<http://schema.org/articleBody>
"Deu ser que els miracles editorials encara existeixen, perqu\u00E8 tenir a les mans i poder contemplar aquest magn\u00EDfic estoig que cont\u00E9, en dos volums impecables, l&amp;#039;obra assag\u00EDstica de Joan Fuster, editats en l&amp;#039;excel\u00B7l\u00E8ncia que mereix l&amp;#039;escriptor, obliga a fregar-se repetidament els ulls. Sento una apassionada i vibrant emoci\u00F3.  El primer volum de l&amp;#039;obra completa fusteriana va apar\u00E8ixer l&amp;#039;any 2002 amb el t\u00EDtol inequ\u00EDvoc de Poesia, aforismes, diari, vinyetes i dibuixos . Enguany els volums segon i tercer: Assaig, I i Assaig, II continuen l&amp;#039;estela d&amp;#039;aquell encert admirable: oferir als lectors la normalitat del millor, liter\u00E0riament parlant, que ha donat el pa\u00EDs. El sumari d&amp;#039;aquests dos volums \u00E9s un cabal ingent d&amp;#039;assajos, ple de sorpreses extraordin\u00E0ries, notes, in\u00E8dits i materials complementaris. L&amp;#039;edici\u00F3 completa de Joan Fuster \u00E9s dirigida per Antoni Fur\u00F3 i Josep Pal\u00E0cios, una iniciativa conjunta de la Universitat de Val\u00E8ncia i  d&amp;#039;Edicions 62.  M&amp;#039;atreviria a afirmar que Joan Fuster (Sueca, Pa\u00EDs Valenci\u00E0, 1922-1992) \u00E9s la intel\u00B7lig\u00E8ncia definida, concreta, expl\u00EDcita i continuada; i l&amp;#039;assagista catal\u00E0 m\u00E9s important del segle XX, donada la seva excel\u00B7lent i monumental producci\u00F3, espai literari en qu\u00E8 l&amp;#039;escriptor deixa const\u00E0ncia quotidiana, tot reflexionant, sobre el m\u00F3n que l&amp;#039;envolta. Tamb\u00E9 pel seu comprom\u00EDs amb la literatura, la llengua, el pa\u00EDs i la llibertat, per la seva actitud independent i cr\u00EDtica, honesta, mai reverencial, mai condescendent; per l&amp;#039;humor c\u00E0ustic, punxant, en\u00E8rgic, combatiu; per la seva lucidesa en analitzar la realitat canviant i pronunciar-se sobre els signes dels nous temps; per l&amp;#039;exercici higi\u00E8nic del sarcasme; pel seu escepticisme compatible amb el comprom\u00EDs nacional i social; per ser profund i lleg\u00EDvol alhora; per la seva traject\u00F2ria c\u00EDvica; per la seva dial\u00E8ctica incessant; per divertir-nos enormement; pel sentit que tenia i t\u00E9 la seva obra com a element primordial integrador a Val\u00E8ncia, en la idea essencial de crear la unitat de tota l&amp;#039;\u00E0rea ling\u00FC\u00EDstica catalana, talment el futur de tots plegats... \u00C9s a finals del 1952 quan Fuster s&amp;#039;interessa per conrear l&amp;#039;assaig, per la literatura d&amp;#039;idees, i d&amp;#039;aquesta manera despla\u00E7a la creaci\u00F3 po\u00E8tica i arracona definitivament qualsevol altre projecte literari. En una ir\u00F2nica i divertida p\u00E0gina del seu diari ho explica: &amp;quot;Jo, com a escriptor, havia volgut ser un gran novel\u00B7lista, un dramaturg genial, un poeta l\u00EDric de primera categoria, un fil\u00F2sof d&amp;#039;acad\u00E8mia, si m\u00E9s no. Per\u00F2 hi he renunciat. Amb ll\u00E0grimes de sang, plorades damunt de quartilles in\u00FAtils, hi he renunciat. He de conformar-me a escriure tebeos. El que acostumo a escriure, perqu\u00E8 no en s\u00E9 m\u00E9s, s\u00F3n una mena de tebeos per a intel\u00B7lectuals&amp;quot;. Per Fuster, l&amp;#039;assaig era el g\u00E8nere m\u00E9s adequat a la seva activitat liter\u00E0ria, un g\u00E8nere de caire egotista i especulatiu en qu\u00E8 res s&amp;#039;interposa entre autor i lector. De fet, \u00E9s el g\u00E8nere literari que obliga a la parcialitat i al posicionament, un avantatge que esdev\u00E9 nom\u00E9s un cam\u00ED entre d&amp;#039;altres, en part excloent, perqu\u00E8 l&amp;#039;assaig mai \u00E9s sobre un tema sin\u00F3 cap a un tema; o sigui, l&amp;#039;aplicaci\u00F3 del dubte a qualsevol especulaci\u00F3. Un estil, a m\u00E9s, que pel seu fragmentisme inherent t\u00E9 la clara vocaci\u00F3 de discurs no acabat, de deliberaci\u00F3 interior que segueix el fil d&amp;#039;una argumentaci\u00F3 sempre matisable.  Ben mirat, un examen de consci\u00E8ncia, una deliberaci\u00F3 interior. Per\u00F2 l&amp;#039;impressionant fons intel\u00B7lectual de Fuster sempre ve enjogassat per una vestimenta franca i festiva. Entenc que Fuster no sempre \u00E9s f\u00E0cil, per\u00F2 s\u00ED proper, divertit, ir\u00F2nic i, de vegades, c\u00E0ustic. \u00C9s un assagista que prova la mat\u00E8ria fugint sempre de l&amp;#039;especialitzaci\u00F3 tem\u00E0tica o la severitat filos\u00F2fica, definint-se com un &amp;quot;especialista en idees generals, un Voltaire o Diderot de poble&amp;quot;, amb una mixtura d&amp;#039;escepticisme i curiositat insadollables, i un abellidor afany de fer-se llegir. D&amp;#039;aqu\u00ED se&amp;#039;n despr\u00E8n un estil \u00E0gil, din\u00E0mic, sentenci\u00F3s, atret per l&amp;#039;adjectiu sorprenent, la frase llampant i una amenitat antil\u00EDrica la mar de comprensible. Aix\u00F2 s\u00ED, embegut d&amp;#039;una ironia desmitificadora i una sornegueria que fa contrastar la buidor de les grans paraules amb el somriure del lector intel\u00B7ligent. En aquest volum primer hi ha agrupats els assajos que s&amp;#039;editaren en forma de llibre anteriorment, i alguns articles dispersos de col\u00B7laboracions espor\u00E0diques en revistes. Hi podem trobar  El descr\u00E8dit de la realitat ,en qu\u00E8 Fuster assaja sobre pintura i art: s\u00F3n petits fragments divertits i l\u00FAcids, amb un pic d&amp;#039;encantadora ingenu\u00EFtat. Tamb\u00E9 hi ha el meravell\u00F3s  Diccionari per a ociosos , tota una aventura liter\u00E0ria sorprenent, una mena de diccionari d&amp;#039;itineraris diversos per pensar, un di\u00E0leg amb l&amp;#039;autor, morda\u00E7 i sorprenent. A tall d&amp;#039;exemple: &amp;quot;Caracterologia: en determinats moments de la nostra vida, tots fem cara de g\u00E0rgola. Silenci: ben sovint, gaireb\u00E9 sempre, callar tamb\u00E9 \u00E9s mentir. Temps: mentre dormiu us creix la barba, aix\u00F2 \u00E9s el temps...&amp;quot; El volum segon est\u00E0 dedicat als articles publicats de manera regular, dins una s\u00E8rie o secci\u00F3 pr\u00F2pia, que generalment duien un t\u00EDtol, en setmanaris, revistes o diaris. Els publicats a  Serra d&amp;#039;Or , Restriccions mentals , sembla que contenen el millor Fuster, donant als temes m\u00E9s densitat i espai. \u00C9s, sens dubte, la revista que va fer-se m\u00E9s pr\u00F2pia, on trobem el Fuster m\u00E9s assagista, amb gran amplitud de mires i llibertat. No cal destriar, la majoria s\u00F3n excel\u00B7lents. Ara b\u00E9, l&amp;#039;assaig sobre Carles Riba \u00E9s impagable. Amb 45 anys Joan Fuster ja era un cl\u00E0ssic, per\u00F2 no ho va tenir gens f\u00E0cil. Pat\u00ED una traject\u00F2ria plena d&amp;#039;adversitats: abs\u00E8ncia d&amp;#039;ambient cultural, pobresa, censura, hostilitats oficioses, silencis oficials..., sense oblidar que va rebre les conseq\u00FC\u00E8ncies violentes de l&amp;#039;anticatalanisme criminal feixista. Fuster va patir dos atemptats amb bomba al seu domicili, el darrer va devastar el seu arxiu i la biblioteca, cosa que demostrava que era un home important, un veritable poder f\u00E0ctic. Ara ens manca. Al cementiri de Sueca, en un n\u00EDnxol reservat a fills il\u00B7lustres, en l&amp;#039;epitafi de bronze que il\u00B7lumina la seva l\u00E0pida sepulcral, s&amp;#039;hi pot llegir: &amp;quot;I morir deu ser aix\u00F2: deixar d&amp;#039;escriure&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/suplements/llegim/Joan_Fuster-Edicions_62-Joaquim_Armengol_0_625737429.html>