<http://schema.org/articleBody>
"L&amp;#039;experi\u00E8ncia de viure el futbol en directe est\u00E0 envoltada de rituals. Alguns s\u00F3n \u00EDntims, tot i que despr\u00E9s es facin p\u00FAblics en el marc de reivindicacions hor\u00E0ries, i per con\u00E8ixer-ne d&amp;#039;altres nom\u00E9s cal passejar-se pel voltant d&amp;#039;un estadi en dia de partit. Per exemple, aconseguir veure ben delineat el desmesurat escut de l&amp;#039;Athletic Club pintat al lateral de San Mam\u00E9s. D&amp;#039;aquests rituals, alguns passen a formar part de la idiosincr\u00E0sia que cada cultura t\u00E9 a l&amp;#039;hora d&amp;#039;acostar-se al futbol. A Anglaterra han desaparegut les localitats dempeus de molts estadis, per\u00F2 als bars encara s&amp;#039;hi ven la brit\u00E0nica i obrera combinaci\u00F3 de pie and bovril, \u00E9s a dir, caldo calent de concentrat de carn i una mena de pasta de full farcida de carn. Igual que, a l&amp;#039;entorn dels camps, com titelles custodiant un guinyol, apareixen els venedors de programes. Oltremanica, com diuen els italians, la informaci\u00F3 pr\u00E8via als partits es paga, normalment a tres o quatre pounds.De programes a revistesEn els clubs professionals, els programes han evolucionat fins a revistes quinzenals amb els requisits d&amp;#039;una publicaci\u00F3 de futbol moderna: bons continguts, bones fotografies, tipografia agressiva, color. La majoria superen la cinquantena de p\u00E0gines, i el lector for\u00E0 s&amp;#039;emporta la primera lli\u00E7\u00F3 a la p\u00E0gina 3. El m\u00E0nager de l&amp;#039;equip s&amp;#039;adre\u00E7a als fans donant-los la benvinguda a l&amp;#039;estadi, explicant-los el que espera del partit que qui llegeix \u00E9s a punt de presenciar, assumint els errors, injectant esperances. En els clubs anglesos, i ho testimonien els jugadors catalans que hi estan enrolats, tot es fa per als fans. I, per aix\u00F2, a la darrera p\u00E0gina hi sol haver impr\u00E8s el que aqu\u00ED seria el n\u00FAmero de la panera, per participar en jocs i sortejos. S\u00ED, \u00E9s f\u00E0cil la deducci\u00F3 per\u00F2 la faig: aqu\u00ED, per un euro, tenim un paperot amb deu n\u00FAmeros impresos, i all\u00E0, per tres o quatre, desenes de p\u00E0gines de cultura de club. Entremig, agafem, a l&amp;#039;atzar, les propostes que un hist\u00F2ric, el Leeds United, fa per als programes de la temporada 2011-12. Un escriptor local recupera i comenta programes antics, el redactor d&amp;#039;un fanzine recorda nits \u00E8piques a Elland Road des del prisma d&amp;#039;un lifelong supporter, un altre periodista incorpora an\u00E8cdotes dels viatges al continent del Super Leeds, i, l\u00F2gicament, no hi falta l&amp;#039;entrevista a un jugador. Per a un nouvingut, acaba sent inevitable desviar els ulls del partit i tornar-los a la publicaci\u00F3 si no s&amp;#039;ha tingut temps de llegir el programa en els instants previs o de descans.Els programes, en el seu inici, eren una font m\u00E9s de finan\u00E7ament dels clubs. Es varen comen\u00E7ar a imprimir al nord, a Preston, al voltant del 1880, perqu\u00E8 els aficionats del Preston North End poguessin identificar els seus jugadors i en coneguessin les virtuts, fet que encara arriba als nostres dies. Per a les entitats m\u00E9s modestes encara suposen un petit ajut econ\u00F2mic, per\u00F2 per als grans equips ha passat a ser una inversi\u00F3 m\u00E9s en comunicaci\u00F3, un vehicle publicitari, una manera m\u00E9s de fidelitzar amb els aficionats la marca del club i dels seus patrocinadors. Ara b\u00E9, amb un programa per gaireb\u00E9 cada club a Anglaterra, m\u00E9s sofisticats o encara en format fotoc\u00F2pia, \u00E9s gaireb\u00E9 conseq\u00FCent que una de les activitats que mou passions entre els col\u00B7leccionistes brit\u00E0nics sigui el col\u00B7leccionisme de programes futbol\u00EDstics, amb les hist\u00F2ries que aix\u00F2 genera.Peces de col\u00B7leccionistaDos dies despr\u00E9s del dram\u00E0tic accident aeri de l&amp;#039;expedici\u00F3 del ManU a Munic, el 6 de febrer del 1958, els Busby babes havien de jugar a Old Trafford contra el Wolverhampton. El programa estava impr\u00E8s amb els noms dels jugadors que van deixar la vida sobre la ferralla, la neu i el gla\u00E7. El TheGuardian publicava fa deu anys, quan l&amp;#039;activitat de col\u00B7leccionar programes semblava experimentar un boom, que per aquest programa es pagaven 4.000 lliures esterlines (uns 5.000 euros). A les grans cases de subhastes s&amp;#039;han ofert milions de lliures per aquests llibrets. En aquest rac\u00F3 de m\u00F3n nostre hi ha remarcables esfor\u00E7os per part d&amp;#039;alguns clubs per oferir publicacions amb propostes atractives per a l&amp;#039;aficionat. En la pr\u00E0ctica totalitat de casos, per\u00F2, es reparteixen de franc en entrar al camp, com un flyer publicitari. I potser per aix\u00F2, quan els aficionats marxen, moltes revistes queden aixafades sobre els seients. Han servit per dissimular el pam de pols que sol habitar-hi."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.arabalears.cat/esports/Demaneu-programa_0_607739276.html>