<http://schema.org/articleBody>
"Poques obres claven una gec d&amp;#039;humilitat com ho fa Pedra de tartera : qu\u00E8 tenen les 100 p\u00E0gines de Maria Barbal que sent tan simples commouen tan intensament? En el mon\u00F2leg dispers de la Contxa no hi ha ni un mot, ni una expressi\u00F3, que no pogu\u00E9s pronunciar un analfabet. I en canvi amb una senzillesa molt rumiada, que sembla caiguda del cel perqu\u00E8 tusta l&amp;#039;entranya, Barbal escruta profundament el personatge. L&amp;#039;escruta tant que veiem la Contxa feinejant durant els anys que l&amp;#039;autora es menja. Si la bona novel\u00B7la \u00E9s la que imposa amb naturalitat els silencis i els salts d&amp;#039;espai i de temps, aquesta ho \u00E9s.Marc Rosich l&amp;#039;adapta ara al teatre, distribuint b\u00E9 el mon\u00F2leg de la Contxa entre vuit personatges sense robar-li patetisme ni tendresa. Conserva el seu punt genial: la capacitat de Barbal per fer expressar l&amp;#039;inexpressable a qui no t\u00E9 recursos per emparaular els seus sentiments. D&amp;#039;aqu\u00ED l&amp;#039;ab\u00FAs de comparacions i d&amp;#039;ant\u00EDtesis molt f\u00E0cils. &amp;quot;I \u00E9s que ell semblava haver nascut per treure&amp;#039;m tots els temors, per posar llum on jo veia fosc i per aplanar all\u00F2 que se&amp;#039;m feia com una muntanya&amp;quot;, diu la Contxa del Jaume. I fins i tot aix\u00F2, que abans se&amp;#039;n deia amor i ara subjugaci\u00F3, emociona sense sonar rid\u00EDcul, risc que corren totes les obres que van directament a l&amp;#039;est\u00F3mac sense excitar el cervell. Se&amp;#039;ns diu que la clau de Pedra de tartera  \u00E9s el seu to uniforme i jo crec que \u00E9s el m\u00F3n que la sustenta. Que per captivar, ara que ens escanya la cultura i nom\u00E9s ens distingim pel que estimem, cal parlar a trav\u00E9s del que \u00E9s proper i concret, del que batega. Flaubert podia fer tants estudis cient\u00EDfics com vulgueu per\u00F2 sense la v\u00EDscera per patir el seu temps, constaria com un gran retratista de natures mortes. Pedra de tartera  viu d&amp;#039;una certa condescend\u00E8ncia: qu\u00E8 sabem nosaltres de trobar-nos casats amb qui ens repugna? De pencar al camp com animals? Res. I precisament per aix\u00F2 plorem el que molts van viure amb naturalitat, gaudint m\u00E9s ells dels balls anuals que nosaltres de dos mesos de festa. Si \u00E9s cert que la cultura \u00E9s la gran absent de l&amp;#039;obra, tamb\u00E9 ho \u00E9s que sense ella no la llegir\u00EDem com ho fem. La nostra emoci\u00F3 \u00E9s part del seu \u00E8xit: la Contxa, aquella pedra, va caure d&amp;#039;una tartera fins a arribar a les nostres mans. Ens commovem perqu\u00E8, a c\u00F2pia d&amp;#039;anys, podem llegir brutalitat en el que la desfeia."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.arabalears.cat/cultura/Lexit-daquella-pedra_0_455354476.html>