nl de da da da da de da da da da da da de en nb da en nl da da fi fr da nl nl nl da es da fi fi fi da da fi fi da da da da da nl da da de da da da fi da en da nl da da da da da da da da da da da da da da da da da da en
Claus Oreskovs bedste sider - Auja Lynge: ”Opgangen”
Knud Rasmussen Rigsfællesskabets eneste fælles hel
Knud Rasmussen og 5. Thule ekspedition
Revolutionen og kunsten der gik amok Side
Flere sider ved det russiske ikon
Engang var vi alle jægere
We want te world and we want it nowSide
Chinua Achebe ”En Mand af Folket”.
Jean Hougron, : ”Barbar Landet”
SideMâliâraq Vebæk: ”Historien om Katrine”
André Malraux ”Konge vejen”
Hawaii af James A. Michener
Ben Okri ”Sultens Vej”.
Ryad Girod: ”Mansours Øjne"
Rachid Mimouni: ”Stammens ære”
Rachid Mimouni: ”Forrådt Brorskab”
Ramon J. Sender ”Sort Messe”.
”Minebyen” af Aleksander Volosjin
Løjtnant Katja af Catherine Devilliers
12 Stole af Ilja Ilf og Jevgenij Petrov Side
”Mesteren og Margarita”. af Mikhail Bulgakov
Maria Khmelik: ”Lille Vera” (Per Kofod – Film/
Finurlige og gavnlige links
Urfolkene Hvem, hvad, hvor!
Liliʻuokalani Hawaiis sidste monark
Myter og sagn i urfolks samfundenes historie
Bog- Shamans and Religion
Byens Forlag 2021. 335 Sider.
Opgangen er ikke historieskrivning men netop en roman der foregår i samtiden. Meget af handlingen kunne udmærket have foregået i virkeligheden og bogen siger en masse om den selvforståelse mange grønlændere har af deres situation i Danmark.
Skæbnens lunefulde spil har sat bogens personer stævne i den fællesopgang, hvor de bor. Nogle har boet her længe, andre midlertidigt og den ene af romanens hovedpersoner Elise er lige ankommet.
Opgangen ligger nærmere bestemt på Christianshavn og det er der en helt klar pointe med. På Christianshavns torv holder til stadighed en gruppe ekskluderede grønlændere til. Personerne, der udgør gruppen, er ikke bestandige, men det er gruppen som sådan til gengæld.
Alle og enhver kender denne gruppe eller andre magen til og denne gruppe har mange danskere som stereotyp på grønlændere generelt.
Elise er selv grønlandsk men modsat de udsatte typer på Christianshavn torv, er hun socialt velfungerende både i London og København. Hun er noget af en succesfuld kvinde med ben i næsen. Hun har gjort karriere som skuespiller og er netop kommet til København fra London for at indspille en film.
Da Elise gør sin entré i opgangen, går det ikke stille af, man lægger mærke til hende, hun er stilfuld og uafrystelig. Romanens anden hovedperson Solvej fanges straks ind i trylleriet der omgiver Elise. Solvej er vicevært i opgangen. Tryllebunden eller ej bliver hun noget krænket over Elises fremtureren og mangel på den beskedenhed hun selv har alt for meget af.
Det er de to hovedpersoners ydre vi hurtigt får kendskab til, men som handlingen skrider frem afdækkes deres indre verden og det er en helt anden virkelighed.
Solvej skjuler direkte, at hun er færing, at hun længsel efter kærligheden og at hun som barn har været misbrugt.
Elise er skilsmissebarn og har et meget problematisk forhold til sin far. Han er ligesom ligeglad med hende efter han har stiftet ny familie.
Desuden oplever hun sig stigmatiseret som grønlænder. Noget hun til hverdag hæver sig over. Under overfladen piner det hende og da en forhutlet grønlandsk dreng dukker op på hendes adresse skammer hun sig først over ham. Imidlertid tager hun et ordentlig tag i sig selv og overvinder skammen. Hun føler, at ingen andre end hun selv kan hjælpe denne dreng og det giver hende kraften til at gøre det.
Solvej er betaget af Martin, en læge der bor i opgangen, også han slæber på en fortid der må og skal fortrænges gennem druk og talrige affærer.
Martin er faktisk også indtaget i Solvej men aner ikke selv, om han kan erstatte sit omtumlede ungkarleliv med en alvorlig relation. Da han kaster sine øjne på Elisa, bliver Solvej bitter og hadefuld på dem begge.
Sideløbende kastes der mere lys på Solvej og Elisas etnicitet som fremmedgørende faktor for dem begge i det danske samfund.
Overraskende bliver det gruppen af forhutlede grønlændere på torvet, der bliver en parallel til det grønlandske også for Elisas vedkommende. Man må kunne omfavne disse udskudte personer for at overvinde stigmatiseringen og udelukkelsen som grønlænder.
Elisa flytter tilbage til London da arbejdet med filmen er afsluttet, der kan hun bedre end i Danmark være sin grønlandskhed bekendt.
Inden hun rejser og også efter hun er rejst bliver hun den forløsende faktor mellem Martin og Solvej. Ligesom hun giver Solvej stødet til at vedkende sig sin fortid og etnicitet.
Netop der overrasker romanen, for pludselig er det som om, det etniske der har båret handlingen gennem hele bogen, kommer til kort overfor menneskelige problemer. Elisa glemmer sig selv for at hjælpe andre og det fælles menneskelige får det sidste ord i denne medrivende roman.