da da en en fr da sv en en sv da da da da da nb da hbs_lat en en da en da de nb da da da da da da da sv da da fr da pl en en en da cs da fi da nl da da da da da sl en hbs_lat da en da nb ms sv da pt en da da da da en da de id en fr da sv en en sv da da da da da nb da hbs_lat en en da en da de nb da da da da da da da sv da da fr da pl en en en da cs da fi da nl da da da da da sl en hbs_lat da en da nb ms sv da pt en da da da da en da de da en da da hu da da da da da da sv da en da da da da da da da en da da da nb da da da da da da da da da da en en en da da da da id da da da da da da en da da da da da da da da da da da da de en da da da da da en da da en en en da da da da da da
Hyperosmolær hyperglykæmi - Dansk Endokrinologisk Selskab
4. Diabetisk ketoacidose og hyperosmolær hyperglykæmi
4. Thyroideasygdom ved graviditet og infertilitet
6. Radiojod-behandling af benigne thyroidea-sygdomme
1. Osteoporose hos postmenopausale kvinder
4. Hypercalcæmi: udredning og behandling
6. Ernæring og elektrolytter
1. Anorexia nervosa og andre spiseforstyrrelser
2. Svær overvægt: Non-kirurgisk behandling
3. Svær overvægt: Kirurgisk behandling
3. Endokrinopatier ved checkpoint-inhibitor behandling
1. Type 1 Diabetes
2. Type 2 Diabetes
4. Diabetisk ketoacidose og hyperosmolær hyperglykæmi
5. Diabetes og kirurgi
6. Diabetes og graviditet
9. Kontinuerlig glukosemåling (CGM)
4. Thyroideasygdom ved graviditet og infertilitet
5. Knuden i thyroidea
6. Radiojod-behandling af benigne thyroidea-sygdomme
8. Amiodaron og thyroidea
3. Calcium og knoglemetabolisme
1. Osteoporose hos postmenopausale kvinder
2. Osteoporose hos mænd
3. Osteoporose ved glukokortikoid-behandling
4. Hypercalcæmi: udredning og behandling
6. Hypocalcæmi: udredning og behandling
4. Hypofyse- og binyresygdomme
8. Primær hyperaldosteronisme (PHA)
9. Fæokromocytom / Paragangliom
2. Testosteronmangel hos mænd
6. Ernæring og elektrolytter
1. Anorexia nervosa og andre spiseforstyrrelser
2. Svær overvægt: Non-kirurgisk behandling
3. Svær overvægt: Kirurgisk behandling
3. Endokrinopatier ved checkpoint-inhibitor behandling
Ved debut af type 2 diabetes
Infektion og sepsis – oftest pneumoni
Akut kardiovaskulær sygdom, f.eks. akut koronart syndrom eller apopleksia cerebri
Symptomer, kliniske og biokemiske fund
Tørst, polyuri og efterhånden oliguri svarende til svær dehydrering
Symptomer svarende til den udløsende årsag
Den hyppigst kliniske præsentation er ændret bevidsthedsniveau og der er en lineær sammenhæng mellem den effektive plasma osmolaritet og bevidsthedsniveau.
Dehydrering med nedsat hudturgor, tørre slimhinder, hypotension og takykardi
Bevidsthedsændring fra døsighed til koma.
Højt BG (> 33 mmol/l)
Høj effektiv P-osmolaritet, ofte > 320 mmol/l
Høj p-natrium, der delvis kan maskeres pga hyperglykæmi induceret fald i natrium (translokationel hyponatriæmi)
Oftest ingen acidose, dvs. normalt pH og standard bikarbonat /total CO2
Ingen eller let forhøjet keton i blod eller urin
Blod og urinprøver som anført i afsnittet vedrørende DKA
Vurdér behov for intensiv observation ved ABCD-instabilitet
Anlæggelse af to perifere venekatetre
Anlæggelse af KAD med timediuresemåling ved behov (TD)
Vurdering af bevidsthedsniveau (GCS)
Biokemi: Syre-basestatus, B-glukose, P-kreatinin, evt ketonstoffer og P-laktat
Effektiv osmolaritet beregnes som 2 x P-natrium + B-glukose
Vurdér hydreringsgrad og væskebalance
Når tilstanden, inkl. den cerebrale påvirkning, bedres og/eller B-glukose er faldet til under 20 mmol overgås til mindre intensivt regime – hyppigheden af blodprøver og vurdering af bevidsthedsniveau afhænger af den enkelte patients tilstand, dvs. hos en patient som er cerebralt påvirket trods BS< 20 mmol/l fortsættes med intensivt regime og OBS hurtigt fald i effektive plasma osmolaritet.
Man skal være opmærksom på, at patienterne oftest er ældre, har flere co-morbiditeter og først og fremmest er præget af udtalt dehydrering. Behandlingen af HH retter sig primært mod rehydrering og normalisering af den hyperosmolære tilstand.
Insulinfølsomheden varierer, men er ofte relativt høj, og B-glukose falder ofte ved rehydrering alene.
Nedenstående behandlingsforslag kan benyttes som udgangspunkt for planlægningen af behandlingen, som skal tilpasses den enkelte patient. Særlig skal man være opmærksom på at individualisere væskebehandlingen afhængig af komorbiditeter, særligt hjerte- og nyreinsufficiens, se specielle patientgrupper under DKA.
Mht. insulinbehandling er der sparsom evidens og delte holdninger til dette, hvilket anbefalingen i vejledningen tager højde for.
Det anbefales tidligt i forløbet at konferere med senior endokrinolog, bl.a. om insulin behandling. Målet for behandlingen er:
Normalisering af effektiv plasma osmolaritet
Korrigering af elektrolytforstyrrelser (kalium)
Forebyggelse af thromboemboliske komplikationer
Behandling af evt. udløsende årsag
Svær hyperglykæmi med normalt eller lavt korrigeret natrium (dvs ikke hyperosmolær) kan behandles med rehydrering med isotonisk NaCl og hurtigvirkende insulin efter skema (sliding scale) s.c. x 5 jf. lokal instruks.
Anvend primært isoton NaCl (154 mmol/l). Væsker, som bliver hypotone efter indgift (5% glukose, NaKGlukose mm), indebærer stor risiko for hurtigt fald osmolalitet og dermed hyponatriæmi med risiko for hjerneødem. Derfor anvendes også 10% glukose for at opretholde BS > 10 mmol/l (frem for 5% glukose som vil kræve den dobbelte vandindgift)
Første time gives 1.000 ml isoton NaCl
2.-8. time gives 250-500 ml isoton NaCl /time, derefter evt. yderligere reduktion i infusionshastighed
Fra ca. 8. time betragtes den initiale væskebehandling afløst af en individuelt tilpasset videre væskeplan ud fra patientens samlede klinik
Ofte passer en positiv væskebalance på 3-6 liter efter de første 12 timer
Opsæt 10% glukose når B-glukose < 15 mmol/l
Der gives hurtigvirkende insulin 10 IE IV og opstartes insulinindgift, im, 4 IE/time*.
Behandling fra 3. time og herefter justeret med 2 timers mellemrum
Ved fravær af betydende ketose
(< 3 mmol/l i blod, < 2 + på urinstiks), vurderet hver 2. time:
Ved betydende ketose men ingen betydende acidose (> 3 mmol/l i blod, > 2 + i urin men (pH > 7,3, standard bikarbonat > 15), vurderet hver 2 time:
Justering af insulindosis fra 2. time og frem:
BG-fald > 7 mmol/l/time: insulin pauseres de næste 2 timer
BG-fald 3 – 7mmol/l/time: fortsat 4 IE pr time
BG-fald < 3 mmol/l/time: 6 IE pr time
Justering af insulindosis fra 2. time og frem afhænger af faldet i ketonstoffer:
Så længe der er blodketoner > 3 mmol/l eller max ketonuri fortsættes med 4 IE i.v/i.m
Når blodketoner < 3 mmol/l: doseres insulin som ved fravær af betydende ketose
*Afhængigt af lokale retningslinjer kan insulin gives som infusion iv. eller im.-administreret hurtigtvirkende bolus insulin i tilsvarende doser.
© Dansk Endokrinologisk Selskab