sv is is en is da da fi pt tr nb pt id sv is cs it is uk is cs hbs_lat is is nn is da is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is en sv de is is en is is is is is cs is tr nb pt hbs_lat nn tr is is de is de ca is
Nordens Kalender - 01.06.1930 - Tímarit.is
Nordens Kalender - 01.06.1930, Blaðsíða 55
I GRAAL YSNINGEN hende, med al hendes ungdom — det festmen- nesket hun var —. Det var forræderi det. LYDIA: Mot hende ogsaa? CATO: Mest mot Nanna, trorjeg. Hun er ikke sterk hun, saan som du. — Jeg burde jo visst det, at den veien, jeg skulde gaa, den vilde jeg ikke komme igjennem slik, at jeg duet til at begynde paa noget nyt. Jeg burde visst, tænker jeg, at ti aar av sit liv — ti aar, som man har levet mere end alle andre, dem kan man ikke springe slik fra —. Saa skulde man ialfald ikke være som jeg. Feig efterpaa. Man fik enten ikke ha samvittighet, — eller bruke den paa rette tid og sted. Aa som jeg har odelagt — for dig og for hende. Men endda mere for Nanna. Du vilde synes synd i hende, hvis du traf hende nu, tror jeg —. LYDIA: Stakkar —. Som jeg har hadet Nanna —. CATO: Det var nu vel rimeligere at hade mig —. LYDIA (ler litt): Tja — men jeg hadet altsaa Nanna -—. Naturligvis dig ogsaa sommetider. Men det vilde jeg ikke indromme. — Akkurat som jeg ikke vilde indromme, at jeg elsket dig heller —. CATO: — Jeg merket godt den aftenen, at du ikke vilde bli nodt til at hilse paa mig — LYDIA: Den aftenen i teatret? CATO: Ja. — Gud vet om det ikke var det værste, jeg har oplevet. I alle de lange maanederne — hele den sidste vinteren — jeg var sammen med hende hver dag, og kom hjem til dig og saa paa dig, at du visste alting, og du aldrig sa et ord om det -— det var uhygge, men det var uvisshet ogsaa. Da tænkte jeg likesom bare videre, videre! Hver dag kunde der hænde noget — som et jordskjælv — LYDIA: Hvem mener du —? CATO: Jeg ventet at du — Jeg var for feig simpelthen til at faa det til en avgjorelse------. Men jeg ventet, at du skulde tvinge mig — forlange besked — komme og for- lange. Bruke din ret —. LYDIA: Mener du, at jeg skulde forlangt,du skulde bli hos mig? CATO (lukker som uvilkaarlig oinene et oieblik): Gud vet, hvad jeg mente egentlig. Det var som jeg gik i morke. Jeg saa ingenting som det var, men jeg folte alt, som jeg kom nær, uendelig meget storre end det var — og likesom saa formlost —. Nok var jeg forelsket i Nanna ja — men jeg vet ikke rigtig, om det ikke mest var paa lissom — LYDIA: Paa lissom —? CATO: Ja, Lydia, jeg er jo ikke saan som du. Gid jeg kunde faa dig til at forstaa det — du faar foragte mig saa meget du vil —. Jeg var nok forelsket. Men det var likesom en drom. Jeg tror jeg var vaaknet, hvis du hadde kaldt. Du skjonner, jeg bebreider dig ingenting. Ikke- sandt — forstaar du, hvad jeg mener? — Jeg synes, dette er noget, der likesom ligger bortenfor — neden-under — ret eller uret. Der var en tid i begyndelsen, som jeg synes, jeg ikke kan gjore for. Jeg vil ikke gaa en toddel fra det, jeg har gjort. Jeg har været trolos, feig, grusom og feig mest, utover alle grænser, og jeg vet, jeg skulde tie med dette her nu. - Jeg skulde ikke brukt denne stunden slik, men nu er jeg begyndt, hvorfor skulde jeg saa ikke si det •—- —. Det var saan i forstningen, at jeg ikke visste forskjel paa ret eller uret, for jeg gik i sovne og visste ikke, hvor jeg vilde sætte foten ved næste skridtet — Jeg burde jo kjendt dig, vet du. Jeg visste jo saa godt, hvordan du var. Og for det begyndte, saa vilde jeg kunnet si det naarsomhelst, at du aldrig vilde nedlate dig til at holde paa mig — be mig bli — Men en dag visste jeg jo pludselig ingenting mere om mig selv. Jeg var jo en helt anden, end jeg hadde tænkt. Og ved gud, Lydia, — jeg tror jeg ventet bare paa at faa se dig pludselig — at du skulde være en anden end jeg visste, og jeg skulde faa se dig, som du var •—. LYDIA (tier forst en stund): Jo jeg tror, jeg for- staar det. — Naar begyndte du — at tænke — saan? CATO: Den aftenen. Jeg visste det nok for, at jeg angret. Jeg hadde hat anfald av hjemvé for og. Men jeg saa det alt- sammen, som det var alting, den aftenen. Da skjonte jeg det. At det var mit hjem, som 53
Ef þú vilt tengja á þennan titil, vinsamlegast notaðu þessa tengla:
Tengja á þennan titil: Nordens Kalender
Tengja á þetta tölublað:
Tengja á þessa síðu:
Tengja á þessa grein:
Vinsamlegast ekki tengja beint á myndir eða PDF skjöl á Tímarit.is þar sem slíkar slóðir geta breyst án fyrirvara. Notið slóðirnar hér fyrir ofan til að tengja á vefinn.
Sækja textaskrár sem ZIP-skrá
Arngrímsgötu 3. 107 Reykjavík
Sími / tel: + 354 525 5600