<http://schema.org/articleBody>
"Vaig tenir not\u00EDcia que existia alguna cosa estranya anomenada ETA a la Javierada del -crec- 1965. La Javierada \u00E9s una peregrinaci\u00F3 anual que es fa des de tots els pobles de Navarra al Castell de Xavier, casal del patr\u00F3 de la Comunitat Foral, a qu\u00E8 s&amp;#039;arriba, despr\u00E9s d&amp;#039;un o dos dies de cam\u00ED, el primer diumenge de mar\u00E7. La tradici\u00F3 la van iniciar el 1940 els excombatents de l&amp;#039;Hermandad de Caballeros Voluntarios de la Cruz. S&amp;#039;ha mantingut tan viva que constitueix, com diu una jota, una de les dues senyals d&amp;#039;identitat del navarr\u00E8s de mena. L&amp;#039;altra, evidentment, \u00E9s l&amp;#039; encierro .El dia anterior a la Javierada d&amp;#039;aquell any, un dissabte, \u00E9rem tres nois de 10 anys en el sinu\u00F3s cam\u00ED que llavors portava de Sang\u00FCesa a Xavier entre una densa arbreda de pi roig, alzina i roure. Havia plovisquejat i el terra estava humit i pesat. No recordo qu\u00E8 hi f\u00E8iem, per\u00F2 s\u00ED que de sobte ens va caure al damunt una pluja de papers. Encara no sab\u00EDem que d&amp;#039;aquests papers se&amp;#039;n deien octavilles . Parlaven de coses incomprensibles, per\u00F2 una se&amp;#039;m va quedar gravada. Hi havia un mapa d&amp;#039;un pa\u00EDs desconegut que inclo\u00EFa Navarra i amb capital a Pamplona. &amp;quot; Iru\u00F1a capital de Euzkadi &amp;quot;, es llegia en lletres grans. Indirectament em vaig assabentar que els n\u00FAmeros de la Gu\u00E0rdia Civil de la Comand\u00E0ncia de Sang\u00FCesa van haver de passar-se gaireb\u00E9 tota la nit perseguint fulls. Com que n&amp;#039;hi havia molts, finalment van decidir agafar els que estaven m\u00E9s amuntegats i els van mullar i tacar de fang per donar la sensaci\u00F3 que els havien agafat penosament un a un. Per aquest motiu l&amp;#039;endem\u00E0 encara n&amp;#039;hi havia molts que el vent transportava pesadament d&amp;#039;aqu\u00ED cap all\u00E0 i que penjaven dels arbustos com roba estesa i humida.Molts anys despr\u00E9s, en una de les primeres escoles d&amp;#039;estiu de Rosa Sensat, vaig con\u00E8ixer el qui havia llen\u00E7at les octavilles. Ja no tenia res a veure amb l&amp;#039;entorn d&amp;#039;ETA. Pertanyia al Partit Comunista, del qual va passar al PSOE, on assumiria responsabilitats importants. Va morir d&amp;#039;un atac de cor al costat del seu guardaespatlles una tarda pl\u00E0cida que havia sortit a passejar per les rodalies de Pamplona. Els d&amp;#039;ETA feia anys que el tenien en el punt de mira. Fins i tot van espantar els seus fills un dia a la sortida d&amp;#039;escola dient-los qu\u00E8 pensaven fer amb el pare.Tres anys despr\u00E9s de la pluja d&amp;#039;octavilles, el 68, vaig saber a Alsasua, on estudiava en un internat religi\u00F3s, que ETA era alguna cosa m\u00E9s que unes sigles. Va anar passant el temps i ETA no va trigar a convertir-se en una refer\u00E8ncia permanent dels mitjans de comunicaci\u00F3 i de les converses de carrer. L&amp;#039;any 1975 jo estudiava magisteri a Pamplona i les meves preocupacions principals eren el rock progressiu, la literatura beat i, els divendres, anar a una famosa discoteca amb els amics. Al comen\u00E7ament ens hi duia la febre del divendres nit, per\u00F2 a poc a poc vaig anar notant que s&amp;#039;estava produint un canvi subtil en el si del grup d&amp;#039;amics, que era especialment notable quan el punxadiscs abandonava el roc progressiu, baixava el nivell de les llums i posava El partis\u00E0 de Leonard Cohen (&amp;quot; Oh, the wind, the wind is blowing &amp;quot;). Un babau pol\u00EDtic com jo era incapa\u00E7 d&amp;#039;entendre qu\u00E8 estava passant. Me&amp;#039;n vaig adonar quan un dels amics va ser detingut acusat de pert\u00E0nyer a ETA.Aquest amic i jo viv\u00EDem en un petit pis de lloguer al casc antic. \u00C9rem tan ingenus que per permetre que tothom hi pogu\u00E9s entrar vam fer un forat a la porta i vam lligar una corda al pany interior. Qualsevol podia passar estalviant-se el gest burg\u00E8s de trucar. No conec els detalls del que va passar, per\u00F2 aquell pis es va convertir sense adonar-nos-en en alguna cosa que aviat vam deixar de controlar. A vegades hi apareixia un estrany a dormir o alg\u00FA deixava una maleta que alg\u00FA altre passava m\u00E9s tard a recollir, per\u00F2 a mi m&amp;#039;era igual, eren -\u00E9rem- Kerouac.En assabentar-me de l&amp;#039;anunci de treva, he trucat a aquest amic i hem parlat dels fills i dels n\u00E9ts i del temps que fa a Pamplona i al Masnou i de com l&amp;#039;edat ens va deixant mostres del seu pas per cadascuna de les nostres articulacions f\u00EDsiques. De les ps\u00EDquiques no calia dir-ne res."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/ETA-tangencialment_0_407359269.html>