sv is is en is da da fi pt tr nb pt id sv is cs it is uk is cs hbs_lat is is nn is da is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is en sv de is is en is is is is is cs is tr nb pt hbs_lat nn tr is is de is de ca is
Nordens Kalender - 01.06.1930 - Tímarit.is
Nordens Kalender - 01.06.1930, Blaðsíða 54
I GRAAL YSNINGEN CATO (reiser sig, tarrer oinene): Nu skal jeg gaa---- (seetter sig igjen, brister paany i graat). Aanei, la mig faa sitte her litt — faa være her litt (graater sterkt). Lydia staar stille ved siden av hans stol. CATO: Gud vet, hvad du maa synes om mig — som sætter mig til at bære mig slik — kommer her midt paa natteri op til dig — og begynder slik-----. Nu skal jeg straks —. Stakkars Lydia — og du som selv er træt og bekymret —. Du maa ikke være sint —. LYDIA: Stakkar, du er nervos — træt —. CATO: Aaja. Det var frygtelig inat — jeg visste jo ikke, hvordan her stod til. Kunde jo ikke vite engang, om jeg kom tidsnok. — Og saa var der naturligvis folk i kupeen, som jeg kjendte. Som sat og snakket om alverdens andre ting til mig —. LYDIA: Stakkar, har du slet ikke faat sovet noget engang —. CATO: Er du gal —og jeg gruet mig til at træffe dig og, Lydia — naar jeg tænkte paa at mote dig igjen — og Else dodssyk, dod kanske — det eneste, du hadde — Lydia lcegger et oieblik sin haand paa hans. Han tar om den og kysser den. LYDIA (trœkker sig fort tilbake): Aanei, Cato —. CATO: Om forladelse, Lydia. Faar jeg bli her bare et litet oieblik til? Jeg skal være ordentlig — Da du stod derborte — da du kom i doren og sa goddag til mig. Og du var saa snild — gav mig te. — Og jeg tænkte paa, at jeg hadde levet seks aar borte fra alt dette her og sat herhjemme som en fremmed, der skulde gaa igjen om en liten kort stund — LYDIA (sagte): Det er du, som er begyndt at tale om dette, Cato — Naar jeg staar her og ser paa dig og tænker paa, at du er kommet fra dit hjem — du var der igaar, du skal tilbake dit — du har en kone, det er ikke mig, som er din kone — du har etpar barn med en anden — CATO: Ja. Jeg er en rigtig usling, som begynder at snakke saan til dig —. LYDIA: Hysj, hysj, jeg mente ikke noget slikt. Jeg prover bare at huske paa, at det er saan. Et- steds langt fra her er der stuer med stoler og border hvor du er hver dag, og værelser og senger og alting — jeg har aldrig set det for mine oine — Det er sandt. Og jeg syntes endda igaar, det var rimelig. Jeg var vant til den tanken. Jeg hadde forsonet mig med den — CATO: Ja, Lydia. Men jeg har faat det, som jeg fortjener det. Jeg har det nok, som jeg skal ha det og. Du kan tro —, hvis du visste alt, du har faat al den hevn, du kunde onske dig. LYDIA: Du maa ikke si. Jeg har aldrig onsket at faa — hevn — som du sier. CATO (smiler litt): Nei, nei — — Du har jo altid været litt av et overmenneske LYDIA: Ikke si saan. Naturligvis har jeg onsket det sommetider. At du skulde komme til at angre paa det og saan. Men jeg vilde jo aldrig være ved det for mig selv engang. Og jeg trodde, jeg var kommet dit, at jeg skulde undt dig det, hvis jeg hadde skjont, du var lykkelig i det nye —. (Hun gaar frem og tilbake). Hvis du hadde faat det andet telegrammet mit, saa var du vel ikke kommet? CATO: Jeg kan ikke vite —. Kanske jeg bare hadde skrevet til dig da —. LYDIA: For vi har jo ikke ret til at tale sammen om noget av det vi vil. — Jeg maa jo ikke sporre dig om det ene.ste, jeg bryr mig om —. Jeg saa dig en aften i teatret — det er tre aar siden: det var for dere var gift —. CATO: Du saa mig den aftenen? LYDIA: Ja. Jeg stod oppe ved glasdoren og ventet paa Sara og Ernst. Saa saa jeg dig, da dere kom ind i vestibulen. Du saa saa skrækkelig trist ut. Sara sa det — hun er ikke saan taktfuld, vet du — Cato ser saa skrækkelig melankolsk ut, sa hun - Gud vet alt hvad jeg tænkte — men jeg gjorde ingenting — andet end passet paa ikke at bli nodt til at hilse —. Og længe efter — jeg gik og ventet og provet at la være og vente —. CATO: Du synes, jeg sitter her og forraader Nanna vel? — Men det, at jegikke kunde la hende være, den- gangen hun kom hjem fra utlandet og jeg merket, at hun var saan — forelsket — at jeg kunde faa 52
Ef þú vilt tengja á þennan titil, vinsamlegast notaðu þessa tengla:
Tengja á þennan titil: Nordens Kalender
Tengja á þetta tölublað:
Tengja á þessa síðu:
Tengja á þessa grein:
Vinsamlegast ekki tengja beint á myndir eða PDF skjöl á Tímarit.is þar sem slíkar slóðir geta breyst án fyrirvara. Notið slóðirnar hér fyrir ofan til að tengja á vefinn.
Sækja textaskrár sem ZIP-skrá
Arngrímsgötu 3. 107 Reykjavík
Sími / tel: + 354 525 5600