da en en de de de sv de sv da en fr en en de da en de ceb sl en en en en da sk sk da da de de de en de da en en de da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da en az da da nb da da id
Hjælp til Beate – ididakt
Det er tydeligt, at Beate liv er præget af udfordringer, som ikke lader sig løse inden for den almindelige faglige undervisning. Men for at hjælpe Beate til bedre at kunne deltage og bidrage i klassens fællesskab vælger lærerne at arbejde med interventioner, der kan minimere konflikter, skabe en mere positiv tilgang og søge at fastholde hendes koncentration.
Beates arbejde skal struktureres meget tydeligt i visuelle planer, der opdeler arbejdet i korte tidsangivne steps, hvor hun har mulighed for selv at markere sin progression og kan få en form for feedback af læreren efter hver delopgave. Håbet er, at hun ved gentagen genkendelighed i opgaver, som hun magter at løse og være i flow ved, vil få mod på deltage bedre i undervisningen og derved bedre mulighed for at lære. Det er vigtigt, at Beate oplever at opgaverne er nemme, så hun får mulighed for at ’vegetere’ og føle succes.
Lærerne laver hver morgen et dagsprogram for hele klassen i piktogramform på klassens tavle. De oplever egentligt, at hun fint tåler diverse løbende ændringer uden modstand. Men de vælger at lave dagsprogrammet på klassens iPad og lade Beate markere, hvor langt de er nået i de forskellige aktiviteter i løbet af dagen.
Lærerne anvender en time-timer for at øge Beates vedholdenhed og fokus, men effekten af dette er lige så svingende, som hendes overskud. Lærerne siger: ’Når der sættes timer på Beate, så virker det på de bedst dage max. 7 minutter. På andre dage er det fuldstændigt ligegyldigt. Så vil hun bare ikke’. Men lærerne brugere timeren til alle dagens aktiviteter, så hele klassen kan holde øje med, hvor lang tid der er tilbage til opgaverne, og synes generelt, at det har forbedret klassens arbejdsro, når eleverne ikke konstant skal spørge til den restende tid.
Det er ofte svært for Beate at være sammen med andre børn uden voksenstøtte. Det er lærerne nødt til at tage hensyn til. Inklusion skabes ikke ved samvær for enhver pris. Lærerne forsøger at minimere antallet af konflikter for Beate ved at lave legegrupper og faste legeaftaler for første frikvarter. Det har en positiv effekt, hvorimod andet frikvarter uden disse aftaler ikke fungerer for hende. Lærerne laver derfor en stribe aktivitetskort, som Beate kan vælge mellem til denne pause, heriblandt også aktiviteter, hvor hun ikke nødvendigvis er sammen med andre børn eller kan være indenfor. Aktivitetskortene ligger som billeder på klassens iPad, og nogle af aktiviteterne er fx brug af forskellige kreative apps, som hun selv har været med til at udvælge.
Lærerne indfører også en fast struktur for evaluering af pauserne med hele klassen i starten af den efterfølgende kommende time ved hjælp af tre små kort i rød, gul, grøn. Eleverne markerer med grøn, at de havde en god pause. Gul viser, at de har noget, de gerne vil sige om pausen, men at det godt kan vente til de er kommet i gang med timen. Rød illustrerer, at der er noget, de er nødt til at tale om her og nu. Beate trækker ofte det røde kort, når pauserne ikke er blevet struktureret for hende. Timernes aktiviteter, elevernes arbejdsindsats og klassens arbejdsro evalueres ligeledes ved hjælp af evaluerings-app’en Loop, hvor alle eleverne besvarer de samme få spørgsmål. Resultater er anonymt, men bliver visualiseret på tavlen og anvendt som ramme for en fælles dialog om klassens arbejdsforhold.
I dag har Beate arbejdet godt de første to lektioner. Undervejs fik hele holdet en pause. Det var godt for Beate. Hun gik stille ind på sin plads efterfølgende og arbejdede videre. Efter frikvarteret var der aktivitetsskift og Beate skulle ikke arbejde på sin iPad mere. Opgaven var skrivebånd, læsebånd og grammatik og undervejs fik alle en pause igen. Efter pausen begyndte Beate at fjolle med sin sidemakker. Det blev påtalt flere gang. Jeg fortalte Beate at hun skulle trække sig og sætte sig et andet sted. Hun tog selv sine ting og satte sig ude på gangen. Resten af tiden fik hun lavet en masse. Det fik hun også ros for. Når koncentrationen slipper, så er det svært for Beate at der er andre omkring hende. Hun er selv klar over det og ved efterhånden, hvornår hun skal trække sig.
For at minimere antallet af afbrydelser og irettesættelser laver lærerne en række plakater og hænger dem op ved siden af klassens tavle. Det er fx en hånd der rækkes i vejret eller en mund, der tysser. Ved klasseundervisning kan lærerne pege på de plakater – og derved signalere, hvilken adfærd de forventer af eleverne, uden at skulle italesætte det. Billederne hænger fremme og visualiserer de aftaler for adfærd, der gælder i klassen.
Beate er tydeligvis mere udfordret i fag som idræt og musik, som er præget af mere uforudsigelighed. For at skabe mere for-forståelse og undgå konflikter forsøger lærerne at lave sociale historier sammen med hende på klassens iPad, som kan give hende en forforståelse og fungere som en opskrift for hende. Men det er en udfordring, at disse timer læses af faglærere, som ikke har tid til løbende at samarbejde med dansklæreren om at lave disse sociale historier. For at have en relevans må de løbende tilpasses de aktuelle aktiviteter i fagene. Hvis det ikke sker mister de effekten.
Gennem skoleåret har Beate mange klatsygedage, og det gør ikke hendes vanskelighederne mindre. Hun har mange huller i det faglige arbejde og i sin forståelse af, hvad klassen arbejder med. Lærerne ønsker at lave en strategi, hvor hun roses, når hun kommer i skole, selvom hun måske ikke har det så godt. De vil gerne have mulighed for at indrette en hvilekrog med sækkestol, lydbøger, tæppe mv., så Beate vil kunne opleve skolen som et ’helle’, hvor hun kan lade op. De ønsker at skabe fælles enighed om rammerne for Beates ekstra pauser (hvor, hvad, med hvem, hvor længe etc.) og laver skemaer for det på klassens iPad, så aftalerne nemt kan findes frem af alle klassens lærere og bruges som redskab sammen med Beate. Lærerne ønsker i langt højere grad at disse skemaer laves som sociale historier sammen med Beate, men det er svært for dem at få tid til det inden for den almindelige faglige undervisning, hvor de har 23 andre elever med andre behov.
I efteråret havde Beate det slet ikke godt i klassen. Nu siger hun, at hun har det bedre i klassen – med færre konflikter og med hendes egne ord: Færre, der synes jeg er dum. Skærmningen har helt sikker hjulpet hende, men det udvikler hende ikke. Vi begrænser bare skaderne. Hun har noget menneskeligt/personligt, hun skal lære, som ligger langt ud over det undervisningsmæssige
Vi har været nødt til at sende elever op på skolens kontor i dag. De måtte sidde i tre forskellige rum deroppe. Og nu kommer Beate og spørger pænt om hun ikke nok må komme på kontoret igen, for hun kan meget bedre koncentrere sig deroppe.
Beate er udfordret af de mange indtryk i læringsrummet, og der er behov for at arbejde med forskellige former for skærmning. Hun er ligeledes meget svingende, så det er ikke nok med én løsningsmodel. Lærerne går i dialog med hende og får indrettet forskellige arbejdspladser og laver helt konkrete planer for, hvordan hun skal arbejde på de forskellige positioner. Beate og flere andre elever får derfor ’eget kontor’ bagerst i klassen. Der kan de arbejde, når de har brug for mere ro og koncentration.
Der laves også faste aftaler om alle de timer, hvor eleverne er mere fysisk frie – som fx idræt, musik eller understøttende undervisning. Når klassen går til lokalerne er det med fast makker og fast plads. Beate går bagerst. Ved omklædning får Beate lov til at påbegynde badning 5-10 minutter før, mens de øvrige elever rydder op.
Beate går i en meget urolig klasse, hvor mange elever har særlige behov. Lærerne lånet forsøgsvis et sæt iPads og en bluetooth mikrofon. Herefter vælger læreren at bruge Google Hangout ved klassegennemgang og således ’streame’ sin stemme til eleverne, som følger med via deres individuelle iPads og hører læreren i deres head-set. Lærerne oplever meget mere fokus og meget mere koncentration ved denne form for gennemgang. Eleverne siger det samme og udtrykker et ønske om at fortsætte med denne metode. Lærerne siger dog, at de er nødt til at udvikle lidt på deres pædagogiske ramme og lære hvordan de også skaber dialog med eleverne. Beate koncentration og deltagelse blev også bedre med denne metode. Hun kunne bedre holde fokus på tavlen og lærerens instruktioner, når hun ikke hørte de andre elevers lyde og kommentarer.
Beate vil også gerne afskærmes med musik, når hun arbejder. Det har en god effekt på hendes vedholdenhed i det selvstændige faglige arbejde. Hun får lov til at bruge en time på at lave tre spillelister på klassens iPad, og kan derefter bruge dem ved behov. Det er nødvendigt, at det er færdige spillelister, for hvis hun hele tiden selv skal søge musiknumre på Youtube, så ender hun med at bruge hele timen på det og får ikke lavet det faglige arbejde.
Klassen har en enkelt iPad, og lærerne vælger primært at bruge den til Beate til dansk og matematik samt ”faglige pauser”. Det er en stor hjælp, at redskabet altid er i klassen og ligger klar til hende, når hun har brug for den. Hun er hurtigt i gang – ingen ventetid ved login eller skift i programmer. Hun har et fast program for, hvad hun skal og må (fx iPad dansk, iPad matematik eller iPad fri). Programmet er lamineret og tapet fast på hendes bord i klassen hver dag.
Lærerne må være meget fleksible og hele tiden have øje for Beates dagskondition. Nogle dage kan hun fint arbejde i klassen. Andre dage fungerer hun bedre på sit ’eget kontor’ bagerst i klassen. Endnu andre har hun brug for en meget mere isoleret plads. Lærerne forsøger at være i dialog med Beate om dette og øve hende i selv at mærke efter. Det kræver stor tålmodighed og evne til også at se de små fremskridt.
Beate har fået en anden plads i lokalet. Hun sidder nu forrest og det at have øjenkontakt med den voksne – i stedet for at gemme sig bagved – er motiverende, fordi hun konstant bliver mindet om, hvad hun skal. Nu er målet så at øve sig i også selv at huske det og tage ansvar for det.
Klassen har fået en instruktion ved tavlen, og bagefter skal eleverne i gang med nogle opgaver. Beate finder ikke sin plads, men bevæger sig rundt mellem alle de andre elever. Hun taler med sidemanden, er uopmærksom og fjoller. Når de andre elever begynder på opgaverne, skal Beate på toilettet. Bagefter finder hun ikke sin plads. Når læreren kommer for at sætte hende i gang, ’flygter’ hun væk ved fx at tage en ’lufter’, hente vand, hente en glemt genstand eller ville arbejde et andet sted end i klassen. Alt er til forhandling sådanne dage og alt kan blive til konflikter. Vi skal vælge vores kampe med omhu.
Sådan beskriver lærerne en almindelig skoledag for Beate i begyndelsen af skoleåret. De har brug for at udvikle nogle strategier, der kan ændre på denne situation. De søger i fællesskab at finde på opgaver, der gennem en mere legende tilgang vil kunne fremme glæde, glæde og ros.
Beate er ikke fagligt stærk. Hun spørger om hjælp til rigtig meget, men lærerne vurderer at det både skyldes hendes faglige huller og et behov for bekræftelse. Hun har brug for megen anerkendelse og sikkerhed for at undgå konflikter.
Beate er indstillet til en it-rygsæk, men lærerne oplever at hun arbejder bedre på iPad’en og søger derfor at købe en sådan til hende i stedet. Det meste af skoleåret arbejder hun blot på klassens iPad. I starten var den tænkt som skærmning og aflastning, så Beate kunne trække sig fra aktiviteter, der var konfliktfylde, men efterhånden bliver det mere struktureret fagligt arbejde.
Hun nyder genkendeligheden på iPaden, og føler sig positivt forskelsbehandlet, når hun som den eneste har mulighed for at bruge klassens Ipad. Det glæder hende meget, da hun ellers selv har indtryk af, at hun tit bliver snydt. Hun får ikke lavet almindelige lektier derhjemme, men nu lægger lærerne det på iPad’en, og så får hun lavet noget af det i klassen. Lærerne må indimellem forsvare denne differentiering over for andre elever og forældre. Efter iPad-pauserne blev indført, deltager Beate mere i det andet faglige – ikke digitale - arbejde på klassen.
Beate har mange tomme pladser. Hun er ikke ordblind, men hendes meget svingende deltagelse har givet hende mange huller. Hun har brug for træning af det, hun ikke har lært for at komme på niveau med de andre. Hun bliver jo mere og mere afmægtig, når hun opdager, at hun ikke kan det samme som de andre. Vi bruger Grammatip og Matematikfessor til hende, men vil gerne have nogle flere materialer, der træner fx hukommelsen eller koncentrationen. Hun har også stort brug for forståelse og vi skulle måske prøve med flipped learning. Hun er bare heller ikke så selvstændig, så vi ved ikke om det er besværet værd.
Lærerne oplever, at det er tidskrævende at lave instruktionsvideoer til klassen – og at det sluger for meget af deres forberedelsestid. De vælger derfor at optage klasseundervisningen som en film på klassens iPad og lægger filmen på en særlig klassekanal på Skoletube. Hvis eleverne har brug for at få gentaget dagens instruktioner kan de afspille filmen efter behov. Beate profiterer ikke af disse instruktionsvideoer. Der er størst effekt af dem hos de elever, der har fagligt overskud. Det er en udfordring, at hun jo ikke kan stille spørgsmål til det, hun ikke forstår i videoen. Til gengæld bliver en stor del af eleverne selvhjulpne, og det giver læreren frihed til at kunne støtte Beate på anden vis.
Beate går ikke i lektiecafé. Lærerne drøfter dette og behovet for at kunne differentiere i forhold til lektier og opgaver. De diskuterer værdien af lektier, hvis de forårsager konflikter og kampe hos et barn, der i forvejen er spændt meget hårdt for. Men de føler sig udfordrede i forhold til skolens krav at eleverne udvikler sig i i takt og skal være på et bestemt niveau på et bestemt aldersmæssigt trin, og siger, at det spænder ben for inklusionsarbejdet og hensynet til børn som Beate. De vælger i samarbejde med hjemmet at reducere lektierne til 20 minutters daglig arbejde hjemme på Superbog, hvor hun læser og laver opgaver til bøgerne.
Lærerne kan se, at Beate har brug for at lære at aflæse andres udtryk, som hun oftest ikke forstår. Inklusionspædagogen bruger app’en ’Emoticons’ til samtaler med hende. Her ser de en række billeder af forskellige følelser og taler sammen om, hvorfor personen mon ser ud, som han gør. Det er gode stunder, men meget svært at få tid til.
I efteråret havde Beate det slet ikke godt i klassen. Nu siger hun, at hun har det bedre i klassen – med færre konflikter og med hendes egne ord: ’Der er ikke så mange, der synes jeg er dum.’ Skærmningen har helt sikker hjulpet hende, men det udvikler hende ikke. Vi begrænser bare skaderne. Hun har noget menneskeligt/personligt, hun skal lære, som ligger langt ud over det undervisningsmæssige.
Beate er inde i en periode med en del fravær pga. sygdom. Hun arbejder alene med sin fagbog. Hun vil gerne og går godt i gang. Hun har perioder undervejs, hvor hun er ved at give op. Hun bliver sur og siger, at det også er computerens skyld! Sidste dag vælger jeg (læreren) at skrive en del af det, hun gerne vil have med – i hendes sprogbrug. Beate bliver glad og tilfreds.
Det afgørende er, at den stillede opgave ikke er for svær. Hvis den er for svær går det ud over fokus, koncentration og vedholdenhed – og Beate finder på noget andet. En computer alene kan ikke holde Beate til ilden, men det hjælper på det, bl.a. fordi hun ikke skal skrive i hånden og får et pænt resultat.
Lærerne i Beates klasse er udfordrede af, at der ikke er it-udstyr til alle elever. Det gør, at de ofte er nødt til at planlægge flere forskellige former for undervisning. De ville gerne, at alle eleverne kunne arbejde mere multimodalt og have nemmere adgang til at arbejde med lyd, billeder, video mv. for de oplever større arbejdsglæde og motivation hos eleverne, når det er sker. For Beate, der kun kan arbejde vedholdende i kortere perioder, giver de multimodale udtryksformer hende mulighed for at få produceret mere.
Lærerne laver derfor nogle arbejdsstationer, så eleverne på skift i løbet af nogle dage, kan komme forbi opgaver, hvor de arbejder digitalt. De har eksempelvis lavet en skriveskabelon, hvor eleverne skal indsætte billeder og fortælle om med tekst og lydoptagelser og Børnenyheder, de har set på UltraNyt. Beate løser disse opgaver på iPad’en ved hjælp af app’en WriteReader. Her laver hun en lille bog, hvor der på hvert opslag er plads til i kort form at genfortælle en enkelt nyhed. Hun indsætter et billede og skriver en enkelt linje, som hun børnestaver. Når læreren har tid, får Beate hjælp til også at voksenstave sætningen. Hun kan også lave lydoptagelser på siderne. Beate er meget glad for at arbejde med WriteReader app’en, og begynder at lave sine egne bøger, hvor hun fortæller om det hun oplever, sin hund mv. Lærerne overvejer, om de kan støtte hende i bedre at få sat ord på sin livssituation på denne måde, men er samtidig varsom, da de ikke føler sig rustede professionelt til at arbejde terapeutisk med eleverne.
Vi har arbejdet lidt med at indtale lyd på iPad’en, hvor eleverne forklarer hvad de har lært om de emner, vi har arbejdet med. Det har mange slet ikke noget problem med, men det er voldsomt grænseoverskridende på Beate. Hvorfor? Har hun ikke noget at byde ind med? Er hun bange for at blive udstillet over det, hun ikke kan? Er det derfor hun gør så meget modstand?
Beate siger lige hvad der passer hende. Hun kan blive enormt rigid og påståelig. Svær at bringe tilbage igen. Det er vigtigt, at alle lærere forstår, at det ikke er noget hun gør med vilje – hun kan jo nemt blive opfattet som provokerende.
Beates modstand er generelt mere relateret til de sociale relationer, hvor hun ofte blokerer over for noget andre siger, eller deres respons på det, hun selv har sagt. Men den daglige tilstand bestemmer, hvad der lykkes og ikke lykkes. Der er dage, hvor alt fungerer og dage hvor intet kan lykkes. Hun er meget bevidst om at ville være som de andre, og bliver ked af det, hvis hun får helt andre opgaver de øvrige elever.
Hun har meget svært ved at indgå i samarbejde med de andre elever – også når de bare arbejder to og to – uden voksenstøtte. Der er brug for nogen, der guider hende og modellerer processen for hende. De øvrige elever vælger hende i stigende omfang fra og det er efterhånden en ond cirkel. De forsøger derfor at arbejde på at ændre hendes rolle i klassen ved at iscenesætte situationer, hvor hun viser, at hun kan noget og får succes. Denne positive rolle forsøges i første omgang udviklet under den fælles klassegennemgang, hvor Beate ofte har mødt megen irettesættelse eller har meldt sig helt ud. Lærerne beder hende om at styre musen og tastaturet ved lærerens præsentationer og være med til at gennemgå for klassen, hvad der skal arbejdes med. Hun virker glad for denne rolle og bliver med tiden så fortrolig med den, at hun spørger om hun lige må kigge dagsprogrammet igennem med læreren i pausen. Det er en opgave hun kan overskue og hun viser ansvarlighed og vilje til deltagelse. Hun får en bedre forståelse for det, klassen skal arbejde med og lærerne håber det kan bidrage til at give hende en ny rolle og position i klassen.
Generelt er det et problem, at Beate ikke rigtig har nogen venner i skolen. Der er ikke netværk i hjemmet og skolen vælger derfor at give Beate en iPad med simkort og fri data, så hun kan være i kontakt med nogen fra klassen online, i håb om at det digitale møde vil kunne åbne for mere fysik kontakt. Lærerne aftaler, at de i det kommende skoleår vil lave opgaver, som skal løses via kommunikation på Facetime, Skype eller Google, hvor alle eleverne arbejder virtuelt. De tror, at Beate nemmere og mindre konfliktfyldt kan indgå i de virtuelle samarbejdsrelationer.
Hvad kan I gøre for jeres "Beate""? Hvad har I brug for? Hvem kan hjælpe jer? Hvem gør hvad?