da da nb da da nb nb nb nb nb nb nb nb ro nb nb nb da nb nb da da da da da nb sv es sv en en nb en nb fi nb en pl nb nb nb nb nb da nb nb nb nn nb nb nb nb da nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb sv nb da nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb da nb nb nb nb da nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb nb da nn da da da nb nb nb nb nb nb nb nb da nb da nb en nb nb da en da nb en da da nb nb nb nb nb nb en es es nb da es en da da da da da da nb da en da nb da nb da nb pl da fr nb da nb da da en da nb nl da da da da da da da da da da da da da da da da da nb da da da da da da da da da da da da nn da da da da da nl da da nl da da da da da da da da da et da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da de da da da da da da da da da nb da pl sv id nb da nb nb nb en da nb nb da nb nb nb da fi de da en en de de nb nn da nb nb nb nb en nb en
johannes bartholomæus bluhme : presentert i dansk biografisk læxicon | BORGERSKOLEN
hvem står bak “borgerskolen” ?
enkelthendelser, bedrifter og tragedier i det 18. og 19. århundre
lokal kulturskatt til gode for hele nasjonen
spesielle taler ved spesielle anledninger under 1800-tallet
tidligere tiders beskrivelser av norsk natur og kultur
norske historiske personlige inntrykk, tidsbilleder og tildragelser
nordmænds levnedsbeskrivelser – biografier av nordmenn
harkel johnsen myhrebøe : “oplevelser og erindringer”
personer med spesielle gudgitte gaver
personer som har satt spor langs ulike “grener av det norske tre”
bønder på eidsvoll (eidsvold) (1814)
markante personer blant vår bondebefolkning innen politisk virksomhet utover 1800-tallet
ulike skildringer av den norske bondestand og dens betydning
den økonomiske og industrielle omforming
utfordringer ved adskillelsen fra danmark i 1814
ved overgangen fra det 18. til det 19. århundre
byer (kjøbsteder) og steder (bygder) i gamle norge
gode og viktige taler holdt omkring i vårt land under det 19. århundret
overgangen fra hedensk til kristen kultur ulike steder i norge
de(n) religiøse og folkelige vekkelse(r) under 1800-tallet
frikirke-tenkning fra midten av 1800-tallet
kampen for tros- og religionsfrihet
kulturelt “hamskifte” i midten av det nittende århundre
oppstander og grunnleggende stridsspørsmål under unionstiden 1814-1905
politiske omveltninger i norge og norden forøvrig i løpet av det 18. århundret
rasjonalisme – ideologisk og kulturelt
tilbakeblikk på det nittende århundret
ulike syn på overgangen fra det 18. til det 19. århundre
den nasjonale bevegelse i norge
bøker og skriftserier om norske kirkelige skiller og utviklingstrekk på 1800-tallet
viktige kirkelige forordninger og tidsskiller
lokale kristendomsforhold under 1800-tallet
norske forfattere av bøker om religiøse og kulturelle forhold på 1800-tallet
presteutdanningen ved universitetet i kristiania
salme- og sangbøker benyttet i kirker og forsamlinger
“det overordentlige storthing” høsten 1814
den norske grunnlov av 1814
det umiddelbare forspill til begivenhetene i grunnlovsåret 1814
riksforsamlingen på eidsvold i 1814
politiske, økonomiske og sosiale forhold under 1800-tallet
de politiske tilstander i europa og betydningen for norge
det norsk-danske kongehus under 1700-/1800-tallet
det norsk-svenske kongehus under 1800-tallet
norske kunstnere og forfattere på 1800-tallet
norske politiske rørelser under 1800-tallet
omformingen av norge fra primær- til industri-samfunn
skolevesenets utvikling i norge på 1800-tallet
utvandring til amerika på 1800-tallet
viktige spørgsmål og saker under 1800-tallet
virkninger i norge av revolusjonen i 1830
liberale og liberalistiske ideer
slaveriets opphør/end of slavery
europeisk politisk historie med betydning for norden/skandinavia
norge som del av personalunionen med sverige
norge som del av unionen danmark-norge
viktige historiske milepæler i felles skandinavisk/nordisk historie
gamle ord og uttrykk benyttet.
“at falde med døren ind i huset”
“liggendefæ” – eller “liggendefe”
“som knyttet næve til blaat øie”
ord og uttrykk direkte fra dansk
hvorfor gjengi eldre stoff og tidligere forfattere ?
en del av livsbevegelsen
Hjem » EUROPEISK HISTORIE » skandinavia og norden » det danske samfunn » dansker med stor betydning for den religiøse og kulturelle utviklingen i norge » danske kirkefolk med betydning forøvrig i samfunnet » johannes bartholomæus bluhme » johannes bartholomæus bluhme : presentert i dansk biografisk læxicon
johannes bartholomæus bluhme : presentert i dansk biografisk læxicon
Bluhme, Johannes Bartholomæus, 1681-1753, Hofpræst,
er født 1. Nov. 1681 i Tønder, hvor
Faderen, Christopher B., var Rektor; Moderen hed
Cathrine Thomsen. Han blev undervist af Faderen,
til han 1700 tog til Universitetet i Rostock. Efter
at have opholdt sig her i 2 Aar rejste han til
Kjøbenhavn for at øve sig i det danske Sprog,
«som i Amtet Tønder til gejstlige Betjeninger er
højst fornødent». Professor Fecht i Rostock havde
anbefalet ham til den lærde Joh. Brunsmann, Præst
ved Vartov og Forfatter af «Kjøge Huskors». Denne
tog sig ogsaa af ham og flyede ham bl. a. Speners og
Franckes Skrifter. I Kjøbenhavn tog han Attestats og
prædikede første Gang paa Dansk. Efter et Ophold i
Tønder drog han 1704 til Kiel, hvorfra Faderen det
næste Foraar maatte hente ham syg hjem. Han laa i 17
Uger mellem Liv og Død; i denne Korsets Skole lærte
Gud ham mere til hans Sjæls Salighed, end han havde
lært paa Universitetet. – Efter en Prøveprædiken
valgtes han 1707 til Præst i Borne (paa Tysk Bohren)
i Angel, og «efter en og anden Vanskelighed» blev han
ordineret af Generalsuperintendent Dr. Muhlius. Samme
Aar ægtede han Ida Amalie, Datter af Pastor Georg
Jønsius i Borne. Efter at han havde afslaaet flere
Kaldelser, blev han 1728 første Præst ved Mariekirken
i Rensborg. Men Aaret efter hørte Frederik IV ham
her, hvorefter han stævnedes til Odense for atter at
prædike for Kongen, som derpaa kaldte ham til tysk
Hofprædikant i Steden for Conradi.
Da Christian VI 1733 afskedigede sin Konfessionarius
J. Frauen, fik B. hans Embede, men ikke Titelen.
B. tilhører helt den halleske Skole og maa anses for
en ægte Discipel af Spener og Francke. Samtidig med at
han kaldedes til Konfessionarius, kom Grev Zinsendorf
til Kjøbenhavn og fremkaldte den stærke religiøse
Bevægelse, der udmærker dette Tidsrum. B. sluttede sig
helt til den, og ved sit nære Forhold til Kongen fik
han den største Indflydelse paa de Foranstaltninger,
hvorved denne søgte dels at lede Opvækkelsen, dels at
dæmme for den, naar den brød ud i Separatisme. Kongen
raadførte sig i disse Sager bestandig med B., hvem
han ærede og elskede som en Fader. Denne har ofte
søgt at formilde Kongen, naar han fandt, at dennes
Vrede gik for vidt. Det er et Træk, som kun kan hædre
en Konfessionarius, at han havde Mod til at formane
Kongen til en mildere Fremgangsmaade mod hans Faders
Enke, Anna Sophie (Reventlow); thi dette var ganske
vist at røre ved et ømt Sted. Ligeledes bad han for
sin afskedigede Formand, at Kongen vilde tilgive
ham, uagtet han netop var bleven fjærnet for sine
utilbørlige Prædikener mod Pietisterne. Endelig
fandt ogsaa den haardt forurettede Orlogskapitajn
Fr. Lütken en Talsmand i ham, saa Liitken, der var
afskediget uden Pension, fik en ny Ansættelse.
I Aaret 1735 blev J. L. Holstein, der tilhørte
den pietistiske Retning, Oversekretær i det danske
Kancelli, og fra nu af fik B. Indflydelse paa mange
offentlige Foranstaltninger. Allerede tidligere
havde han bevirket, at der ansattes Kateketer ved de
kjøbenhavnske Kirker. Efter at Kongens forrige Lærer,
Konferensraad J. W. Schrøder, havde gjort Forslag
til Konfirmationens Indførelse, blev det overdraget
ham og B. at udarbejde Anordningen derom 1736. Da
1737, blev han et indflydelsesrigt Medlem af det,
ligesom han havde Sæde baade i den forberedende og
den endelige Kommission, der udarbejdede Anordningen
for Almueskole væsenet i Danmark og Norge af 1739,
men som tillige det følgende Aar maatte tilraade
at indskrænke disse Anordninger væsentlig, da de
Forudsætninger, hvorpaa de vare byggede, ikke holdt
Stik. Som Medlem af General-Kirkeinspektionen maatte
B. deltage i de Bestræbelser, som især efter 1740
gjordes for at standse de separatistiske Bevægelser,
der udbrøde baade i Danmark, Norge og Holsten. Medens
Biskop Hersleb arbejdede ivrig for at sætte Skranker
for disse, modsatte B. sig de dertil sigtende
Foranstaltninger saa længe som muligt; det var hans Overbevisning, at det var Uret at anvende verdslig
Tvang i aandelige Sager, og at Separatisterne vel
maatte lade sig tale til Rette, naar Præsterne
kun anvendte Flid og Omhu nok herpaa. Men netop
denne Forudsætning bristede bestandig. Separatismen
optraadte i mere og mere uhyggelige Former, og det
viste sig nødvendigt enten at tilstaa en virkelig
Religionsfrihed, hvad ingen, heller ikke B., tænkte
paa, eller at lade Statsmagten træde til for at
opretholde Kirkens Enhed. B. gik derfor til sidst,
om end kun modstræbende, ind paa de ovenfor omtalte
Foranstaltninger, der ogsaa ganske rigtig kom til
at betegne Slutningen af den pietistiske eller,
som den maaske rettere burde kaldes, herrnhutiske
Bevægelse. B. er kommet til at staa for Eftertiden som
en Inkarnation af Bigotteri, næsten som Christian VI’s
onde Aand, der fik Skyld for hele det pietistiske
Præg, denne Konge yndede at paatrykke Folket, og
der er Vidnesbyrd nok om, at hans samtidige heller
ikke have set paa ham med venlige Øjne. I hvad der
her er meddelt om ham, vil der ikke findes nogen
Grund til at fælde en saadan Dom over ham. Men den
store Indflydelse, han udøvede, var i en mærkelig
Grad underjordisk; den føltes alle Vegne, uden at
han selv fremtraadte, hverken for at kræve Æren
eller for at bære Ansvaret for, hvad der skete. Han
var en Mand, der nok ønskede at have Indflydelse,
men som ikke brød sig om at have den Stilling, som
svarede dertil. Derfor blev han heller aldrig virkelig
Konfessionarius, men nøjedes i en Tid, da Rangsygen
ellers grasserede saa stærkt, med en Hofprædikants
Rang. Saa priseligt nu end dette kunde være, var det
ikke saa underligt, at det vakte Misfornøjelse, at
en Mand, der hverken ved sin Stilling var berettiget
dertil, eller som traadte frem for at bære Ansvaret,
havde den største Indflydelse paa Afgjørelsen af
alle kirkelige Sager. Naar Kongen i de bevægede Aar
1732-34 ofte sendte Kancelliet egenhændige Kladder
til de Reskripter, der skulde udfærdiges, mente man,
formodentlig med rette, at B. stod bag ved; det samme
var Tilfældet, da Pietismens uforsonlige Modstander,
Præsten ved Nicolai Kirke, H. Mossin, dømtes fra sit
Embede, og ved mange andre Lejligheder; men en saadan
Indflydelse maatte være saa meget betænkeligere, som
Christian VI var en mistænksom Mand, der gjærne ad
Omveje vilde skaffe sig Underretning om Personer og
Forhold. Dertil kom, at B. frem for alt var Kongens
Raadgiver ved Embedsbesættelser, og her er det
utvivlsomt, baade at han er optraadt som en ensidig
Partimand, der foretrak Pietister ved enhver Lejlighed, og at han ikke har haft
Menneskekundskab nok til at bedømme, hvor Fromheden
var oprigtig, og hvor den var en Kappe, der kunde
vendes efter Hofvinden, ligesom de Mænd, der paa
hans Anbefaling bleve ansatte, langtfra altid
gjorde Fyldest i Embederne. Men selv om han, hvad
der sikkert som oftest var Tilfældet, anbefalede
værdige og dygtige Kandidater, paadrog han sig alle
deres Uvilje, der med eller uden hans Skyld bleve
tilsidesatte. Det var en af Kirkekollegiets Tanker
at danne et Seminarium theologicum, det vil sige en
Fortegnelse over værdige Kandidater; den blev aldrig
udført officielt; men i Virkeligheden har B. haft en
saadan Fortegnelse, og det var ikke til Skade for dem,
der stode paa hans Liste.
Da Christian VI laa for Døden paa Hirschholm, sendtes
der Bud efter B.; men Kongen var død, før han naaede
Slottet. I den Ligtale, han holdt over ham, har han
sat ham et smukt Minde. – Under Frederik V blev hans
Stilling i det udvortes uforandret; han vedblev endog,
i det mindste en Tid, at give Kongen Kandidatlister;
men efterhaanden maatte han miste sin Indflydelse. Han
døde 26. Okt. 1753. Af Skrifter har han kun efterladt
en Disputats og to Klageprædikener over Christian VI
Zwergius, Siellandske Clerisie S. 800 ff. J. Møller, Mnemosyne IV.
L. Koch, Kong Kristian VI S. 144 ff. o. fl. St.
det religiøse liv i danmark
dansker med stor betydning for den politiske utviklingen – også i norge
dansker med stor betydning for den religiøse og kulturelle utviklingen i norge
danske kirkefolk med betydning forøvrig i samfunnet
johannes bartholomæus bluhme : presentert i dansk biografisk læxicon
danske diktere, forfattere og skolefolk
norge som del av unionen danmark-norge
norge som del av personalunionen med sverige
viktige historiske milepæler i felles skandinavisk/nordisk historie
Design/utvikling: Satrya / birkeland web
© Copyright 2022 BORGERSKOLEN