<http://schema.org/articleBody>
"Una mirada lluminosa diu inequ\u00EDvocament que s&amp;#039;ho est\u00E0 passant b\u00E9. Va colpejant deu pilotes, disposades en l\u00EDnia sobre la frontal de la gran, amb seguretat, amb contundent delicadesa. T\u00E9 l&amp;#039;objectiu d&amp;#039;estavellar-ne al travesser tantes com pugui: \u00E9s una juguesca per al programa Futbol-Cat. Un so met\u00E0l\u00B7lic sec confirma l&amp;#039;encert fins a set vegades. Somriu, mira a c\u00E0mera i diu: &amp;quot;Set! El meu n\u00FAmero preferit&amp;quot;. 14 mesos despr\u00E9s, el mateix programa mostra la imatge de la tercera lesi\u00F3 al genoll de Sara M\u00E9rida P\u00E9rez (Barcelona, 8 d&amp;#039;abril del 1993). Per tercer cop des del joc dels travessers, Sara s&amp;#039;havia trencat, sola, els lligaments del genoll dret. 13 segons despr\u00E9s de reapar\u00E8ixer. El futbol se li va aturar a Sara M\u00E9rida un 23 de gener del 2011, en un partit contra la Reial Societat a Sant Adri\u00E0 en qu\u00E8 va entrar en el minut 60, en el lloc d&amp;#039;Al\u00E8xia Putellas (ara al Llevant), i en la seva posici\u00F3 natural: extrem. El que va venir llavors li ha quedat gravat amb una precisi\u00F3 impactant, perqu\u00E8 afectava el que m\u00E9s li agrada. &amp;quot;\u00D3scar Aja, l&amp;#039;entrenador, volia que les extrems pressionessin les laterals quan rebien una passada de les centrals. Vaig veure una passada fluixa d&amp;#039;aquest tipus i creia que la podia tallar. Vaig estirar la cama esquerra per\u00F2 la dreta se&amp;#039;m va clavar a la gespa, i de costat. Em vaig trencar el lligament lateral i, de rebot, el creuat&amp;quot;. L&amp;#039;\u00FAnica c\u00E0mera que enregistrava el partit estava ubicada rere la l\u00EDnia de banda, al punt exacte on el m\u00F3n li va caure damunt. La nitidesa amb qu\u00E8 va captar els seus crits era colpidora. &amp;quot;Mai ho he arribat a passar tan malament. Mai. Tenia una sensaci\u00F3 horrible d&amp;#039;haver-me rebentat el genoll, i en veure al camp tanta gent, les companyes, els meus pares... Em vaig tornar boja durant 5 minuts i em vaig marejar. El dolor va anar apagant-se per\u00F2 fins que no em van atendre a la Cl\u00EDnica del Pilar no em vaig comen\u00E7ar a calmar&amp;quot;. Una lesi\u00F3 greu representava una patacada descomunal per a una noia amb el signe del futbol marcat gaireb\u00E9 des del bressol. I no nom\u00E9s perqu\u00E8 el seu germ\u00E0 sigui el jugador de l&amp;#039;Atl\u00E8tic de Madrid Fran M\u00E9rida. &amp;quot;Els meus pares tenen v\u00EDdeos en qu\u00E8 dono puntades de peu al biber\u00F3. Des dels tres anys demanava jugar a futbol. Per\u00F2 s\u00ED que veure jugar el meu germ\u00E0 em refor\u00E7ava, perqu\u00E8 veia que ell gaudia al camp i jo tamb\u00E9 ho volia&amp;quot;. &amp;quot;El Fran va demanar consell als metges de l&amp;#039;Atl\u00E8tic, i va arribar a preguntar si podria fer la rehabilitaci\u00F3, ni que fos parcialment, all\u00E0&amp;quot;. La conversa pren un to amarg. &amp;quot;Tenia 17 anys, a l&amp;#039;Espanyol no tenia cap tipus de contracte i acabava de pujar del B... I el cert \u00E9s que em vaig haver de buscar la vida, anant pel meu compte, amb un fisioterapeuta de Vilanova. Em vaig lesionar al gener i em van operar el dia en qu\u00E8 complia els 18&amp;quot;.El primer gir en positiu, explica M\u00E9rida, va semblar que arribava amb el canvi de t\u00E8cnic a l&amp;#039;Espanyol. Luis Carri\u00F3n li va expressar la seva confian\u00E7a (&amp;quot;Em va dir que comptava amb mi perqu\u00E8 volia jugadores amb ganes&amp;quot;) i els fisioterapeutes del club van accelerar la recuperaci\u00F3. Fins al segon esvoranc en el cam\u00ED. &amp;quot;Feia pocs dies que m&amp;#039;entrenava amb l&amp;#039;equip. En un exercici de conducci\u00F3 amb cons, fent mitja volta despr\u00E9s de l&amp;#039;\u00FAltim, recolzant amb l&amp;#039;esquerra i tocant amb la dreta, vaig fer un mal gest i vaig notar que el genoll dret m&amp;#039;anava cap endavant. Per\u00F2 no se&amp;#039;m va inflar, i el dolor era esc\u00E0s. Cr\u00E8iem que seria un esquin\u00E7, fins que vam fer la resson\u00E0ncia&amp;quot;. Aquest cop, la reacci\u00F3 no va ser tan lenta, per\u00F2 el final, tan incre\u00EFble com frustrant, ha estat id\u00E8ntic. O gaireb\u00E9. &amp;quot;Tenia l&amp;#039;esperan\u00E7a que aquest cop era el definitiu. Vaig anar al CAR a fer proves, fins i tot, i estava molt motivada. Torno contra l&amp;#039;Sporting Huelva, i de seguida, en una cursa, noto que el genoll em cruix. Em llan\u00E7o a terra i crido als f\u00EDsios. I em cago en tot el que em puc cagar, perqu\u00E8 estava tan nerviosa que no podia fer m\u00E9s que picar a terra, veure les companyes plorant i pensar que no podia ser&amp;quot;. M\u00E9rida se sotmetr\u00E0 dem\u00E0 a una artrosc\u00F2pia per tenir un diagn\u00F2stic acurat. &amp;quot;El creuat, a la primera resson\u00E0ncia, es veu trencat, per\u00F2 no totalment. Hi ha fibres senceres&amp;quot;. Sigui quin sigui el resultat, per\u00F2, &amp;quot;segur que tornar\u00E9 a jugar. El doctor Cugat, que m&amp;#039;operar\u00E0 amb el doctor \u00C1lvarez, em diu que s\u00F3c molt jove i que em deixar\u00E0 el genoll nou. I ser\u00E0 dur, per\u00F2 els \u00E0nims que rebo m&amp;#039;ajuden a tirar endavant&amp;quot;. De moment, Sara mant\u00E9 al WhatsApp una frase volgudament desordenada: &amp;quot; Treinta segundos dur\u00F3 mi victoria &amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/esports/terbol-atzur-tres-voltes-rebel_0_670732962.html>