<http://schema.org/articleBody>
"Ves que no s&amp;#039;estigui escrivint una p\u00E0gina de la hist\u00F2ria musical del pa\u00EDs, aquests dies al bar Heliog\u00E0bal. Hi presenten el primer disc Joan Daus\u00E0 i Els Tipus d&amp;#039;Inter\u00E8s, de qui els entesos es pregunten si seran &amp;quot;the next big Catalan thing&amp;quot; (no em pregunteu per qu\u00E8 s&amp;#039;ho pregunten en angl\u00E8s). Daus\u00E0 \u00E9s un cantautor disfressat del que ell anomena &amp;quot;pop d&amp;#039;autor&amp;quot;. No deixa de ser curi\u00F3s que s&amp;#039;estiguin posant de moda les balades tristes, per\u00F2 es veu que s\u00ED, que ara aix\u00F2 \u00E9s el s\u00FAmmum de la modernitat. I llavors passa que a l&amp;#039;Heliog\u00E0bal s&amp;#039;esgoten les entrades tres dies consecutius, i que una amiga (la mateixa que acabar\u00E0 rebatejant el cantant com a Joan Dol\u00E7\u00E0) se sorpr\u00E8n perqu\u00E8 esperava trobar-hi encara m\u00E9s gafapastes per metre quadrat.Es tracta de presentar Jo mai mai , i \u00E9s el que fan: tocar les onze can\u00E7ons l&amp;#039;una rere l&amp;#039;altra, en l&amp;#039;ordre de l&amp;#039;\u00E0lbum, amb un afegit\u00F3 d&amp;#039;entrada i un parell de regals finals: la in\u00E8dita  En Teo va a l&amp;#039;escola (&amp;quot;si no la sentiu mai m\u00E9s \u00E9s que no ha superat el sed\u00E0s&amp;quot;), i una versi\u00F3 de l&amp;#039; Eye in the sky , d&amp;#039;Alan Parsons, on Daus\u00E0 s&amp;#039;ho fa venir b\u00E9 per colar-hi una refer\u00E8ncia (una altra) al seu estimat Serrat. Si m&amp;#039;haguessin explicat que els gafapastes se sabrien de cor una pe\u00E7a sobre la tieta serratiana de jove, hauria dit que em prenien el p\u00E8l. I mira. &amp;quot;No \u00E9s un disc de festa major -admet en Daus\u00E0 a mig concert-. Quan ensenyava les can\u00E7ons als amics, em deien: Joan, est\u00E0s b\u00E9?&amp;quot;. Fins i tot l&amp;#039;\u00FAltima, que vol encomanar esperan\u00E7a, est\u00E0 embolicada amb una m\u00FAsica que t&amp;#039;encongeix l&amp;#039;\u00E0nima. &amp;quot;Hi dic que encara hi som a temps. Per\u00F2 ho dic de manera trista, no patiu. Us heu de quedar amb la lletra&amp;quot;. Ell ja intenta inspirar-se en coses alegres, per\u00F2 se&amp;#039;n surt a mitges. &amp;quot;Aquesta t\u00E9 un  ritmillo que mola -anuncia abans de Parque Rosedal -. No us enganyar\u00E9, la hist\u00F2ria \u00E9s  xunga igual&amp;quot;. Pel que fa al hit Jo mai mai , una enquesta a m\u00E0 al\u00E7ada permet concloure que la Judit s\u00ED que estima el narrador. I jo mai mai em perdonaria no haver descobert aquestes can\u00E7ons."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/mai-deixaria-descoltar-cancons-tristes_0_655734447.html>