ČEŠTINA 14. STOLETÍ - Nový encyklopedický slovník češtiny
Historická mluvnice jazyka českého I. Hláskosloví, 1894. Gebauer, J. Historická mluvnice jazyka českého III, 1. Tvarosloví – skloňování, 1896.
↗jerů
[↗ Asimilace znělosti](https://www.czechency.org/slovnik/ASIMILACE ZNĚLOSTI "asimilace znělosti") se týkala párových konsonantů v konsonantických uskupeních. Během 14. stol. se prosadila asimilace regresivní s třemi výjimkami: nenastávala tehdy, bylo-li posledním konsonantem uskupení h, ř a v. V prvních dvou případech se zčásti uplatnila asimilace progresivní ( s+h > s+ch, podobně K+ ř), ve třetím ( s+v, t+v apod.) k asimilaci nedošlo, v oblasti [↗nářeční skupiny slezské](https://www.czechency.org/slovnik/SLEZSKÁ NÁŘEČNÍ SKUPINA "slezská nářeční skupina") a v sev. části [↗nářeční skupiny východomoravské](https://www.czechency.org/slovnik/VÝCHODOMORAVSKÁ NÁŘEČNÍ SKUPINA "východomoravská nářeční skupina") se však i zde provedla asimilace progresivní ( potvora > potfora, mrkva > mrkfa...). Je zřejmé, že regresivní asimilaci nepůsobí ty konsonanty, které ještě neexistovaly v ↗pračeštině ( h, ř), resp. existovaly v jiné artikulační podobě a jako konsonant nepárový ( v). Asimilace znělosti je zřejmě završením procesu, jehož základy byly položeny už v době pč. po zániku lichých <anchor>↗jerů</anchor>, kdy většina konsonantických uskupení vznikla.
JERY | Nový encyklopedický slovník češtiny
JERY \| Nový encyklopedický slovník češtiny

- [Úvod](/)
- [Předmluva](/predmluva.html)
- [Slovník](/slovnik/)
- [Autoři](/autori/)
- [Nápověda](/napoveda.html)
- [Kontakt](/kontakt.html)

Menu

## JERY

Autor:
[Radoslav Večerka](/slovnik/autor/RV)

▲

►

Základní


Praslovanské redukované samohlásky spjaté opozicí přední : zadní a označované zpravidla jako _**měkký jer**_ ( _ь_) a _**tvrdý jer**_ ( _ъ_).

▲

►

Rozšiřující


(1) _ь_ se do psl. vyvinul z ie. _+ĭ_: např. _+dьnь_ ‘den’ (srov. lat. _nun‑dĭn‑ae_ ‘trh’, doslova ‘trhový, tj. devátý den’), a _ъ_ z ie. + _ŭ_, např. _+mъchъ_ (srov. lat. _mu̠scu̠s_ tv.); (2) v deklinačních koncovkách: ‑ _ь_ < bsl. + _‑im <_ ie. + _‑m̥_ (po souhl.); v důsledku psl. [↗zákona otevřených slabik](https://www.czechency.org/slovnik/ZÁKON OTEVŘENÝCH SLABIK "zákon otevřených slabik") (viz [↗praslovanština](https://www.czechency.org/slovnik/PRASLOVANŠTINA "praslovanština")) po zániku koncového _+‑m_, srov. akuz.sg.mask. n‑kmenů _kamenь_ (< _+kamenim_ < _+kamenm̥_), _‑ъ_ (a) regulérně < _+‑ō̃n/+‑ō̃m_, např. gen. pl. _+vьlkъ_ ‘vlků’ (srov. ř.gen.pl. se členem _τῶν λύκων_ tv.); (b) ne zcela regulérně v koncovkách nom. a akuz.sg. o‑kmenů mask.; je sice nom. i akuz. sg. _+vьlkъ_ s nom. z pův _+‑os_ a s akuz. z pův. _+‑m_, když obě homoformní psl. koncovky dobře odpovídají lat. _‑us_ a _‑um_, srov. _lupus_ a _lupum_ se změnou předkoncovkového _‑o‑_ \> _‑u‑_, ale o‑kmeny neutra mají za _+‑om_ koncovku _‑o_, např. _město_ (nikoli tedy _+městъ_) a s‑kmeny neutr. za _+‑os_ rovněž koncovku _‑o_, např. _slovo_ (nikoli tedy _+slovъ_). Hláskoslovná nedůslednost ve vývoji uvedených koncovek se vykládá různými možnými analogiemi, při nichž pro podobu koncovek neutra by byla mohla hrát úlohu forma nom.‑akuz. zájm. neutra _to_, regulérně < + _tod_; (3) z pův. redukovaného vokálu _e/o_ při [↗ablautu](https://www.czechency.org/slovnik/ABLAUT "ablaut"): např. _+berǫ_ × _+bьrati_ (< _+berati_), _+zovǫ_ × _+zъvati_ (< _+zovati_) _._

Kromě etymologických **j.** se už v bsl. vyvinuly vsuvné _ĭ_ a _ŭ_ doprovázející pův. slabikotvorné _r̥_, _l̥_, _m̥_, _n̥_, tedy _ĭr_, _ŭr, ĭl_, _ŭl_, _ĭm_, _ŭm, ĭn_, _ŭn_ (viz [↗glottogeneze Slovanů](https://www.czechency.org/slovnik/GLOTTOGENEZE SLOVANŮ "glottogeneze Slovanů")); někdy se jim říká _**nepravé jery**_. V rekonstrukcích příslušných psl. slov se někdy užívá grafiky _ьr_, _ъr_, _ьl_, _ъl_, _ьm_, _ъm_, _ьn_, _ъn_ (když za + _m̥_, _+n̥_ vznikly [↗ nosovky](https://www.czechency.org/slovnik/NOSOVKY "nosovky")), někdy prostě v řádku _ьr_, _ъr_, _ьl_, _ъl_, ..., např. _+vьrba_, _+gъrdlo_, _+vьlkъ_, _+dъlgъ_, i když nejde o **j.** etymologické. Jakožto vsuvné (svarabhaktické) samohlásky vstupující mezi souhlásku a pův. _r̥_ a _l̥_ v _ьr_, _ъr_, _ьl_, _ъl_ se v sl.jaz. i v č. chovají vývojově jinak než **j.** etymologické (1)–(3); např. dnes je v č. _vlk_, nikoli _\*velk_, jak by se byl vyvinul pravý **j.** _ь_, n. _dluh_, nikoli + _delh_, jak by se byl vyvinul pravý **j.** _ъ_. K tomu viz též [↗slabičný konsonant](https://www.czechency.org/slovnik/SLABIČNÝ KONSONANT "slabičný konsonant").

V souvislosti se [↗zákonem otevřených slabik](https://www.czechency.org/slovnik/ZÁKON OTEVŘENÝCH SLABIK "zákon otevřených slabik") (viz [↗praslovanština](https://www.czechency.org/slovnik/PRASLOVANŠTINA "praslovanština")) vznikaly v pozdně psl. výpůjčkách tzv. _**neetymologické jery**_, které měly otevřít slabiky v příslušném cizím slově zavřené; doloženo v stsl. např. _olъtar_’ _ь_ ‘oltář, kněžiště’ z lat. _altāre_ ‘oltář’ _, psalъmъ_ ‘žalm’ z ř. _ψαλμός_ téhož významu, _mъnasъ_ ‘hřivna‘ z ř. _μνᾶς_ (tvaru gen.sg. nebo akuz.pl. substantiva _μνᾶ_ ‘mince’) atp.

Před zánikem v pozdní psl. se **j.** v tzv. pozici napjaté, tj. před _j/i̯_, na větší části sl.jaz. teritoria prodlužovaly, a to _ь_ \> _i_ a _ъ \> y_, v silné pozici, tj. v sudé od konce, asi už v 9. stol., např. _+dobrъjь_ \> _+dobryjь_, v slabé pozici, tj. v liché od konce, asi až v 10. stol., např. _+prǫtьje_ > _+prǫtije_; v č. nastala navíc v těchto případech [↗kontrakce](https://www.czechency.org/slovnik/KONTRAKCE "kontrakce"), např. _dobrý_, stč. _prútie_, nč. _proutí._ V slovech se sufixy a koncovkami obsahujícími **j.** v kontaktu s jotací docházelo nezřídka k metatonii (viz [↗slabičná intonace](https://www.czechency.org/slovnik/SLABIČNÁ INTONACE "slabičná intonace")).

**J.** se někdy pokládají za samohlásky redukované („kratší než krátké“), ale jindy se tato jejich kvantitativní charakteristika neuznává. V každém případě koncem psl. období, kdy se začala krácením délek v některých pozicích obnovovat ve vokalismu opozice dlouhá : krátká (viz [↗vokalická kvantita](https://www.czechency.org/slovnik/VOKALICKÁ KVANTITA "vokalická kvantita")), dostávaly se **j.** do systémové izolace, protože se nemohly do této opozitní soustavy zapojit; důsledkem je jejich vytlačení ze systému; v literatuře se objevuje pod názvem _**zánik a vokalizace jerů**_. Tyto fonologické procesy proběhly podle tzv. Havlíkova pravidla, formulovaného zprvu pro č., ale platného ve svém obecném znění pro všechny sl. jaz.

_**Havlíkovo pravidlo**_ (v jedné z klasických formulací): V souvislé řadě slabik s **j.** zanikaly **j.** v lichých, tzv. slabých pozicích (počítáno od konce k počátku slov) bez náhrady, kdežto v sudých, tzv. silných pozicích, se vokalizovaly, tj. byly nahrazeny některými z krátkých samohlásek.

Tyto obecně sl. procesy záleží – podle klasické fonologické teorie – ve „ztrátě slabičnosti jako důsledku transformace dvou sylabém v jednu sylabu (slabiku)“ ( [✍Žuravlev, 1977](#bibitem11 "Žuravlev, 1977")); zahájeny byly v 10. stol. (tak i na našem území) a dovršeny na přelomu 12.–13. stol. (tak na strus. teritoriu). Konkrétními výsledky vokalizace **j.** se slovanské jazyky zčásti mezi sebou odlišují (viz [↗slovanské jazyky](https://www.czechency.org/slovnik/SLOVANSKÉ JAZYKY "slovanské jazyky")).

**Do češtiny se oba** **j.** **vokalizovaly v** _**e**_, např. psl. _+dь_ 2 _nь_ 1 (doložené v této podobě v stsl.) > _den_ (srov. ale sch. _dȃn)_, psl. _+sъ_ 2 _nъ_ 1 (‘spánek, sen’, doložené v této podobě v stsl.) \> _sen_ (srov. ale vsl. a mk. _son_, b. _săn_, sch. _sȁn_). Byla-li souvislost řady slabik s **j.** přerušena slabikou s jinou samohláskou, byl **j.** před ní (vlastně za ní při počítání „proti proudu řeči“) jakoby znovu v pozici první, jako lichý/slabý tedy zanikl, např. _+kъ_ 1 _nędzь_ 1 (pův. ‘kníže’) > _kněz._ (Jen domnělá je v č. vokalizace _ъ \> o_ např. ve slově _bodrý_ ( _+bъdrъ_); jde o novodobou výpůjčku z r., kde tato změna byla ve své době regulérní.)

Pravidelnost zániku a vokalizace **j.** je někdy porušena analogií; např. z _+domъ_ 3 _čь_ 2 _kъ_ 1 vzniklo očekávané _domček_ vskutku v stč. (a v slk.), ale v nové č. analogií podle regulérního _e_ ze silného/sudého **j.** mezi _m_ a _č_ v gen.sg. z _+domъ_ 2 _čь_ 1 _ka > domečka_ proniklo toto _e_ i do nom., kde hláskoslovné oprávnění nemá: _domeček._ Podobně analogií podle stč.gen. pl. _desk_ s jerovým _e_ mezi _d_ a _s_ ( _+dъ_ 2 _skъ_ 1) zobecnělo toto _e_ posléze i v ostatních tvarech typu _deska_, kde je etymologicky nepůvodní, když za výchozí _+dъska_ by hláskoslovně odůvodněný byl tvar _dska_; srov. ještě v titulu díla Viktorina Kornela ze Všehrd z rozhraní 15–16. stol. _O práviech, o súdiech i o dskách země české knihy devatery._

Zánik a vokalizace **j.** a hláskové procesy jimi vyvolané podstatně změnily bývalou fónickou podobu č. slov i pův. typy a rozsah hláskových alternací v č. flexi a derivaci. Obecně vývojem **j.** začaly být v č. přijatelné i slabiky zavřené a vytvářely se nové typy souhl. skupin a celkově se zmenšil slabičný objem mnoha slov a slovních tvarů. Konkrétní důsledky vývoje **j.** v č.: [↗alternace vokálů s nulou](https://www.czechency.org/slovnik/ALTERNACE VOKÁLŮ S NULOU "alternace vokálů s nulou"), náhradní dloužení ( [↗vokalická kvantita](https://www.czechency.org/slovnik/VOKALICKÁ KVANTITA "vokalická kvantita")), [↗asimilace](https://www.czechency.org/slovnik/ASIMILACE "asimilace"), [↗disimilace](https://www.czechency.org/slovnik/DISIMILACE "disimilace"), [↗pobočné slabiky](https://www.czechency.org/slovnik/POBOČNÁ SLABIKA "pobočná slabika"), [↗depalatalizace](https://www.czechency.org/slovnik/DEPALATALIZACE "depalatalizace").

K pojmu **j.** v synchronní lingvistice viz [↗alternace vokálů s nulou](https://www.czechency.org/slovnik/ALTERNACE VOKÁLŮ S NULOU "alternace vokálů s nulou").

Literatura


- Abernathy, R.  The Fall of the Jers: A Statistical Interpretation. In Halle, M. & H. G. Lunt (eds.), _For_ _Roman Jakobson_, 1956, 13–18.
- Havlík, A.  K otázce jerové v staré češtině. _LF_ 16, 1889, 45–51, 106–116, 248–258, 342–353, 436–445.
- Havlík, A.  Vokalizace předložek v češtině doby střední a nové. In _Dvacátá druhá výroční zpráva o obecním gymnasii reálním spojeném s vyššími třídami gymnasijními i realními_ ( _městské střední škole_) _v Praze: koncem roku školního 1889_, 1889, 3–14.
- Jeselevič, I. E. & V. M. Markov. _Istorija reducirovannych glasnych v russkom jazyke_, 1998.
- Komárek, M. _Dějiny českého jazyka_, 2012.
- Krajčovič, R.  Problém jerového pravidla. _SlSlov_ 14, 1979, 23–27.
- Novák, Ľ. _K otázce jerových střídnic a kontrakce v střední slovenštině_, 1931.
- Pohl, H.  D. Zum phonematischen Status der sogenannten Halbvokale (Jers) im Ur- und Gemeinslavischen. In Mayrhofer, M. & M. Peters ad. (eds.), _Lautgeschichte und Etymologie_, 1980, 367–376.
- Šachmatov, A.  A. Die gespannten (engen) Vokale ъ und ь im Urslavischen. _Archiv für slavische Philologie_ 31, 1910, 481–506.
- Šmilauer, V. _Slovenské střídnice jerové a změna e, ě > a, o_, 1930.
- Žuravlev, V.  K. Pravilo Gavlika i mechanizm padenija slavjanskich reducirovannych. _VJa_, 1977, 30–43.
- Viz také [Slovanské jazyky](https://www.czechency.org/slovnik/SLOVANSKÉ JAZYKY?bib=true#bibliography), [Pračeština](https://www.czechency.org/slovnik/PRAČEŠTINA?bib=true#bibliography), [Praslovanština](https://www.czechency.org/slovnik/PRASLOVANŠTINA?bib=true#bibliography).

Citace


Radoslav Večerka
(2017): JERY.
In: Petr Karlík, Marek Nekula,
Jana Pleskalová (eds.), CzechEncy - Nový encyklopedický slovník češtiny.

URL:
[https://www.czechency.org/slovnik/JERY](https://www.czechency.org/slovnik/JERY) (poslední přístup: 13. 9. 2024)


### Další pojmy:

[fonologie](/slovnik/cat/fonologie) [diachronie](/slovnik/cat/diachronie) [slavistika](/slovnik/cat/slavistika)

CzechEncy – Nový encyklopedický slovník češtiny

Všechna práva vyhrazena © Masarykova univerzita, Brno 2012–2020

Provozuje [Centrum zpracování přirozeného jazyka](http://nlp.fi.muni.cz)