da de sv en da en de it en fr de sv en de en da en en de da en en en en en en en en en en en it en da da nb nl nl nl nl nl zh fr fr fr fr ja fr en nb sv da id da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da en sv da da da da da da da da da da nb da da da da da da da da nb da nb da da da da da da da da en en nb da da da da da da da da en da nb da da da da da da da da en da nb da da da da da da da da en da nb da da da da da da da de da da nn da da da da da nb nn da da da da nb da nn da da da da da nb nl da tr da en es en en
Top 10 – Gode Halloween-gys
7 fremragende film om kulter
7 fremragende film om zombier
7 fremragende film med Bruce Willis
‘Den Gyldne Handske’ er en trist, tragisk og trøstesløs seriemorderfilm
Biografanmeldelse: Det stinker af råddenskab, triste skæbner og brune bodegaer i tyske Fatih Akins både væmmelige, tragiske og ulækre, men også overraskende morsomme seriemorderfilm ‘Den Gyldne Handske’. Her kommer man tilbage til starten af 1970’erne i et beskidt Hamburg, hvor en seriemorder er på blodig spil – nemlig den alkoholiserede og ensomme Fritz Honka.
Her er med andre ord ikke en sofistikeret morder med en stor og forkromet masterplan på menuen, som i eksempelvis ‘Seven’. Meget langt fra. Her er derimod tale om en yderst utiltalende og tragisk mand, der drikker alt for meget på det lokale værtshus ‘Den Gyldne Handske’ – og nå ja, har hang til improviserede, brutale og klodsede drab samt ubehagelige menneskeparteringer.
Forvent ikke en videre plotdrevet film. Her er nemlig snarere tale om et depraveret nedslag i Fritz Honkas deprimerende liv end en plotdrevet seriemorderfilm. Det fungerer virkelig godt, da blandt andet både håbløsheden og grumheden på den måde får lov til at udspille sig som et levet liv foreviget på film. Ubarmhjertig, ufravigelig og ubehageligt.
Men selvom filmen altså på mange måder er virkelig væmmelig og ubehagelig, så er den også morsom – ganske vist yderst sort humoristisk. Det gælder i blandt andet mødet mellem Honka og en tilfældig drikfældig ældre kvinde, som han får slæbt med sig fordrukken hjem fra værtshuset. Deres umage samspil er ganske vist trist, men det bliver altså også grotesk morsomt.
Blandt andet i øjeblikket, hvor det går op for Honka, at han kan bruge hende som hushjælp – og ikke myrde hende – i hans mildest talt klamme lejlighed, hvor han gemmer på blodige ligdele i væggen, mens alt står og rådner i et uoverskueligt rod. Balancegangen mellem humor og horror er velafbalanceret – men gruen vinder så absolut i sidste ende.
Filmen er baseret på virkelighedens seriemorder Fritz Honka, som i filmen portrætteres af den virkeligt formidable, nærmest komplet ukendelige og blot 23-årige Jonas Dassler. Han er mest af alt bare ubehagelig og ulækker, men formår også at få det triste i hans skæbne frem – mens man i få øjeblikke måske øjner en smule sympati midt i hans ellers komplet usympatiske væsen.
Ja, hele filmen emmer af fordærv, druk og råddenskab, så det nærmest hænger som en grum dunst i biografens mørke. Herligt! ‘Den Gyldne Handske’ slægter således en film som William Lustigs ligeledes triste, tragiske og trøstesløse ‘Maniac’ fra 1980 på – og kan måske endda kaldes for den ulækre lillebror til Lars von Triers ‘Te House That Jack Built’. ‘Den Gyldne Handske’ er kort fortalt en af mine klart bedste, mest ubehagelige og morsomste filmoplevelser i filmåret 2019. Sådan!
‘Den Gyldne Handske’ får 5 ud af 6 stjerner:
‘Den Gyldne Handske’ har biografpremiere den 5. december 2019.
‘Valhalla’ er et brutalt tordenbrag og dystert dyk ned i den nordiske mytologi
Biografanmeldelse: Med instruktør Fenar Ahmads filmfortolkning af Peter Madsens elskede tegneserier om vikingebørnene Røskva, Tjalfe, tordenguden Thor, Quark og alle de andre, bringes man ind i et dystert, råt og brutalt univers af nordiske guder og mystisk mytologi. Ja, ‘Valhalla’ er et ambitiøst eventyrprojekt, der lykkedes ganske tilfredsstillende med sit foretagende.
Det er dog ikke just en farvestrålende og let film, der her serveres. Den er både tung og dunkel, men også indtagende stemningsfuld, når man kommer på gudeventyr med Røskva og Tjalfe. Thor og Loke taget dem nemlig med fra det fredelige Midgård til gudernes noget mere dramatiske hjem. Valhalla er nemlig truet af den bistre Fenrisulv og ikke mindst de grumme jætter.
De to menneskebørn må derfor nu sammen med guderne bevise, hvad de er gjort af, når kampen for både at bevare Valhalla og ikke mindst redde verden fra Ragnarok går ind. Således kommer velkendte elementer så som regnbuebroen Bifrost, hammeren Mjølner og Thors prustende geder, videre til Udgårdsloke, den enøjede Odin og hans to krager samt øvrige guder i spil.
‘Valhalla’ er altså på én gang både velkendt land, som man kender fra tegneserien, men også nyt terræn i gudeland, hvor blandt andet filmens komponist Jens Ole Wowk McCoy sætter medrivende og episke toner til filmens storladne vidder, videre til intime øjeblikke og brutale jættekampe. Ja, Fenar Ahmad lykkedes altså ret overbevisende med at skabe sit dunkle take på gudeverdenen.
Cecilia Loffredo og Saxo Moltke-Leth er desuden gode som de to børn, mens Roland Møller udfylder rollen som Thor med autoritet. Loke er herlig mystisk i skikkelse af Dulfi Al-Jabouri, mens den smådumme, men også søde Quark lykkedes delvist godt skildret af Reza Forghani. ‘Valhalla’ er dog primært Røskvas fine coming of age-fortælling om at finde sig selv og sine værdier i verden.
‘Valhalla’ er altså på flere måder et absolut ok medrivende mytologieventyr, der måske nok til tider mangler lidt mere episk schwung i sin realisering af universet og dets sælsomme karakterer og monstre. Det sagt, så kunne jeg godt lide, at filmen ikke lefler med et for ivrigt tempo, men tør tage sig tid og samtidig at være konsekvent i sin dunkle tone og tunge atmosfære.
‘Valhalla’ får 4 ud af 6 stjerner:
‘Valhalla’ har biografpremiere den 10. oktober.
Peter Belli er yderst ubehagelig i den sorthumoristiske syrefilm ‘Koko-di Koko-da’
26. september 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Ok, den svensk-danske ‘Koko-di Koko-da’ er ikke sådan lige til at få fod på. Herligt. For det er en sælsom genrebladning, den opfindsomme instruktør og manuskriptforfatter Johannes Nyholm her disker op med. Både befriende bizar, udknaldet krads og charmerende syret. Ja, en omgang sorthumoristisk tagfat, der tager fat i det alvorstunge emne sorg.
Her er dog langt fra tale om et almindeligt parforholdsdrama. Faktisk langt fra. For det er en film, der slår engagerende og fortællemæssige kolbøtter undervejs. Jeg vil dog ikke her komme videre ind på filmens præmis, da blandt andet overraskelserne i fortællingen er med til at hive mig ind i bæstets mave. Jeg vil dog sige så meget som, at man følger et par på en grum telttur.
For efter en tragisk begivenhed, begiver de to sig nemlig ud i naturen for at campere i skoven. Det bliver dog langt fra en tur, hvor de to finder hinanden og kærligheden på ny midt i deres sorg. Det hele løber nemlig af sporet, da de terroriseres af en nynnende herre iklædt hvidt jakkesæt og stok – det i skikkelse af en herlig diabolsk og sadistisk anlagt Peter Belli.
Han gøres urovækkende følgeskab af et skrummel af en mut troldelignende mand og en mystisk kvinde. Så hvad stiller det sørgende par nu op der midt i skovens knapt så dybe stille ro? Herfra foldes fortællingen overraskende ud, hvor intet synes at være, hvad det giver sig ud for. Ja, man fornemmer blandt andet David Lynch som inspiration for de grumme og morsomme eskapader.
Ganske vist går filmen sine steder en smule i tomgang, mens fortællingen står lidt i stampe, men det ændrer heldigvis ikke på, at ‘Koko-di Koko-da’ er en skøn og syret filmoplevelse, hvor jeg måske ikke just bliver følelsesmæssigt engageret i det udsatte pars indre og ydre kamp. Det sagt, så er blandt andet Peter Belli med til at holde filmens udknaldede skrue i vandet.
Desuden forløses fortællingen også på interessant og smuk vis, hvor flere billedkompositioner drager mig ind i det sælsomme univers – blandt andet totalbilleder af håbløsheden der midt i skoven, mens også legesyge animations-segmenter bryder med menneskene af kød og blod. ‘Koko-di Koko-da’ er med andre ord en legesyg, sorgramt og sorthumoristisk film, jeg anbefaler.
‘Koko-di Koko-da’ får 4 ud af 6 stjerner:
‘Koko-di Koko-da’ har biografpremiere den 26. september.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/09/Koko-di-Koko-da-biograf-01.jpg 587 1044 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-09-26 06:29:222019-09-26 06:29:23Peter Belli er yderst ubehagelig i den sorthumoristiske syrefilm ‘Koko-di Koko-da’
RAMBO: LAST BLOOD: Vidunderligt voldelig bedstefar med slag i
19. september 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Den nu 73-årige legende Sylvester Stallone er langt fra færdig med at dele blodige øretæver ud. Således vender han med ‘Rambo: Last Blood’ tilbage i sin ikoniske rolle som vietnamveteranen John Rambo. Det er femte gang, han indtager rollen – første gang var i 1982 og senest i 2008. Blodet flyder på den måde atter lystigt, når hævnen skal tages.
Rambo lever nu et roligt liv på et øde landsted, hvor han fortsat kæmper med sine buldrende krigstraumer. Han formår dog at holde sin indre kriger i ave – det i selskab med Maria og hendes barnebarn Gabriela, der er som en datter for ham. Da Gabriela imidlertid opsøger sin voldelige far i Mexico og ikke vender tilbage, drager en hårdtslående Rambo nu afsted…
Der er med andre ord lagt op til en omgang øretævende action med den klassiske og skarptslebne dolk i håneden. I takt med, at filmen folder sig ud, stiger således intensiteten, mens ikke mindst volden tager til på vejen hen imod en yderst blodig, medrivende og meget underholdende finale. Ja, John Rambo er en vildunderligt voldelig bedstefar med slag i.
Godt nok er historien måske nok sine steder noget klodset fortalt, men det opvejer blandt andet en karismatisk Sylvester Stallone for – det sammen med den medrivende, blodige og brutale action. Her er kort fortalt ikke videre mange nuancer i spil – hverken i karakterskildringen eller historien. De onde er onde og de gode er gode. Sådan. Ikke så meget pis. Herligt!
Hvis ‘Rambo: Last Blood’ altså viser sig at være det sidste kapitel i franchisen, så går Sylvester Stallones karakter i den grad ud med et brag – sine skønhedsfejl til trods. Her er nemlig tale om en film, der ved, hvad den vil. Den vil underholde i sine 90 minutter med sin både simple og ikke mindst effektive historie, der byder på alverdens drab og våben i hænderne på John Rambo.
– ‘Rambo: Last Blood’ får 4 ud af 6 stjerner:
– ‘Rambo: Last Blood’ har biografpremiere den 19. september.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/09/rambo-last-blood-01.jpg 587 1044 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-09-19 07:41:492019-09-19 07:41:49RAMBO: LAST BLOOD: Vidunderligt voldelig bedstefar med slag i
Gyserfilmen ‘Ready or Not’ buldrer løs med både bizar og blodig gemmeleg
12. september 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Vi har vel alle på et eller andet tidspunkt leget gemmeleg. Ja, en ret så uskyldig leg. Det er den dog langt fra i den sorthumoristiske gyserfilm ‘Ready or Not’. For her bliver gemmelegen nemlig til et blodigt spil på liv og blodig død. Det hele starter ellers idyllisk med et stort bryllup. Grace skal nemlig giftes med Alex – og hermed ind i hans stenrige familie.
Alex har ganske vist hintet til, at hans familie er en smule excentrisk. Men at det ender der, hvor det ender, havde Grace dog ikke lige forudset. For i stedet for at tilbringe bryllupsnatten i tosomhed, skal Grace derimod indvies i familien ved at lege gemmeleg – dog med det twist, at svigerfamilien skal finde og dræbe hende inden daggry. Say what?!
Ja, det er den herligt bizarre og enkle præmis for filmen, der med sine 95 minutters spilletid er en lille og kondenseret knaldperle af underholdende katten-efter-musen-gys. Men med jagten på Grace opstår spørgsmålet også om, hvem hun egentlig kan stole på i den brogede familie. For ikke alle synes lige opsatte på at nakke den stakkels Grace. Blandt andet jo hendes mand Alex.
Ikke desto mindre finder man svigerfamilien bevæbnet med armbrøst og økser, der jagter bruden gennem det store palæs smukke, gotiske og atmosfærefulde mørke indre. Men Grace er bestemt ikke sådan lige at få ned med nakken. Hun tager udfordringen op – og hvem er det så lige, der jager hvem? Grace spilledes desuden med engagerende schwung af Samara Weaving.
Hun er svær ikke både at holde af og holde med, når lortet først går ned. For hun er sej, når hun i sine udtrådte gummisko og iført bryllupskjole ikke finder sig i noget pis. Ganske vist kunne de blodige løjer for min skyld godt have været endnu mere vanvittige end tilfældet er. Det sagt, så er det bestemt en ret så underholdende film sine små bump i fortællingens flow til trods.
Ganske enkelt, så er ‘Ready or Not’ en både bizar, blodig og buldrende god filmoplevelse, der på ok nervepirrende og intens vis folder sin præmis engagerende ud. Det med både excentriske karakterer og ikke mindst en betagende flot og dunkel setting i det ornamenterede palæ, hvor gemmelegen udfolder sig. Men ja, lav lige et dobbelttjek på svigerfamilien, inden du gifter dig.
– ‘Ready or Not’ får 4 ud af 6 stjerner:
– ‘Ready or Not’ har biografpremiere den 12. september.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/09/ready-or-not-biograf-01.jpg 500 1200 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-09-12 10:10:592019-09-12 10:11:00Gyserfilmen ‘Ready or Not’ buldrer løs med både bizar og blodig gemmeleg
GOOD BOYS: Søde drenge laver ballade og smider søde F-bomber
12. september 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Det er ikke uden sin del af problemer at stå på tærsklen til at blive teenager. Der er både det der med piger, men også fester og øl samt naturligvis sin del af mobbehieraki i skolen. Sådan er det i hvert fald i den F-bombe-glade tween-komedie ‘Good Boys’, hvor de tre drenge Max, Thor og Lucas må forsøge at finde hoved og hale i det ovenfor nævnte.
Således begiver trekløveret sig ud på vilde strabadser, hvor blandt andet Max har sit hyr med en pige, han har et godt øje til, mens alle tre kæmper for at komme med til en fest hos de populære, hvor Max har mulighed for at kysse sit crush, da der nemlig skal holdes kysse-fest. Men inden de når så langt, må de først forsøge redde Max ud af en suppedas, der involverer hans fars drone.
Det er afsættet for en række ok morsomme optrin og scener, der blandt andet involverer alt fra stoffer og øl, til sexlegetøj og tamponer, videre til akavede scener med teenagepiger og en doven politibetjent. Desværre rammer filmen ikke plet med sine jokes og akavede scener hele vejen, blandt andet mister en tilbagevende joke med et skruelåg med børnesikring luft undervejs.
Heldigvis finder man et veloplagt og charmerende trekløver i front i skikkelse af Jacob Tremblay, Keith L. Williams og Brady Noon. Der er god og sød dynamik mellem de tre bedste venner hele vejen – selv når jokesene falder en smule fladt til jorden. Dog får løjerne aldrig rigtigt fat i den dramatiske klangbund, der ellers sigtes efter med problematikker som skilsmisse og venskab.
‘Good Boys’ forbliver hele vejen ok sjov og ballade med de søde drenge og deres søde F-bomber. Desværre så bliver komedien bare ikke nær så akavet, vild og skør, som jeg kunne have ønsket mig – og som filmen synes at gå efter med netop kombinationen af blandt andet de uskyldige drenge og en sexdukke, videre til en sexgynge og stoffer på afveje.
Det sagt, så er ‘Good Boys’ i sidst ende en ganske vellykket komedie med tre charmerende drenge, der gør deres for at redde dagen og få fod på det der med kærlighed og fester. Desværre mister filmen undervejs momentum, mens ikke alle jokes og skøre optrin sidder lige i skabet. Ikke desto mindre er her altså tale om en ganske sød lille film med søde F-bomber og sexlegetøj.
‘Good Boys’ får 3 ud af 6 stjerner:
‘Good Boys’ har biografpremiere den 12. september.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/09/good-boys-biograf-01.jpg 587 1044 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-09-12 10:10:542019-09-12 10:10:55GOOD BOYS: Søde drenge laver ballade og smider søde F-bomber
It Chapter Two: Solid popcorn-horror fra Hollywoods monstermaskine
5. september 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Gisp! Så starter det hele igen. For i denne anden og sidste del i fortællingen om Pennywise, vender den dansende klovn nemlig tilbage. Der er gået 27 år siden han sidst spredte død og ødelæggelse i byen Derry. Dengang satte børnene i Te Losers Club en stopper for dræberklovnen. Men nu må flokken af venner så vende tilbage til, hvor det hele startede.
Det bliver starten ikke kun på at få Pennywise ned med nakken, men også at finde hinanden igen og ikke mindst at få bugt med frygten og egne dæmoner i mødet med den grumme fortid. Stephen King-filmatiseringen ‘It Chapter Two’ byder således på både dystre traumer, et ubrydeligt venskab og naturligvis sin del af gysende gru i skikkelse af den ækle klovns mange former.
Så selvom jeg ikke rigtigt bliver bange undervejs i de ellers mange foruroligende optrin, er gyserfilmen altså et ganske medrivende bekendtskab. Både blodigt, voldeligt og grumt. Herligt. Og selvom ‘It Chapter Two’ har en spilletid på intet mindre end to timer og 50 minutter, så er flowet ret vellykket – det selvom fortællingen bliver en smule klodset i sin episodiske opbygning.
På den måde forstås, at vennerne en for en lige skal stå ansigt med klovnen og deres personlige frygt. Det giver lidt gentagelser i måden, hvorpå Pennywise popper op, hvor gyset da også lidt for ofte beror på mere eller mindre vellykkede jump scares, hvor klovnen forsøger at jage en skræk i livet på mig. Det lykkedes ikke for alvor. Dermed ikke sagt, at det ikke er fedt at være vidne til de mange både slimede, ækle og blodige optrin.
I rollen som de vokse venner i Te Losers Club finder man blandt andre Jessica Chastain, James McAvoy og Bill Hader. De er alle gode – ligesom dynamikken i flokken er gribende. De tumler hver især engagerende med deres problemer – eksempelvis Jessica Chastain med en voldelig mand. Det giver en fin og dyster klangbund til både dramaet og gyset.
Nå ja, og så må jeg bestemt ikke glemme en formidabel Bill Skarsgård i rollen som det onde selv, nemlig Pennywise. Han er intens, klam og foruroligende. Et klart trumfkort for denne solide omgang popcorn-horror fra Hollywoods monstermaskine, der desuden også er overraskende morsom. Bestemt en værdig afslutning på den ligeledes vellykkede første del.
– It Chapter Two får 4 ud af 6 stjerner:
– It Chapter Two har biografpremiere den 5. september.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/09/it-2-biograf-01.jpg 506 900 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-09-05 08:03:322019-09-05 08:03:32It Chapter Two: Solid popcorn-horror fra Hollywoods monstermaskine
SMERTE OGO ÆRE: Menneskets ensomhed endevendes gribende af Antonio Banderas
5. september 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Hvad betyder egentlig noget i livets store spil, når det kommer til stykket? Filminstruktøren Salvador Mallo er i ’Smerte og ære’ nemlig sent i livet ramt af netop det spørgsmål, hvor han plages af både ensomhed og tomhed samt diverse fysiske lidelser. I sin jagt på meningen med det hele drømmer han sig tilbage til sin sorgløse barndom, hvor familien var fattig på penge, men rig på kærlighed.
Således består fortællingen af to spor. Et i nutiden, hvor Salvadors gamle filmiske hovedværk står for at få repremiere, mens gamle fjendskaber og venskaber indhenter ham. Herudover løber barndommens liv sig også afsted, hvor både narrestreger huskes og det første møde med en spirende seksualitet opstår. Et fint fortællermæssigt greb, der sætter både barndom og voksenliv i engagerende perspektiv.
Hertil kommer en hele vejen både intens og skrøbelig, nærværende og gribende Antonio Banderas som den plagede filminstruktør. Han er hele filmen værd, fortællingens skønhedspletter og små bump i vejen til trods. For han fremstår som et stykke oprigtigt levet liv med både fejl og mangler, opture og nedture samt hans nuværende og overskyggende livskrise, der hensætter ham til barndommens minder.
Instruktøren bag ’Smerte og ære’ er mesteren Pedro Almodóvar, der med vanlig sans for både indtagende billedkompositioner og varm atmosfære, menneskelige nuancer og ikke mindst en engagerende farvepalet griber mig ved følelserne og hiver mig medrivende ind i sin fortælling, hvor Antonio Banderas’ overlegne menneskeskildring står både stærkt og sart frem.
Her er altså med andre ord tale om en fint flettet og udfoldet fortælling, der sine steder nærmest får helt mysterie-agtig karakter, hvor de forskellige tråde frem og tilbage i Salvadors liv udforskes og bringer ny og interessant viden frem om ham og hans liv. Jeg nærmest tvinges til også selv at reflektere over både min barndom, men også min nuværende plads i livet. Det på den bedst mulige måde.
Godt nok mister fortællingen sine steder lidt momentum og medrivende flow, mens dramaet i få øjeblikke flader lidt ud. Det hele opvejes dog og indhentes af Antonio Banderas, et i øvrigt velspillende cast – ikke mindst Penélope Cruz som Salvadors omsorgsfulde mor – samt filmens billedside og gribende atmosfære.
’Smerte og ære’ får 4 ud af 6 stjerner:
’Smerte og ære’ har biografpremiere den 5. september.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/08/smerte-og-aere-01.jpg 587 1044 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-09-05 08:03:202019-09-05 08:03:21SMERTE OGO ÆRE: Menneskets ensomhed endevendes gribende af Antonio Banderas
CRAWL: Alligator-gys er både medrivende, grumt og gribende
22. august 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Okay, lad det være sagt med det samme: jeg har en svaghed for dyr-går-amok-gys – og ja, jeg synes også, at alligatorer er nogle satans seje bæster. Derfor skulle det da også vise sig, at alligator-gyset ‘Crawl’ lige var noget for mig. Den holder, hvad den lover og lever op til at være et både medrivende og gribende samt grumt og blodigt stykke med dyre-gru.
Filmens præmis er ligeså simpel som filmens alligatorer er glubske. Ja, det fungerer. Her følger man nemlig den unge kvinde Haley, der på trods af en mildest talt brutal orkan, drager ind i stormen for at finde sin far, der er er fanget i orkanen. Hun kommer da også frem til sin far, men det viser sig snart, at det ikke just er orkanen, der er deres eneste problem.
Ja, du gættede rigtigt. For i huset, bliver de to nemlig fanget i kælderen, hvor der venter dem yderst sultne og dødsensfarlige alligatorer, der truer med hvert øjeblik at sende de to til blodig tælling. Således bugter og drejer filmens sig gennem den ene nervepirrende scene efter den anden, mens klaustrofobien i kælderens trange indre også snart indfinder sig.
Kaya Scodelario gør det godt som datteren Haley. Hun er yderst sej i sin kamp for overlevelse og i sit tilsyneladende utrættelige forsøg på både at redde sig selv og faren fra den ellers noget så håbløse situation, de er endt i. Desuden er forholdet mellem Haley og hendes far Dave fint og gribende beskrevet. Som Dave finder man en ligeledes god og empatisk Barry Pepper.
Således fungerer ‘Crawl’ altså hovedsageligt som et stramt fortalt og effektivt alligator-gys, men også som et ganske godt og velfunderet datter-og-far-drama. Men ja, det er bestemt gyset, der her er i fokus – det sammen med de farlige bæster, der lurer i vandet. Selvom filmen dog er stramt fortalt, så sniger der sig også en smule ikke helt troværdige scener ind undervejs.
Derfor ryger der lidt af filmens suspension of disbelief, hvilket er en skam, når nu gyset og alligatorerne filmen igennem fungerer. ‘Crawl’ er ikke desto mindre et vellykket dyr-går-amok-gys, der byder på blod, spænding og ok vellykkede jump scares, uden, at hoppene i sædet tager overhånd. Spændingen holdes i live af det, man både kan se og ikke se, der i det mørke vand.
‘Crawl’ får 4 ud af 6 stjerner:
‘Crawl’ har biografpremiere den 22. august.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/08/crawl-biograf-01.jpg 587 1044 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-08-22 12:42:052019-08-22 12:42:06CRAWL: Alligator-gys er både medrivende, grumt og gribende
ANGEL HAS FALLEN: En glædelig action-overraskelse med en slagfærdig Butler
22. august 2019/i Anmeldelser, Biograf /af Bjarke Friis Kristensen
Biografanmeldelse: Sikke dog en glædelig action-overraskelse. For ja, ’Angel Has Fallen’ er en både solid, ganske medrivende og eksplosiv omgang no nonsense-action med en slagfærdig og skarpskydende Gerard Butler tilbage i rollen som den tidligere Secret Service-agent Mike Banning – det for tredje gang. Denne gang bliver han jaget vildt, da han beskyldes for et mordforsøg på USA’s præsident.
Så med både sine egne folk, FBI og en masse skurke i hælene, må han ikke kun forsøge at rense sit eget navn, men altså også afsløre de rigtige bad guys bag attentatet. En ligeså simpel præmis som den er action-effektiv. For her gælder det macho-mænd, maskinpistoler og store eksplosioner. Således springer fortællingen ret fint og veloplagt fra den ene virile action-scene til den næste.
På den måde bliver jeg både rodet ind i alverdens brutale håndgemæng, ildspruttende skuddueller og ikke mindst vilde biljagter. Ja, action-scenerne spiller med andre ord både medrivende, intenst og engagerende – det meste af vejen i hvert fald. Det hele er noget over te top og sine steder bliver fortællingen og karaktererne da også både dejligt karikerede og herligt fjollede.
Man skal med andre ord ikke tage de buldrende eskapader alvorligt. Det her er en omgang uforpligtende rabalder-action, der også lige roder onde russere ind i møllen og så spøger Donald Trump da også lige en enkelt replik: ”make America strong again”. Men nej, det her er ikke nogen politisk tung actionfilm, hvilket blandt andet også filmens lille post-scene vidner om.
Gerard Butler er måske ikke videre karismatisk, men han udfylder bestemt på solid vis sin rolle som den jagede og dæmonforpinte helt, der har alle odds imod sig, men som jo måske nok skal klare skærene i sidste ende. Nej, det er ikke just her, der bliver brudt ny action-jord, men mindre kan bestemt også gøre det – og det er da også, hvad ’Angel Has Fallen’ gør.
Her er med andre ord tale om en 80’er-inspireret omgang action med stort ”A”, der hverken vil mere eller mindre end at levere potent, eksplosiv og underholdende action, action og mere action i sine to timer lange spilletid, der måske nok sine steder mister lidt flow, men heldigvis aldrig mere end, at der i næste nu langes endnu en action-scene over disken, der sikrer, at filmen kommer solidt i mål.
’Angel Has Fallen’ får 4 ud af 6 stjerner:
’Angel Has Fallen’ har biografpremiere den 22. august.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2019/08/angel-has-fallen-04.jpg 587 1044 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2019-08-22 12:42:002019-08-22 12:42:01ANGEL HAS FALLEN: En glædelig action-overraskelse med en slagfærdig Butler
Side 1 af 39123›»
FØLG OS PÅ FACEBOOK
Der er urovækkende smil og olme jump scares i gyset ‘Smile’29. september 2022 - 08:14
‘Triangle of Sadness’ smadrer satiren lige i fjæset på dig22. september 2022 - 12:54
Idyllen krakelerer på underholdende vis i ‘Don’t Worry Darling’22. september 2022 - 12:53
En glubsk løve er generisk løs på savannen i ‘Beast’22. september 2022 - 12:53
‘Moonage Daydream’ er en forrygende fabulerende Bowie-dokumentar15. september 2022 - 06:51
‘Ticket to Paradise’ er en rom com med delvis charme15. september 2022 - 06:50
Hvem er mon morderen i den intense ‘Bodies Bodies Bodies’?8. september 2022 - 15:53
‘Official Competition’ spidder skarpt kunstens forfængelighed1. september 2022 - 09:38
Der er skrækklichéer og en grum overraskelse i ‘Te Invitation’1. september 2022 - 09:38
Jeg blev forført af fremtidens sjælesøgning i ‘After Yang’25. august 2022 - 06:35
Alt indhold tilhører Filmskribenten.dk
Ved brug kontakt Filmskribenten.dk
Følg os på Facebook
Der er urovækkende smil og olme jump scares i gyset ‘Smile’29. september 2022 - 08:14
‘Triangle of Sadness’ smadrer satiren lige i fjæset på dig22. september 2022 - 12:54
Idyllen krakelerer på underholdende vis i ‘Don’t Worry Darling’22. september 2022 - 12:53
En glubsk løve er generisk løs på savannen i ‘Beast’22. september 2022 - 12:53
‘Moonage Daydream’ er en forrygende fabulerende Bowie-dokumentar15. september 2022 - 06:51
KATEGORIER Vælg kategori 4K Ultra HD/Blu-ray  (124) 7 fremragende film  (4) Anmeldelser  (1.173) Artikel  (50) Biograf  (650) Bizart  (57) Blodig Weekend  (35) Blodig Weekend 2013  (5) Blodig Weekend 2014  (4) Blodig Weekend 2015  (2) Blodig Weekend 2017  (5) Blodig Weekend 2018  (5) Blodig Weekend 2019  (5) Blu-ray-anbefaling  (96) Blu-ray/DVD  (769) CPH PIX  (10) CPH PIX 2010  (13) CPH PIX 2011  (19) CPH PIX 2012  (19) CPH PIX 2013  (15) CPH PIX 2014  (6) CPH PIX 2015  (6) CPH PIX 2016  (8) CPH PIX 2017  (9) CPH PIX 2018  (10) Den skal du se  (2) Dvd-anbefaling  (2) En filmserie du skal se  (2) En klassiker du skal se  (1) En nyklassiker du skal se  (4) En serie du skal se  (50) Events  (45) Fanart  (122) Filmanbefaling  (10) Filmsjov  (263) Gossip  (1) Ikke kategoriseret  (12) Inteview  (15) Konkurrence  (1) kortfilm  (63) Kunst  (39) Mashup  (62) Merchandise  (1) Montage  (66) musikvideo  (16) Nyhed  (47) Nyheder  (222) Plakater  (139) Q&A  (1) sammenklip  (22) Shopping  (4) snik snak  (5) sniksnak  (141) soundtrack  (1) Spoof  (100) Streaming  (4) supercut  (96) Top liste  (8) Top ti liste  (12) trailer  (133) Uncategorized  (5)
ARKIV Vælg måned september 2022 august 2022 juli 2022 juni 2022 maj 2022 april 2022 marts 2022 februar 2022 januar 2022 december 2021 november 2021 oktober 2021 september 2021 august 2021 juli 2021 juni 2021 maj 2021 april 2021 marts 2021 november 2020 oktober 2020 september 2020 august 2020 juli 2020 juni 2020 maj 2020 april 2020 marts 2020 februar 2020 januar 2020 december 2019 november 2019 oktober 2019 september 2019 august 2019 juli 2019 juni 2019 maj 2019 april 2019 marts 2019 februar 2019 januar 2019 december 2018 november 2018 oktober 2018 september 2018 august 2018 juli 2018 juni 2018 maj 2018 april 2018 marts 2018 februar 2018 januar 2018 december 2017 november 2017 oktober 2017 september 2017 august 2017 juli 2017 juni 2017 maj 2017 april 2017 marts 2017 februar 2017 januar 2017 december 2016 november 2016 oktober 2016 september 2016 august 2016 juli 2016 juni 2016 maj 2016 april 2016 marts 2016 februar 2016 januar 2016 december 2015 november 2015 oktober 2015 september 2015 august 2015 juli 2015 juni 2015 maj 2015 april 2015 marts 2015 februar 2015 januar 2015 december 2014 november 2014 oktober 2014 september 2014 august 2014 juli 2014 juni 2014 maj 2014 april 2014 marts 2014 februar 2014 januar 2014 december 2013 november 2013 oktober 2013 september 2013 august 2013 juli 2013 juni 2013 maj 2013 april 2013 marts 2013 februar 2013 januar 2013 december 2012 november 2012 oktober 2012 september 2012 august 2012 juli 2012 juni 2012 maj 2012 april 2012 marts 2012 februar 2012 januar 2012 december 2011 november 2011 oktober 2011 september 2011 august 2011 juli 2011 juni 2011 maj 2011 april 2011 marts 2011 februar 2011 januar 2011 december 2010 november 2010 oktober 2010 september 2010 august 2010 juli 2010 juni 2010 maj 2010 april 2010 marts 2010 februar 2010 januar 2010 december 2009 november 2009 oktober 2009
© Copyright - Filmskribenten - powered by Enfold WordPress Theme