<http://schema.org/articleBody>
"El 21 de febrer del 1952 un grup d&amp;#039;estudiants de la Universitat de Dacca (la capital del que avui \u00E9s Bangla Desh) van desafiar la prohibici\u00F3 del govern de manifestar-se per demanar el reconeixement del bengal\u00ED com una de les dues lleng\u00FCes oficials del Pakistan. Durant la c\u00E0rrega, dos dels estudiants van morir. Des de l&amp;#039;any 2000, la Unesco els recorda amb la celebraci\u00F3 del Dia Internacional de la Llengua Materna, que se celebra cada 21 de febrer per promoure la diversitat ling\u00FC\u00EDstica i cultural. A Catalunya es parlen m\u00E9s de 300 lleng\u00FCes diferents. Segons els experts, cal fomentar-ne el coneixement i la perpetuaci\u00F3 i, sobretot, assumir que totes tenen el mateix valor i mereixen el mateix respecte i que s\u00F3n una font de riquesa per a tota la societat. I, de retruc, \u00E9s una manera de sumar esperances a la superviv\u00E8ncia del catal\u00E0. &amp;quot;Actualment, 12 de cada 100 catalans no tenen ni el castell\u00E0 com a primera llengua materna&amp;quot;. Ho explica la doctora Carme Junyent, professora de ling\u00FC\u00EDstica general a la Universitat de Barcelona i presidenta del Grup d&amp;#039;Estudi de Lleng\u00FCes Amena\u00E7ades (GELA). Al capdavant d&amp;#039;aquesta entitat, creada l&amp;#039;any 1992, Junyent dirigeix un inventari de les lleng\u00FCes que es parlen a Catalunya. De moment n&amp;#039;han identificat m\u00E9s de 270, la m\u00E9s recent el crioll de Casamance (Senegal). &amp;quot;\u00C9s un inventari que no es pot tancar mai, sempre van sortint noves lleng\u00FCes&amp;quot;, explica. El que s\u00ED que pot aventurar \u00E9s que, si se&amp;#039;n pogu\u00E9s tenir la fotografia, avui la xifra superaria els tres centenars. &amp;quot;Encara no hem explorat la poblaci\u00F3 que ve de Nig\u00E8ria ni de l&amp;#039;\u00CDndia, i segur que en sortiran moltes m\u00E9s. Nom\u00E9s a l&amp;#039;\u00CDndia es parlen m\u00E9s de 500 lleng\u00FCes diferents&amp;quot;, explica.El GELA va n\u00E9ixer quan el fenomen de la immigraci\u00F3 encara no s&amp;#039;havia generalitzat per\u00F2 ja era un fet en algunes comarques. La majoria dels integrants del grup eren estudiants interessats en lleng\u00FCes que aleshores aqu\u00ED eren desconegudes. De seguida els van sol\u00B7licitar de molts llocs per fer xerrades, sobretot als mestres, que es  trobaven amb realitats noves. I aix\u00ED van comen\u00E7ar a generar recursos did\u00E0ctics.  Junyent creu que el coneixement de la diversitat de parles \u00E9s fonamental si es vol donar als nouvinguts el mateix tracte que els catalans desitjarien fora. &amp;quot;Des del grup vam entendre que era un error suposar que tots els immigrants parlaven la llengua oficial del seu pa\u00EDs d&amp;#039;origen&amp;quot;, recorda. El cert \u00E9s que aquesta generalitzaci\u00F3 encara perdura. Per\u00F2 les xifres permeten entendre de seguida el seu reduccionisme simplista: al m\u00F3n es parlen 5.000 lleng\u00FCes, i hi ha poc m\u00E9s de 200 estats. Seria ingenu pensar que tots els immigrants tenen com a llengua materna l&amp;#039;oficial de l&amp;#039;estat on van n\u00E9ixer.Maria Merc\u00E8 Sol\u00E9, tutora del postgrau en gesti\u00F3 de la diversitat ling\u00FC\u00EDstica de la UOC i responsable del programa de gesti\u00F3 del multiling\u00FCisme de Linguam\u00F3n fins a la dissoluci\u00F3 del consorci, exposa: &amp;quot;Si arribes a Austr\u00E0lia i el teu coneixement de l&amp;#039;angl\u00E8s \u00E9s limitat, agrair\u00E0s molt que se&amp;#039;t faci una acollida en catal\u00E0 -exemplifica-. Aix\u00F2 et genera una empatia cap al pa\u00EDs que t&amp;#039;acull i propicia un di\u00E0leg m\u00E9s positiu&amp;quot;. Junyent ho diu aix\u00ED: &amp;quot;Si reconeixes la llengua d&amp;#039;alg\u00FA, si li d\u00F3nes valor, \u00E9s m\u00E9s f\u00E0cil que decideixi aprendre el catal\u00E0&amp;quot;. \u00C9s a dir, si se sent acceptat, voldr\u00E0 enfortir els vincles i la comunicaci\u00F3 amb els seus receptors.  Totes les lleng\u00FCes s\u00F3n iguals Carme Junyent recorda la import\u00E0ncia que tenen totes les estrat\u00E8gies per frenar el biling\u00FCisme castell\u00E0/catal\u00E0, que, aix\u00F2 s\u00ED, suposa una condemna inexorable. &amp;quot;No conec cap situaci\u00F3 de biling\u00FCisme que hagi acabat en normalitzaci\u00F3, al final sempre \u00E9s substituci\u00F3&amp;quot;. Les dues ling\u00FCistes coincideixen en un altre punt: &amp;quot;El que s&amp;#039;hauria de tenir clar, i no s&amp;#039;hi t\u00E9 gaire, \u00E9s que totes les lleng\u00FCes s\u00F3n iguals&amp;quot;. Per il\u00B7lustrar-ho, posen d&amp;#039;exemple la recent controv\u00E8rsia arran de la comparaci\u00F3 entre el mandinga i el catal\u00E0 de Carlos D\u00EDvar, president del Tribunal Suprem i del Consell General del Poder Judicial. La resposta irada del diputat d&amp;#039;ERC Joan Tard\u00E0 queixant-se de la comparaci\u00F3 no se salva de les cr\u00EDtiques de Junyent i Sol\u00E9. &amp;quot;La falta de respecte cap a les lleng\u00FCes \u00E9s una manera de matar-les, perqu\u00E8 avergonyir una persona per la seva parla \u00E9s letal per a la diversitat ling\u00FC\u00EDstica&amp;quot;, diu Junyent. &amp;quot;El mandinga \u00E9s la llengua materna de 10 milions de persones -recorda Sol\u00E9-, i hem de tenir clar que totes les lleng\u00FCes s\u00F3n igual de bones&amp;quot;. El mandinga \u00E9s una de les lleng\u00FCes recollides en l&amp;#039;inventari capitanejat per Junyent. &amp;quot;A Catalunya no crec que baixi dels 2.000 parlants. Per\u00F2 potser s\u00F3n 10.000 i no ho sabem, perqu\u00E8 el nombre de parlants de cada llengua s&amp;#039;escapa dels objectius i les possibilitats del nostre recull&amp;quot;, diu.  Catalans que parlen mandar\u00ED Per als que s\u00F3n m\u00E9s f\u00E0cils de conv\u00E8ncer des del cant\u00F3 del pragmatisme, Maria Merc\u00E8 Sol\u00E9 ofereix un altre argument de pes per afavorir el multiling\u00FCisme i que ha de tenir el suport de l&amp;#039;acci\u00F3, com el programa d&amp;#039;ensenyament acad\u00E8mic de la llengua materna als seus escolars perqu\u00E8 la puguin perpetuar i fixar m\u00E9s enll\u00E0 de l&amp;#039;\u00E0mbit familiar. Segons  Sol\u00E9, si es creen les condicions favorables perqu\u00E8 els catalans d&amp;#039;or\u00EDgens diversos aprenguin i parlin el catal\u00E0 en l&amp;#039;espai p\u00FAblic -&amp;quot;la qual cosa \u00E9s irrenunciable&amp;quot;-, per\u00F2 al mateix temps mantinguin la llengua de la seva fam\u00EDlia, s&amp;#039;afavoreix un immens planter de catalans competents en lleng\u00FCes tan diverses com el xin\u00E8s mandar\u00ED, el georgi\u00E0, el persa o el roman\u00E8s, per posar nom\u00E9s algun dels 300 exemples possibles. Perqu\u00E8 hi ha una altra cosa que les ling\u00FCistes tamb\u00E9 tenen clar: els infants, els m\u00E9s permeables a l&amp;#039;aprenentatge de les lleng\u00FCes, s\u00F3n capa\u00E7os d&amp;#039;aprendre&amp;#039;n tantes com n&amp;#039;hi hagi al seu voltant, sempre que hi estiguin en contacte. El mandinga de casa, el catal\u00E0 de l&amp;#039;escola i els amics, el castell\u00E0 de la televisi\u00F3...  &amp;quot;A l&amp;#039;\u00C0frica \u00E9s molt normal que un nen aprengui 5 o 6 lleng\u00FCes perqu\u00E8 hi conviu. No a l&amp;#039;escola, sin\u00F3 en la seva vida quotidiana. La compet\u00E8ncia no \u00E9s la mateixa en totes, per\u00F2 les coneix&amp;quot;, diu Carme Junyent. Segurament \u00E9s ut\u00F2pic que un nen catal\u00E0 aprengui 300 maneres de dir  mare . El que \u00E9s cabdal, segons emana dels raonaments d&amp;#039;aquestes expertes, \u00E9s que s\u00E0piga recon\u00E8ixer que totes tenen el mateix valor."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/maneres-dir-mare_0_649735040.html>