de en sv da en id da da af da da da da fr da da da da da da da da da da da en de da en en en en en en en en da en nb da da da da da da da da da da da de en de da da da da da en da da nn da en da lv da en en da da da nl sv en da da da da da da da da da da id da da da da da da da es da da da da da da da da da da da da da da da da da da de da da da da da da da da da da da da en en pt
Det 16. internationale møde for kommunistiske partier afholdtes i november i Ecuador. Emnet for diskussionerne var de kommunistiske partiers og arbejderpartiernes rolle i kampen mod den imperialistiske og kapitalistiske udbytning, som forårsager kriser og krige og styrker de fascistiske og reaktionære kræfter, og for arbejdernes og folkenes rettigheder, for national og social frigørelse, for socialismen.
Under mødet analyserede man de ødelæggende virkninger af den kapitalistiske og imperialistiske udbytning, som i dag er årsag til et stigende antal regionale konflikter, øger faren for en ny verdenskrig og fører til en ny fremkomst af fascistiske og neo-fascistiske strømninger, gennem hvilke oligarkierne og de imperialistiske kræfter søger at fastholde den uretfærdige verdensorden.
Mødet noterede sig, at den neoliberale proces, som er blevet påtvunget folkene, er uholdbar og forværres med den økologiske krise og fødevarekrisen. Det forårsager dybe og komplekse forandringer i verden i dag og fremkalder stadig flere nye aktører på den internationale scene, mens de traditionelle magtcentre har tabt indflydelse.
Igen og igen kommer den imperialistiske aggression til udtryk forskellige steder på Jorden, det være sig gennem konventionelle krige eller på anden måde. Imperialismen sætter sig hele tiden nye geopolitiske mål, der kan sikre den øget kontrol med den såkaldte Tredje Verdens ressourcer og de internationale handelsveje. Vi er derfor vidner til en offensiv, der har til hensigt at forhindre, at tendenserne til multipolaritet får fodfæste.
Mødet noterede sig, at USA i stadig stigende grad benytter militær magt for at bevare sit unipolære lederskab, kombineret med mediemæssige, politiske, ideologiske, kulturelle og økonomiske redskaber, som fremkalder konflikter.
Udfaldet af denne situation afhænger bl.a. af verdens kommunistiske, demokratiske, progressive og revolutionære kræfters evne til på afgørende vis at tage del i den politiske og ideologiske diskurs til fordel for samfundsmæssig forandring og en ny verdensorden.
I debatterne indgik bl.a. analyser af situationen i de forskellige verdensdele.
Det blev påpeget, at denne krigeriske og reaktionære bølge er rammen omkring den neoliberale kontra-offensiv mod Latinamerika og Caribien. Denne offensiv sigter primært mod at fjerne de progressive regeringer i regionen, som fremmer socialpolitiske mål, forsvarer deres landes suveræne interesser og arbejder for en ny type økonomisk, politisk og social integration.
Man noterede sig også, at der fra imperialistisk side var udviklet forskellige undergravende tiltag på basis af de traditionelle indblandingsredskaber lige fra CIA til USAID; i disse tiltag deltager de enkelte landes borgerlige sektorer, som er tæt forbundet med nordamerikansk kapital. Hensigten med denne undergravende virksomhed er at destabilisere samfundene og fremkalde scenarier, der kan berettige anvendelsen af voldelige midler til at fjerne progressive regimer.
Mødet blev informeret om de erfaringer, som progressive og revolutionære regeringer i Latinamerika har gjort, om de betydelige fremskridt med hensyn til at reducere fattigdommen og fremme integrationen i Latinamerika og Caribien, og om landenes generobring af deres suverænitet. Denne udvikling har fremkaldt en voldsom reaktion fra de nationale oligarkier, som har fordoblet deres anstrengelser for at genopbygge deres neoliberale projekter i denne del af verden.
Man konstaterede, at Latinamerika i dag oplever en klart progressiv udvikling, som er resultatet af regionens folkelige bestræbelser og kampe for at bevare national suverænitet, af indsatsen for at opnå økonomisk uafhængighed, af styrkelsen af staten og afviklingen af neoliberalismen, og af skabelsen af regionale økonomiske organer; på det sidste område søger man uafhængighed og jævnbyrdig støtte gennem UNSAUR, MERCOSUR, SPUTH BANK og CELAC. Det er en proces, der bl.a. består af krav, af kamp mod kolonialisme og af modstand mod økonomisk udbytning.
De nævnte erfaringer har gjort det muligt for denne verdensdel at sende nye signaler om håb i sin stræben efter social retfærdighed, og der er nu også folkelig politisk opbakning til ønsket om forandring til den mulige verden, vi taler så meget om.
Der blev i særdeleshed henvist til den næsten enstemmige internationale afvisning af den økonomiske, handelsmæssige og finansielle blokade af Cuba, – en politik, som stadig er i kraft i åben modstrid med FN-pagten og desuden øver chikane mod kommercielle og, finansielle institutioner og banker, der har forbindelser med Cuba. Herved forstærker den sin ekstraterritoriale karakter og berører også Cubas nærmeste allierede.
Der var også omtale af den økonomiske og finansielle krise, som i Europa er blevet brugt som berettigelse for og et dække over, at magteliten i denne imperialistiske blok har intensiveret ødelæggelsen af det, der i sin tid blev kaldt velfærdsstaten.
Sammen med den såkaldte finanspolitiske stramning, med hårde nedskæringer og komplet afvikling af socialpolitiske programmer, har den europæiske storkapital, som en vej ud af krisen, forlangt iværksættelsen af ”konkurrencedygtig produktion”. -Opfyldelsen af dette krav har ført til massefyringer, utryghed i ansættelsen og en tiltagende udhuling af arbejdernes købekraft.
Man mærkede sig, at krisen fortsat påvirker regionens politiske kræfter ved yderligere at forringe den politiske kultur, vanskeliggøre den politiske styring og øge den samfundsmæssige ustabilitet – elementer, som beviser sårbarheden i den borgerlige liberaldemokratiske samfundsmodel.
Støttet af USA-imperialismen søger den europæiske kapitalisme i sin grådighed at udvikle en tvangspolitik baseret på økonomisk afpresning, som har til hensigt at blokere import- og eksportmarkederne. Denne politik kaldes ”sanktioner” og skader folkene i de berørte lande.
Men i dette vanskelige scenarie vinder den neoliberalistiske ideologi terræn og fører til en kraftig fremvækst af ultra reaktionære kræfter, som indfanger betydelige segmenter af vælgerbefolkningen.
Deltagerne i mødet fordømte også den europæiske deltagelse i de af NATO anførte konflikter, som er blevet indledt under påskud af bl.a. ”hensyn til menneskers sikkerhed” og ”pligten til at forsvare”.
Det blev understreget, at NATO fortsætter presset for at udvide sine grænser, især i det østlige Europa, og involverer sig i konflikter i dette område.
Mødedeltagerne udtrykte solidaritet med de ukrainske kammerater, som er blevet direkte konfronteret med neofascismens stormløb i deres land. Mange kommunister har været udsat for drabsforsøg, og der er rettet voldelige angreb mod deres hjem og mod organisationens hovedsæde. Ligeledes fortsætter massakren mod folket i Donets og andre regioner, som har udtrykt ønske om politisk og territorial uafhængighed.
Denne konflikt, hvis enorme menneskelige omkostninger de såkaldte vestlige demokratier har ignoreret, er det groveste udtryk for fascismens genopblussen på europæisk jord og for krig som kapitalismens redskab til at opretholde sin udbytningspolitik. Ustabilitet og kaos er en frygtelig realitet i store områder.
Mødedeltagerne fordømte de nylige zionistiske bombardementer af Gaza som værende en del af imperialismens overordnede strategi for regionen. Målet er at bryde de palæstinensiske kræfters enhed, nedbryde modstanden og opretholde okkupations-politikken i de besatte områder, og det er helt i overensstemmelse med USA’s interesser.
Regionens geopolitiske betydning gør den til slagmark i den påståede kamp mod terrorisme på et tidspunkt, hvor der er stigende behov for at sikre de sejlruter, som er afgørende for udviklingen af handelen og dermed sikringen af stormagternes nationale sikkerhed.
Mødet analyserede de forbryderiske bander af lejesoldater, som er oprettet af CIA og NATO og er tilladt, støttet og finansieret af reaktionære regeringer i Mellemøsten. De vedbliver med at dræbe mænd, kvinder og børn og oprindelige folk i massivt omfang og har fremtvunget en folkevandring, som ledsages af sult, fattigdom og diskrimination og knap nok levner håb om overlevelse.
Den nye situation i Irak of Syrien efter udråbelsen af Islamisk Stat, som er plantet af USA, Vesten og en gruppe reaktionære arabiske stater, har følger langt ud over det nationale plan. Den er knyttet til udenlandske interesser, som presser på for at ændre den regionale geopolitiske balance, og det indgår i strategien at opretholde krisen i Syrien for at vælte Bashar al-Assad, om-konfigurere magten i Irak og bremse Irans regionale indflydelse. Truslen fra Islamisk Stat har gjort det muligt for USA at retfærdiggøre tiltag, der tilgodeser amerikanske interesser i regionen.
Udbredelsen af jihad-grupper og manipulation med det religiøse element er en del af det nordamerikanske spil.
Opstilling til demonstration i mindet om politiets nedskydning af 2.000 strejkende arbejdere.
Mødet understregede, at de politiske, økonomiske og samfundsmæssige problemer, som er det subarabiske Afrikas arv efter kolonialismen og neokolonialismen, som kombineret med den enorme globale krise og imperialismens politik er årsag til ustabilitet, konflikter og imperialistisk intervention.
Det afrikanske kontinents naturlige rigdom har gjort det til et strategisk vigtigt område for imperialistiske interesser. Kampen om markeder og indflydelsessfærer har skærpet modsætningerne mellem de imperialistiske magter og deres indbyrdes konkurrence om førerpositionen. Øst-, Vest- og Centralafrika står over for aktiviteter fra al Qaeda-sympatiserende jihad-grupperinger som Boko Haram i Nigeria og al Shabaab i Somalia.
NATO-landene udnytter disse realiteter til at retfærdiggøre en øget militær tilstedeværelse i Afrika. For storkapitalen er der et skærpet kapløb om de enorme økonomiske ressourcer på det afrikanske kontinent, der kan karakteriseres som et af de rigeste og samtidig fattigste områder på Jorden.
Obama-regeringen har erklæret Asien og Stillehavsområdet, verdens mest dynamiske økonomiske område, for et ”politisk omdrejningspunkt”. Det betyder en forstærket USA-tilstedeværelse her, fordi denne region indgår både i USA’s nationale sikkerhedsstrategi og i bestræbelserne på at kontrollere Kina og Rusland.
I denne sammenhæng er de kommunistiske partiers kamp for at sikre fortsatte socialistiske processer i Kina, Vietnam, Laos og Den Demokratiske Republik Korea og garantere disse landes styring, stabilitet og suverænitet af særlig vigtighed, både indenrigspolitisk og med henblik på den globale politik.
Den kaotiske internationale situation er præget af verdensimperialismens systemkrise, et stigende antal væbnede konflikter i alle verdenshjørner og udviklingen af neofascistiske strømninger, og det blev understreget, at det kræver af de kommunistiske partier, arbejderpartierne og progressive og revolutionære kræfter, at de indgår i åben, fordomsfri og inkluderende debat.
Vi må i fællesskab og i overensstemmelse med vores virkelighed opbygge et alternativ med socialistisk udvikling, som folk kan forstå og se som vejen til en løsning på deres alvorlige problemer. Det er den opgave, der må prioriteres højest, ikke blot af kommunistiske partier og arbejderpartier, men også af andre politiske kræfter og samfundsbevægelser i verden.
Kun socialistiske forslag, som skaber basis for at forandre den moderne verdens virkelighed, vil være i stand til at redde menneskeheden fra krigens katastrofer, ukontrolleret udnyttelse af naturressourcerne og en farlig styrkelse af neofascismen, som vildleder og manipulerer millioner af mennesker.
De partier, der var forsamlet i Guayaquil, bekræftede, at det eneste levedygtige alternativ til kapitalisme er socialisme, og det betyder fuld uafhængighed – en uomgængelig forudsætning for udvikling, social retfærdighed, lige muligheder for alle, ligelig fordeling af velstanden, medmenneskelig solidaritet, respekt for miljøet og for folks ret til at vælge frit og på demokratisk vis at udforme det samfund, de beslutter sig for.
Fra KPiD deltog partiformand Betty Frydensbjerg Carlsson og Bo Møller, international sekretær. Partiets tale på mødet kan læses på www.kommunisterne.dk
Built with Make. Your friendly WordPress page builder theme.