E9s capa\u00E7 de renunciar."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/sexe-rivalitat_0_435556454.html>