da da da id en da da nb da da da da da da da da sv da nb da da da da nb da da da de da da da af da da da da en nb da da da nb da da da nb da da da da en en da es en da da da da en en da nb nb en de da da da da da da en da da da de cs da da da da da da da da da da nb da da da da da nn nn
Den katolske præst - www.kirsten-lindaa.dk
Jens Vahl (1828-1898) var præst og ved sin død sognepræst i Nr. Alslev. Han var en arbejdsom og flittig præst, og foruden mange andre ting, havde han også stor interesse i genealogi og udgav en udførlig, dog ufuldendt Slægtebog over Afkommet af Christjern Nielsen, Borgmester i Varde, 1879-97. Denne bog består af 16 hæfter med slægtstavler over efterkommere af Christjern Nielsen. Som tidligere nævnt er den ikke fuldendt, men den indeholder et væld af navne på slægter, som vi genkender i dag, foruden alle sen-navnene. Det må være en stamtavle, som kan måle sig en kongelig stamtavle hvad angår efterkommere.
Denne Christjern Nielsen er min 12 x tipoldefar
Han var en anset handelsmand, som stod i handelsforbindelse med kong Hans, ligeledes var han borgmester i Varde.
Hans ægtefælle kendes ikke, men han var far til tre børn.
Jens Christjernsen Varder (min 11xtipoldefar beskrevet senere)
Lene Christjernsdatter, først gift med Mads Nielsen og senere med Klemen Sørensen, begge borgmestre i Vejle.
Mette Christjernsdatter, gift med Lauge Steffensen, rådmand i Ribe. Deres ene søn, Hans, blev gift med Hans Tausen`s datter, Dorothe Hansdatter Tausen.
Christjern Nielsen døde omkring 1520.
Magistrat og eligerede borgere ca. 1300-1838
Fra en gang i 1300-tallet blev byen styret af en magistrat, der bestod af en eller to borgmestre samt et antal rådmænd. Oprindelig var magistratens medlemmer blevet valgt af borgerne, men den blev efterhånden selvsupplerende. Under magistraten var en byfoged, der tog sig af tinglysning og mindre kriminalsager. De større tog magistraten sig af i rådstueretten. En kæmner sørgede for, at skatterne blev opkrævet og udgifterne afholdt efter magistratens bestemmelser. Lensmanden på Riberhus havde det overordnede tilsyn med bystyret.
Handel og håndværk har alle dage været knyttet til byen, og da Christoffer af Bayern i august 1442 tildelte Varde sine første købstadsprivilegier, havde byen allerede længe fungeret som en sådan. Væsentligst var vel i den forbindelse, at landhandel - det såkaldte "landprang" - blev forbudt, samtidig med, at købstadens egne købmænd nu officielt anerkendtes som eneberettigede til at drive handel i byen.
I første halvdel af 1500-t. oplevede byen en opgangsperiode pga. øget eksport af fisk og stude, men var i tiden derefter hærget af flere store brande.
Sortebrødre-klostret ved Skt. Catharinæ kirke i ribe
Min 11 x tipoldefar
Jens Christensen Varder var søn af  borgmester Christjern Nielsen i Varde. Det er muligvis ham, som i 1516 blev indskrevet ved Universitetet i Køln, og som i 1523 var den katolske biskop Iver Muncks kansler i Ribe. Han blev præst ved Sct. Peders kirke kort før reformationen, og omtrent på samme tid blev han medlem af Kapitlet.
Ved reformationen i 1537 var der adskillige kirker i Ribe, men kun to undgik nedrivning, nemlig Ribe Domkirke og Sct. Catharinæ kirken.Ved sidstnævnte blev Jens den første lutherske præst omkring 1537 efter at munkene på det tilhørende Sortebrødre-kloster var blevet fordrevet.
Han giftede sig i 1540, men med hvem vides ikke. Han havde dog allerede en datter, Karen Jensdatter Varder (beskrevet under Ribe slægterne) født i 1515.  Men som mange katolske gejstlige på den tid, var det ikke ualmindeligt ikke at have overholdt cølibatet.
Han døde 1547 på Sct. Knuds dag, som er d. 25. juni. Han var således præst i Sct. Catharinæ kirke i 10 år.
Altertavlen i Sct. Catharinæ kirke
Christian 2. (1481-1559), søn af kong Hans, konge af Danmark og Norge, var konge i en periode, hvor middelalderen bevægede sig mod renæssancen og reformationen. Han søgte at reformere samfundet, hvilket gjorde ham elsket og hadet i sin samtid og i eftertiden.
Mest kendt er hans kamp for at undertvinge sig Sverige, herunder er det Stockholmske blodbad særlig berygtet. Han tiltvang sig tronen i Sverige i 1520, og i november lod han sig hylde til konge, få dage efter lod han henrette han 82 af sine modstandere, herunder to biskopper, flere adelsmænd og tjenestefolk på Torvet i Stockholm. Henrettelserne havde ikke den ønskede virkning - tværtimod førte de til oprør, og allerede året efter mistede han herredømmet over Sverige, og i 1523 lod Gustav Vasa sig udråbe som konge i Sverige.
I december 1522 mødtes i Viborg hos biskop Jørgen Friis nogle adelsmænd fra Rigsrådet og nogle biskopper, herunder Stygge Krumpne fra Børglum. De var stærkt bekymrede over kongens sympati for Martin Luther`s lære, og var bange for at det skulle gå dem, som det var gået et par år før i Stockholm. I januar 1523 blev de sammensvornes plan offentliggjort, og i tiden der fulgte, opsagde Rigsrådets medlemmer en efter en den aftale, de havde med kong Christian 2. om grundlaget for hans kongemagt.
Kongen var længe i tvivl om, hvad han skulle gøre, skulle han tage kampen op eller flygte ud af landet ? I april 1523 sejlede han med dronning Elisabeth og deres tre små børn med en gruppe loyale rådgivere til Nederlandene. Han boede senere på et jagtslot i Wittenberg, og i en kirke uden for byen tog Martin Luther imod kongeparret og deres følge og prædikede for dem. Efter gudstjenesten sagde kongen, at han altid ville huske denne prædiken.
Martin Luther (1483-1546) var tysk munk, præst i Augustiner-eremitternes orden og senere professor ved universitetet i Wittenberg.
Han tog stærk afstand fra kirkens aflad, og det gav stødet til reformationen og de evangelisk-lutherske kirker.
Kongen og dronningen bosatte sig endeligt i Wittenberg, og kongen og Luther kom til at stå hinanden nær. Luther`s første Bibel udkom i 1534 på tysk i 3000 eksemplarer og blev revet væk. Christian 2. oversatte Det Ny Testamente til dansk sammen med nogle af de mænd, der havde fulgt ham.
En af de mest fremtrædende fortalere for den katolske kirke i Danmark, munken Poul Helgesen, påtalte oversætterens sproglige evner, men måtte dog erkende at Luther havde fået en vis betydning for folk som bryggere, bagere, skræddere, skomagere, fiskere, toldere og ågerkarle. Luther`s  lære ville ingen betydning få for gejstlige, adelige, borgere og bønder, men her tog han virkelig fejl. Flere og flere gik over til Luther`s lærer, og mange håbede, at Christian 2. ville vende tilbage.
Mens Christian 2. boede i Wittenberg, kom den unge munk Hans Tausen fra klosteret i Antvorskov til byen for at studere på universitetet. Han havde tidligere studeret i Rostock, og havde her hørt om Luther og læst hans skrifter. Da han kom tilbage til Danmark skulle det snart vise sig at han bestemt ikke sympatiserede med den katolske kirke. Han mente som Luther, at man ikke blev frelst fordi man gjorde gode gerninger eller købte afladsbreve, det var Gud, der bestemte om man blev frelst. Den katolske kirkes rigdom svarede slet ikke til Jesu liv i fattigdom. Han påstod endda, at den katolske kirke havde fundet på skærsilden for at tjene penge.
Biskop i Ribe 1542-1561
Prioren på klostret i Antvorskov blev mere og mere betænkelig over, at Hans Tausens prædikener fik mere og mere farve af den lutherske lære, og han blev sendt til Viborg. Her strømmede borgerne til for at høre ham, de havde længe ment at den katolske kirke ejede alt for meget og at de gejstlige væltede sig i luksus, og at de heller ikke betalte skat.
Kongen af Danmark Frederik 1. valgte efterhånden klart at støtte den lutherske lære. Det kunne der være flere grunde til, bla. at Luther gik ind for, at kirken skulle ledes af kongen og ikke som tidligere af paven i Rom.
Frederik 1. døde i 1533 og fordi Christian 3. bekendte sig til lutherdommen, blev kongevalget udskudt et år. Rigsrådet, som var stærkt præget af de katolske biskopper, havde betænkeligheder ved at vælge ham som konge.
Christian 2. var også i spil efter han var fængslet af Frederik 1. i 1532. Han var byborgernes og sandsynligvis også bøndernes favorit, og støtten var stærk i København og Malmø, og ligedes i Lûbeck, som var utilfreds med den handelspolitik, der var blevet ført i Danmark.
Lûbeckerne hyrede grev Christoffer af Oldenburg, som fører af en hær der skulle erobre Danmark i Christian 2.s navn. På få uger lykkedes det at få magten både på Sjælland og i Skåne, senere erobrede han Fyn. Men da hæren nåede Jylland blev de slået tilbage af den af Christian 3. hyrede og meget erfarne holstenske lejetropfører, Johan Rantzau`s  krigsvante lejehær. Han nåede til Fyn, hvor han vandt en afgørende sejr ved Øksnebjerg.
Videre over Sjælland, hvor al modstand nedkæmpedes, indtil hæren nåede København, som blev belejret. Hovedstaden måtte overgive sig efter et års belejring og Christian 3. blev konge.
Det kirkelige resultat dette blev, at de katolske bisper blev fængslet i august 1536, og i oktober samme år indførtes Reformationen og det formelle opgør med den katolske kirke. Denne protestantiske, kongestyrede statskirke, bestod indtil demokratiets indførelse i 1849.
Udgangen på Grevens Fejde kom også til at betyde en konsolidering af adelens meget stærke stilling i samfundet og dermed begyndelse på en periode, som tradiotionelt betegnes som "Adelsvælden" i perioden 1536-1660.
Jeg ville aldrig være nået så langt tilbage i min slægt, hvis jeg ikke var stødt på Lars Skovvang Larsen`s hjemmeside www.aneopslag.dk
J. Kinch: "Ribe bys historie og beskrivelse" bind 2
Ole Degn: "Livet i Ribe 1560-1700"
Ole Degn doktorafhandling Rig og fattig i Ribe bd. 2
Samlinger i Jydsk Historie og Topografi 1. Rk., 1. bind