sv is is en is da da fi pt tr nb pt id sv is cs it is uk is cs hbs_lat is is nn is da is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is en sv de is is en is is is is is cs is tr nb pt hbs_lat nn tr is is de is de ca is
Nordens Kalender - 01.06.1930 - Tímarit.is
Nordens Kalender - 01.06.1930, Blaðsíða 77
THOMAS LANGSOM OG KVINDERNE Thomas kom tilbage. Hesten loftede Mulen og snappede af Poppelgrenene udenfor Vinduet. Karen sad sammensunken i Ovnkrogen. Mændene loftede hendes Kommode paa Vognen, saa gik de ind for at tage en Bid Brod inden Afrejsen. — Kom Du ogsaa til Bordet, Karen, husk paa det er sidste Gang, sagde Thomas med bævende Rost. Men Karen rorte sig ikke. — Hun er meget tungsindig — men ellers trofast og flink i alle Maader, sagde Thomas undskyldende. Den fremmede Mand stoppede Brod og Spcge- kod i Munden. Han holdt ikke af at hore om denne Tungsindighed — den forringede Værdien af hans Plejedatter, ganske som Krybbebideri forringer en Hest. Oline hentede Kaffekanden i Kokkenet. Da hun kom tilbage, saa hun, at Karens Plads var tom. En sær Uro greb hende, men hun sagde ikke noget til Mændene — bag i Vognen stod Karens Kommode — et Menneske og dets Ejendele horer vel sammen. Saa udbetalte Thomas de 15 Kr. i Rejsepenge. Stedfaderen lagde dem i Tegnebogen og gik ud. Han steg til Vogns uden at se sig om. Thomas losnede Tommen og spejdede om Hushjornet. — Karen, kaldte han, — kan Du saa komme, bitte Karen! Men Karen kom ikke. Oline sprang Huset igennem — hun var paa Loftet og i Torveskuret. Karen fandtes ingen Steder. Thomas bandt Hestens Tomme, og den frem- mede steg under svære Forbandelser ned fra Vognen. De begyndte at soge alle tre — i Haven — ud over Toften — i Fyrreplantningen — længere og længere bort som Uroringe i Vand. Med eet lod der hæse Skrig fra Oline — hun havde funden Karen i det lille Mosehul mellem Bakkerne. Karen var dod. Mændene droftede Hændelsen. Den ene af dem græd, den anden bandede. Tabet af Pigen var ikke stort -— hun havde Fejl, hun var tungsindig. Men at befordre et Lig saa langt som til hendes Hjem, vilde koste en urimelig Sum Penge. Jernbanen forlangte nok Zinkkiste. Mændene tog Hest og Vogn og korte til Sognefoged og Præst. Det blev dem klart, at Karen maattejordespaaDalby Kirkegaard. Plejefaderen betalte Rejsepengene til- bage og tog alene hjem. Saa fik Karen sin Tue mellem de andre Tuer, som horte under Thomas Langsoms Varetægt. Oline havde haft en vis Sejrsglans i Ojnene de forste Dage efter Ulykken, men senere gik Humoret fra hende. Hun sang aldrig mere sine Viser, det var, som om Karens Tungsind var gaaet i Arv til hende. Det nagede hende, at hun trods al sin Klogskab og Dygtighed var bleven den lille i Kampen med Karen. For vel havde hun, Oline, Thomas for sig selv ved Maaltiderne og om Natten -— men Dagen igennem, Dognets længste Tid, var han langt nærmere ved Karen. Saa havde hun dog faaet Ret, den lede Kvind, at hun skulde beholde Pladsen længst af de to! Oline græmmede sig, hun sagde op, og da Novem- berdag kom, korte Thomas hende og hendes Kom- mode hen til en anden gammel Stodder, der savnede kvindligt Selskab og Hygge. 75
Ef þú vilt tengja á þennan titil, vinsamlegast notaðu þessa tengla:
Tengja á þennan titil: Nordens Kalender
Tengja á þetta tölublað:
Tengja á þessa síðu:
Tengja á þessa grein:
Vinsamlegast ekki tengja beint á myndir eða PDF skjöl á Tímarit.is þar sem slíkar slóðir geta breyst án fyrirvara. Notið slóðirnar hér fyrir ofan til að tengja á vefinn.
Sækja textaskrár sem ZIP-skrá
Arngrímsgötu 3. 107 Reykjavík
Sími / tel: + 354 525 5600