da en da da en sv nb sv sv id en da da en sv nb sv sv da da da da da da da en da en da da da da da da da da da en da da da da en da da cs da en da en da da da da da da da da da en da da da da da es da da en en da
[Afsnit 3] Tillykke, I skal have trillinger! - Triple surprise
Om trillinger, amning og morlivet
Mad til alle – babyer, børn og voksne
3. afsnit af DR1´s programserie “Tillykke, I skal have trillinger” er for vores families vedkommende vist kun fokuseret på mad (og lidt kaffe). Jeg vil her give dig mine kommentarer til ugens afsnit og ikke mindst give dig mulighed for selv at smide en kommentar.
I dette indlæg skrev jeg lidt om hvorfor vi valgte at takke ja til invitationen om at deltage i programmet, og du kan læse lidt uddybninger her til afsnit 1 og her afsnit 2.
Jeg synes også det er vigtigt at nævne at til sådan et program bliver der filmet RIGTIG MEGET, både af fotografer og af os selv. Når man er færdig med at filme sidder produktionsselskabet derfor med virkelig meget materiale, som de udvælger fra og klipper sammen. Det er altså produktionsselskabet vinkling af os I ser og ikke nødvendigvis hele sandheden eller den eneste sandhed.
Umiddelbart efter hvert afsnit har været vist på DR vil jeg udgive et indlæg her på bloggen.
Jeg kommenterer kun på det som vedrører vores familie.
Programserien kan også streames på DR.dk
Triple-feeding er når man først ammer og derefter supplerer med mælk enten i sonde eller flaske, for så til sidst af malke ud.
I knap 6 uger var det hvad min dag (og nat) bestod af. Og hold nu op det er noget af et projekt! Jeg kunne skrive side op og side ned om de uger vi havde på Teleteknisk Tidligt Hjemmeophold (TTHO) – og det gør jeg nok også en dag – om skemaer, vejning før og efter amning, vaske malkegrej, sove på skift, proppe 17 cm slange ind igennem næsen af en baby kl. 2 om natten fordi hun havde rykket sonden ud, og sikkert meget andet mærkeligt…
Men i korte træk er det meget simpelt: Den rutine jeg havde på hospitalet skulle fortsættes derhjemme og hele essensen var at pigerne skulle lære at spise nok selv. Det vil sige ca. 60 ml. 7 gange i døgnet. Det var helt vores eget bevidste valg at det skulle være amning og ikke flaske. Og fra pigerne 38 uger (GA-alder) blev de fuldammet og vi var helt frie for alle de plastikdimser. (Efter 4 år med et plastikfrit køkken, følte jeg mig rimelig invaderet af mælkeflasker og engangsudstyr!)
Da de kunne spise hele deres døgnmængde selv kunne de blive udskrevet. Og malkemaskine, TTHO-udstyr fra sygehuset og diverse skemaer kunne returneres!
At turde bede om hjælp
Noget andet der sættes fokus på i ugens afsnit, er det at jeg på Facebook bad om hjælp til nem mad til Martin og ungerne derhjemme i den første tid mens jeg var på sygehuset. Og hjælpen strømmede ind fra nær og fjern og gjorde hans hverdag så meget lettere!
I vores kultur er det ikke nemt at bede om hjælp og ikke altid velset. I andre dele af verden er det det mest naturlige at bringe god og nærende mad til en nybagt mor. Så det at bede om hjælp fra fremmede mennesker var både grænseoverskridende og meget sårbart.
Hvorfor gjorde jeg det?
Da trillingerne var 5 dage gamle var jeg hjemme for første gang efter fødslen, for at spise aftensmad med resten af familien. Farmor havde lavet mad, og jeg havde knap 3 timer hjemme. De store børn havde ikke set mig i de 5 dage og værst af alt, – vi havde ikke kunne fortælle dem hvornår de så mor igen, for vi vidste det ikke. Så det var en glædelig overraskelse at mor kom hjem. Og det var en stor sorg da jeg efter at have læst godnathistorie  fortalte dem at nu skulle jeg ind på hospitalet til babyerne igen. Min lille Bianca på 4 år brød helt sammen og hulkede som aldrig før. Det var så hårdt at måtte forlade dem igen.
Samtidig havde jeg bemærket at det stod skidt til med Martin. I dagenes løb var hans hans blik blevet dødt og hans ellers så mimiske ansigt var hårdt som en klippe. Han hverken smilede eller græd. Hele den efterfølgende dag på hospitalet spekulerede jeg på hvordan jeg fik situationen vendt. Martin måtte for alt i verden ikke knække, for han skulle være der for de store børn.
Ud over min detailplanlægning blev min løsning ganske enkelt at bede om hjælp hos næstehjælperne for at tage mest muligt pres af Martins skuldre. Min tanke var ganske enkelt at det ville være en kæmpe lettelse for ham at kunne tage en lasagne op ad fryseren og sige “så er der mad” uden at skulle spekulere på indkøb eller madlavning. Og det virkede!
Mange har efterfølgende sagt at det var modigt og at det var sejt jeg turde.
Måske var det ikke så svært fordi det var for hans skyld.
Der er Facebookgrupper for lokale næstehjælperne i hele landet. Det er et trygt sted at bede om hjælp og det er et rart sted at give.
Til alle jer der hjalp os… tusind tusind tak! Både i næstehjælper-gruppen, øko-gruppen, hjerte-healinggruppen og alle andre som stødte på mit opslag efter at det blev delt ud af gruppen. (En dag bliver jeg nødt til at lave et indlæg og vise billeder af bare noget af det der kom til os og alle de vidunderlige breve og beskeder) det har betydet alverdens til forskel for os og gjort at vi ikke har måtte gå på kompromis i vores forældreskab.
Og en dag bliver der en fantastisk historie at fortælle trillingerne!
[Intro] Tillykke, I skal have trillinger!
[Afsnit 1] Tillykke, I skal have trillinger!
[Afsnit 5] Tillykke, I skal have trillinger
[Afsnit 6] Tillykke, I skal have trillinger
Det er så nemt at have fokus på træning, fysiot
Mmmm hyldebærsaft 😍 solens saft og kraft på f
3 mega stolte og glade og trætte piger efter en h
For noget tid siden blev jeg spurgt om, hvordan Ma
En stor weekend på en lille ø er ovre og hele fl
Smukke vilde Bianca ❤️ #daughter #secondchild
6 kids in 6,5 years 🤷‍♀️ #mangebørn #t
Weekend ved Mormor og Roald betyder vand og sand o
Triple Surprise er min blog om livets drejning, da vi uventet fik trillinger og dermed gik fra 3 til 6 børn. Om at være mor fra hjertet og finde den rigtige vej, selvom det ikke altid er den nemmste.
Find min Privatlivspolitik her
I samarbejde med Midtfyn Webdesign