SLOVNÍKY ČEŠTINY | Nový encyklopedický slovník češtiny
Zárodečným útvarem české ↗lexikografie byly ↗glosy, české marginální n. interlineární vpisky do jinojazyčných rukopisů, interpretující význam jednotlivých slov ...
↗ glosy
Zárodečným útvarem české ↗lexikografie byly <anchor>↗ glosy</anchor>, české marginální n. interlineární vpisky do jinojazyčných rukopisů, interpretující význam jednotlivých slov originálního textu. Kromě glos stsl., resp. č.-stsl. (Jagićových a Paterových) je č. glosovaných starých rukopisů n. tisků známo množství ‒ od č. slov v hebrejských rukopisech 10.–13. stol. až po pozdní glosy z 16. stol. v lat. tištěném slovníku Guarinově. Mezi nejstarší patří č. glosy v homiliáři Opatovickém z 12.–13. stol., glosy Olomoucké z 13. stol., glosy v slovníku Mater verborum z 13. stol. (ale v něm i některé podvržené glosy Hankovy!), marginálie v rkp. Klementinském ze 14. stol., glosy v penitenciálu Kapitulním z r. 1379 aj. Zájem glosátorů se někdy soustřeďoval na specializované oblasti lidské činnosti a poznávání, a připravoval tak vznik soupisů a slovníčků terminologických. Toho druhu jsou např. č. výklady právních termínů v nejstarších deskách zemských, zejm. však glosy a marginálie v lat. herbářích, z nichž posléze vyrůstaly i první slovníky botanické terminologie, tzv. rostlináře; je jich známo více než desítka a nejstarší z nich, Olomoucký (z poč. 14. stol.), se pokládá za náš první lat.-č. slovníček vůbec.
BOHEMIKA | Nový encyklopedický slovník češtiny
BOHEMIKA \| Nový encyklopedický slovník češtiny

- [Úvod](/)
- [Předmluva](/predmluva.html)
- [Slovník](/slovnik/)
- [Autoři](/autori/)
- [Nápověda](/napoveda.html)
- [Kontakt](/kontakt.html)

Menu

## BOHEMIKA

Autor:
[Radoslav Večerka](/slovnik/autor/RV)

▲

►

Základní


Jeden z odborných termínů, jimiž se označují prvky českého jazyka obsažené v textových souvislostech nečeských, v daném případě (na rozdíl od [↗bohemismů](https://www.czechency.org/slovnik/BOHEMISMUS "bohemismus")) hlavně textů latinských, ale i řeckých, německých, hebrejských, anglosaských aj. **B.** vystupují v nečeských textech jednak jako jejich lineární součásti (n. součásti map n. mincí), dále jako paralelní, mimo souvislý text dodatečně uložené glosy interlineární (tj. mezi řádky) n. marginální (tj. na okrajích listů) překládající příslušné výrazy cizí do č., nebo konečně i jako č. přípisky většího rozsahu, které se vsouvají na různá místa do textů cizích.

▲

►

Rozšiřující


Útvary jednoslovné n. opisné jsou nejčastěji [↗vlastní jména](https://www.czechency.org/slovnik/VLASTNÍ JMÉNO "vlastní jméno") (zvl. toponyma, antroponyma, v menší míře též etnonyma n. hydronyma či oronyma), ale také apelativa. Syntakticky rozsáhlejší přípisky přesahují funkci prostě pojmenovací a představují nadlexikální úryvky textové. Grafická podoba **b.** před ztvárněním spis.jaz. a při neustálenosti písemné soustavy byla ovšem odlišná od té podoby, která by jednoznačně odpovídala jejich výslovnosti v dané době n. grafické podobě dnešní. Z jednoslovných jednotek je to třeba možno ilustrovat příklady jako _Stagamar_ označující ʻSlavomír’, _Maraha_ na místě ʻMorava’, _Bracislaus_ za ʻBřetislav’ (stč. ʻBřecislav’) atp. Některá často se opakující propria mají nejen v různých, ale často i v týchž textech různou grafickou podobu, např. _Moymir_ a _Noimarus_ označuje ʻMojmír’, _Rastiz_, _Razid_ a _Ratzis_ ʻRastic’, _Maravi_, _Marahabitae_, _Marahenses_, _Maravennes_, _Mararennes_, _Marui_, _Mari_, _Marrahi_, _Marachi_, _Maraviani_ atd. ʻMoravané’, n. _Zuentibald(us)_, _Zwentibald(us)_, _Zentobolch_, _Zuentipalc_, _Zuentibolch_, _Zwentibulc_, _Centebald(us)_, _Centupulchus_, _Zuentepulch(us)_ a _Zuatopluk_ ʻSvatopluk’ aj. (1) Nejstarší **b.**, jejichž znalost má dnes podstatný význam pro poznání počátečních, předspisovných fází č. (vlastně pč.), zvl. její slovní zásoby, slovotvorby a částečně též hláskosloví, jsou doložena už v pramenech vzniklých mimo č. země. Např. se do lat. kodexu zvaného _Cividalské evangelium_ zapisovala v 8. a 9. stol. jména poutníků, kteří do kláštera v Cividale vykonali ve své době z různých zemí Evropy pouť. V kodexu je mj. zaznamenáno jméno velkomoravského knížete Svatopluka a snad i jeho manželky, které by v dobově rekonstruované podobě znělo _Svętožiznь_. Rukopis sám byl sice za druhé světové války zničen, byl však už před tím vydán tiskem. V díle byzantského císaře Konstantina Porfyrogeneta _O spravování říše_, sepsaného byzantskou řečtinou (ale označovaného v odb.lit. zpravidla latinsky _De administrando imperio_) je uvedeno **b.** _Moravia_, dokonce ve spojení _Megali Moravia_ s významem Velká Morava, kterého se začalo užívat v novodobé č. a pak i mezinárodní historiografii jako oficiálního označení tohoto raně státního slovanského útvaru. Totéž toponymum (n. etnonymum?) je doloženo už v anglosaské chorografii krále Alfréda Velikého, který panoval v posledních desítiletích 9. stol. (2) Značné množství **b.** obsahují latinsky psané letopisy, kroniky a jiné dobové prameny pocházející z posledních stol. 1. tisíciletí a z prvních stol. 2. tisíciletí n. l. hlavně z Franské říše a Německa, jako _Letopisy alamanské_, _fuldské_, _bertinské_, _xantenské_, _Letopisy království Franků_, _Kroniky tzv. Fredegara_, latinská _Legenda o sv. Václavu_ italského biskupa Gumbolda aj.; jsou vydány v originále spolu s č. překlady v [✍ _MMFH_](#bibitem13 "MMFH, 1966") // ✍ _MMFH2_ spolu s některými lat. texty, které byly vytvořeny v č. zemích. Z těch je nutné jmenovat především Kosmovo dílo _Chronica Bohemorum_ z poč. 12. stol., dále řadu nejstarších legend č. původu psaných lat., nápisy na mincích, urbáře, listáře, kupní, dědické a soudní listiny, vklady do zemských desek a jiné listiny vztahující se k č. dějinám a vydávané od poč. 20. stol. na dlouhodobé pokračování jako _Codex diplomaticus et epistolaris regni Bohemiae_ aj. Četná antroponyma přináší zejm. tzv. _Podlažický nekrolog_ z let 1224–1250, který zaznamenával kalendářním způsobem jména členů a podporovatelů kláštera k datu jejich úmrtí nebo výročí (podrobněji viz [↗nekrolog](https://www.czechency.org/slovnik/NEKROLOG "nekrolog")). Menší počty antroponym jsou obsaženy v dalších nekrolozích (Opatovickém, Olomouckém, Břevnovském aj.). Lexikálních **b.** jsou dosud v odborné lit. zachyceny tisíce, ale starší údaje jsou po této stránce nespolehlivé, jak nověji ukázala [✍Čornejová (2010)](#bibitem6 "Čornejová, 2010"). Několik příkladů onymických: _Lučane_, _Ľutomerici_, _Labe_, _Ríp_, _Opočno_, _Vyšegrad_, _Vodochodi_, _Ľubuša_, _Gostivít_, _Beneš_, _Mladava_, _Jarogněv_, _Aldík_, _Podiva_, _Boček_ n. několik apelativních příkladů: _grdosť_, _chomútné_, _kožělug_ apod. Syntakticky jsou většinou uložena in contextu, např. _sita est infra terminos fluminis Mža_ „je položena mezi břehy řeky Mže“, vzácně dokonce s č. jmény v lat. textu v tvarech č. pádů, např. _de gente Vršovic_ „z rodu Vršovic(ů)“. Někdy jsou **b.** uvedena v kontextu narativně explikativním, např. _vacca, quae jalovitza dicitur_ „kráva, která se nazývá jalovice“, _in oppido, quod dicitur Levý Hradec_ „ve městě, které se nazývá Levý Hradec“, _castrum situm in media aqua Zuartka nomine Podiuin dictum a conditore suo Podiua_ „hrad jménem Podivín tam ležící uprostřed řeky Svratky, nazvaný tak podle svého zakladatele Podivy“.

Specifický typ **b.** představují tzv. _**glosy**_ (dále jen g.), tj. č. překlady slov vložené dodatečně do lat. rukopisů mimo jejich základní kontext buď na jejich okrajích (g. marginální), n. mezi řádky (g. interlineární). Nejstarší z nich jsou dvoje g. českocsl., zapsané latinkou v době po r. 1097: _**Glosy Jagićovy (Vídeňské)**_ překládají 122 míst v lat. evangeliích Matoušově a Markově, např. č. _metase ze_ /metáše śä/ ʻiactabatur’, _ozuditi znate_ /osúditi znáte/ ʻdiiudicare nostis’, _uidece_ /viďäce/ ʻvidentes’ atd. vedle stsl. _uremennih ne mozete_ /vrěmennych ne možete/ ʻtemporum non potestatis’, _ne umuenama ze_ /ne umvenama že/ ʻnon lotis autem (manibus)’ atp. (ty by mezi **b.** stricto sensu vlastně ani nepatřily). _**Glosy Svatořehořské**_ // _**Glosy Paterovy**_ // _**Glosy Pražské**_ překládají asi 180 jednotek v rukopise lat. _Dialogů_ _Řehoře Velikého_, např. č. _obogacen_ ʻpraeditus’, _ozuzaiaze_ /osúzajä śä/ ʻexaminans’, _castego pita_ /častégo piťá/ ʻassiduae potacionis’ n. zase i stsl. _censto_ /čęsto!/ ʻsedule’, _izdrezana (ve)l izdolbena /_ izdrězaná vel izdolbená _/_ ʻsculpta’ aj. Za paleoslovenismus morfologický se v obou g. pokládá koncovka ‑ _t_ doložená někdy, častěji v Jagičových glosách, v 3. os.sg. i pl. sloves. Další g. byly objeveny v textech hebrejských, ve spise Abrahama ben Azriela (z pol. 13. stol.), např. _pilť_ ʻvor’, _gubicě_ ʻhouby’, _makovicä_ (sg.) ʻmakovice’ aj. Ještě do 12. stol. se zařazují g. v  Kapitulní knihovně v Olomouci, např. _sitele_ /žitele/ ʻcoloni’, _zauistivih_ /závistivých/ ʻinvidiorum’ aj. V kodexu _Mater verborum_ se vedle starých 13 **b.** zapsaných asi v 13. stol. v kontextu, např. _szito_ /síto/ ʻsedicium’, _scemel_ /ščemel/ ʻatticus’, ʻčmelák’ aj., objevuje 42 g. interlineárních, např. _lov_ ʻvenatus’, _smola_ ʻpix’ atd. a dalších 285 pravých g. mladších, kdežto zbylé g. tvoří v kodexu obrozenská falza. G. svou konfrontací nečeského originálu s jeho č. překladovým ekvivalentem představují vlastně počátky č. tvorby lexikografické; za první slovníček tohoto původu se pokládá asi stočlenný _Rostlinář_ tvořící součást objemnějšího lat. rukopisu olomouckého ze zač. 14. stol.; je to vlastně lat.‑č. slovníček terminologický.

Druhá vývojová linie **b.** vedla ke vzniku _**přípisků**_ **(** n. též interlineárních glos), tj. celých vět n. i souvětí a obsáhlejších textových úseků do lat. rukopisů. Z druhé pol. 13. stol. jsou hojně obsaženy v tzv. _**Homiliáři opatovickém**_, lat. textu kázání; koncem 13. stol. tento proces pokračuje v _**Túlci sv. Bonaventury**_ překlady už celých objemných odstavců. Specifické č. přípisky jsou doloženy i mimo č. území v lat. zápisníku pasovského děkana Alfreda Bohema z doby kolem r. 1250\. V nich měla asi č., patrně záměrně deformovaná, sloužit jako tajný jazyk. Ze stejné doby pocházejí z č. teritoria též první pokusy o meziřádkové překlady žalmů. Byly dovršeny v polovině 14. stol. zapsáním úplného č. textu žaltáře mezi linky rukopisu lat.; je to tzv. _**Žaltář Wittenberský**_. Tak se od kontextuálních lexikálních **b.** přes mimokontextové jednoslovné g. až k rozsáhlejším přípiskům dospívalo k vytváření č. jazyka spisovného, literárního. Podrobněji viz [↗raná stará čeština](https://www.czechency.org/slovnik/RANÁ STARÁ ČEŠTINA "raná stará čeština"); [↗Kenaanské glosy](https://www.czechency.org/slovnik/KENAANSKÉ GLOSY "Kenaanské glosy"); [↗prameny češtiny](https://www.czechency.org/slovnik/PRAMENY ČEŠTINY "prameny češtiny").

Literatura


- Baum, A. & A. Patera. České glosy a miniatury v Mater Verborum. _ČČM_ 51, 1877, 1, 120–149.
- Baum, A. & A. Patera. České glosy a miniatury v Mater Verborum. _ČČM_ 51, 1877, 2, 372–390.
- Baum, A. & A. Patera. České glosy a miniatury v Mater Verborum. _ČČM_ 51, 1877, 3, 488–513.
- Böhmová, O. Hláskový vývoj zachycený na českých denárech 10.–11. stol. _LF_ 113, 1990, 110–134.
- Cuřín, F. _Vývoj spisovné češtiny_, 1985.
- Čornejová, M. Specifika grafiky nejstarších českých toponymických bohemik. In Čornejová, M. & L. Rychnovská ad. (eds.), _Dějiny českého pravopisu (do r. 1902)_, 2010, 53–74.
- Flodr, M. Glosy Olomoucké. _SPFFBU_ C3, 1956, 38–56.
- Havlík, L. _Slované v anglosaské chorografii Alfréda Velikého. Vznik a počátky Slovanů_ V, 1964.
- Havránek, B. Vývoj spisovného jazyka českého. In Hujer, O. (ed.), _Československá vlastivěda. Řada 2. Spisovný jazyk český a slovenský_, 1936, 1–144.
- Havránek, B. _Vývoj českého spisovného jazyka_, 1980.
- Jakobson, R. Řeč a písemnictví českých Židů v době přemyslovské. In Matějka, L. (ed.), _Rok. Kulturní deník_, 1957, 35–46.
- Kalista, E. Bohemica appellativa v Regestech Emlerových. _Zpráva c.k. reálného gymnasia v Kolíně za šk. r. 1909-1910 a 1910-1911_.
- _MMFH_, 1966.
- _MMFH2_, 2008.
- Patera, A. České a starobulharské glosy XII stol. v lat. rukopise Kapitulní knihovny v Praze. _ČČM_ 52, 1878, 536–557.
- Pleskalová, J. Základní problémy rekonstrukce bohemik. _AOn_ 36, 1995, 202–206.
- Pleskalová, J. _Tvoření nejstarších českých osobních jmen_, 1998.
- Schaeken, J. Die tschechisch-kirchenslavischen Patera-Glossen (St. Gregor-Glossen, Prager Glossen). _WSJ_ 35, 1989, 151–191.
- Šlosar, D. & R. Večerka ad. _Spisovný jazyk v dějinách české společnosti_, 2009.
- Truhlář, J. Dvě stč. památky z 13. věku. Stč. šípy z Toulce sv. Bonaventury. Albertus Bohemus a české přípisky v jeho zápisníku z 13. stol. _ČČM_ 53, 1879, 573–585.
- Večerka, R. Velikomoravskije istoki cerkovnoslavjanskoj pis’mennosti v Češskom knjažestve. In Macůrek, J. (ed.), _Magna Moravia. Sborník k 1100. výročí příchodu byzantské mise na Moravu_, 1965, 493–524.

Citace


Radoslav Večerka
(2017): BOHEMIKA.
In: Petr Karlík, Marek Nekula,
Jana Pleskalová (eds.), CzechEncy - Nový encyklopedický slovník češtiny.

URL:
[https://www.czechency.org/slovnik/BOHEMIKA](https://www.czechency.org/slovnik/BOHEMIKA) (poslední přístup: 14. 9. 2024)


### Další pojmy:

[diachronie](/slovnik/cat/diachronie) [kontaktová lingvistika](/slovnik/cat/kontaktová lingvistika)

CzechEncy – Nový encyklopedický slovník češtiny

Všechna práva vyhrazena © Masarykova univerzita, Brno 2012–2020

Provozuje [Centrum zpracování přirozeného jazyka](http://nlp.fi.muni.cz)