da da da da da de de sv it da da en da da en de en fr it en es en sv en ja fr en de pt en ru en en en en cs pl en es ru sv fi la en de es da en en da en da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da en da da da de da da en da da da en da en da en da da da da sv en da en da en da da da da da da en da en da da da da da en da da en da da da da da da da da da da da en da da da en da da da da en da en da da en da da da en da da da en da en da sv da en da en da en da da da da en da en en en en da en da da da da da da en en en en ceb eu en en en da da da zh en en en ko tr hbs_lat es id en it pl en pl pl pl lv es nl es en eo en en fr en sv hsb war en da da gl en en en lt it en cs da da de en it cs fi da da pl lv es lv hbs_lat es en es en fr en en nl tr en en fi en pl da da da en pl da en de tr ru de fr de da da da da en sv en uk en de en pl de ru nl de da da da fr zh en tr de en la en id de sv de war fr hbs_lat en pl en en en en ru en en war en fr de vi en en pt fr ko da da da da da da en fi da nb en en en nl da da da de da de sv da ro da en da da da fi en da da nn en de en en en en en fr en en en es en en es da da en da da
Leukæmi - Find information på Medicin.dk
Leukæmi er en kræftsygdom i blodets hvide blodlegemer, som kaldes leukocytter.
De hvide blodlegemers opgave er at forsvare kroppen mod fremmed indtrængning, herunder infektioner. De består af en række undertyper, som overordnet kan opdeles i to celletyper, alt efter om de kan:
bekæmpe bakterier og svampe (myeloid) eller
bekæmpe virus og danne antistoffer (lymfoid).
De hvide blodlegemer har en begrænset levetid, og der må hele tiden produceres nye. Det sker i den røde knoglemarv, som findes i knoglernes hulrum. Fornyelsen af blodlegemer sker fra stamceller, der deler sig, og over flere modningstrin modnes til blodets forskellige legemer, herunder hvide blodlegemer.
Sygdommen leukæmi opstår ved skade (mutationer) på generne i knoglemarvens tidlige forstadie-celler. Det fører til en ukontrolleret produktion af ondartede hvide blodlegemer og en samtidig fortrængning den normale knoglemarvsfunktion.
Afhængig af celletype, modningsgrad og delingshastighed inddeles leukæmier i fire hovedtyper:
Læs også artiklen Generelt om kræft.
Når antallet af ondartede hvide blodlegemer øges i knoglemarven og i blodet, fortrænges de normale hvide blodlegemer, blodplader og røde blodlegemer.
Symptomerne vil derfor hyppigt være:
øget tendens til infektioner
blødninger, fx fra tandkød
symptomer på blodmangel, dvs. træthed, bleghed, svimmelhed og åndenød.
Symptomerne er mest udtalte og opstår hurtigt efter få dage eller uger ved de akutte leukæmier. Ved de kroniske leukæmier opstår symptomerne derimod over en længere periode, dvs. efter måneder eller år.
Andre symptomer kan være vægttab, nattesved, forstørrede lymfeknuder og ved kronisk leukæmi, specielt kronisk myeloid leukæmi, optræder en forstørret milt. Det kan give trykken og smerter i maven samt nedsat appetit.
Akutte leukæmier er livstruende sygdomme, som kan medføre døden inden for få måneder, hvis de ikke bliver behandlet. Kroniske leukæmier forløber over en årrække og opdages ofte tilfældigt ved en rutineblodprøve.
Leukæmi optræder langt hyppigst hos voksne. Det gælder generelt, at risikoen for at blive syg af leukæmi stiger med alderen, bortset fra akut lymfatisk leukæmi, som hyppigst rammer yngre.
Den hyppigste form er kronisk lymfatisk leukæmi, hvor der ses ca. 400 nye tilfælde om året i Danmark. Heraf er ca. 2/3 mænd.
De øvrige leukæmiformer er mere sjældne. Der er ca. 200 nye tilfælde af akut myeloid leukæmi om året, ca. 100 af kronisk myeloid leukæmi og ca. 60 af akut lymfatisk leukæmi.
Kun ca. i alt 45 børn får leukæmi om året. Heraf udgør akut lymfatisk leukæmi 80-85 %, og er den hyppigste kræft form hos børn. Næst hyppigst er akut myeloid leukæmi. Sjældent ses kronisk myeloid leukæmi.
Hvad er årsagen til leukæmi?
Årsagen til leukæmi er langt oftest ukendt, Kun hos ganske få procent kan der påvises en årsagssammenhæng. Det kan være stråling, nogle erhverv med kemiske stoffer eller tidligere kræftbehandling (terapi-udløst leukæmi). Der kan være medfødte genforandringer som disponerer til leukæmi, men det er yderst sjældent.
Hvis en blodprøve giver mistanke om leukæmi, skal du have foretaget en knoglemarvsundersøgelse for at få stillet diagnosen.
Desuden vil nogle former for leukæmi kræve en undersøgelse af din rygmarvsvæske for at se, om sygdommen har bredt sig. Det gælder altid for akut lymfatisk leukæmi.
Specielle forhold hos børn
Hos børn vil man oftest vælge at foretage knoglemarvsundersøgelsen i fuld bedøvelse. Virusinfektioner (bl.a. kyssesyge) kan i visse tilfælde ligne leukæmi. Ved specialundersøgelser af de hvide blodlegemer kan man finde ud af, hvad barnet fejler.
Behandling af leukæmi afhænger af leukæmitypen. Ofte indgår kemoterapi, som er en behandling med celledræbende midler. Kemoterapi gives ofte i kure, bestående af flere typer stoffer med forskellige virkningsmekanismer. Man får medicin dagligt i en periode på nogle dage, efterfulgt af en periode, hvor man ikke får medicin, og den raske del af knoglemarven får tid til at gro til normalt niveau. Nogle celledræbende midler kan gives som tabletter, mens andre skal indsprøjtes i en blodåre (intravenøst).
Kemoterapi dræber celler, der deler sig hurtigt, herunder leukæmiceller, men også hårceller, normale knoglemarvsceller, kønsceller og slimhindeceller.
Kemoterapi giver derfor bivirkninger i form af hårtab, sterilitet, slimhindeirritation og øget tendens til infektioner.
Kemoterapi i tabletform virker generelt svagere end de stoffer, der er beregnet til indsprøjtning, men principielt er virkningen den samme. Hvis der gives store doser af kemoterapi, kan bivirkningerne blive alvorlige.
Hvad kan du selv gøre?
Det vigtigste, du selv kan gøre for at lette behandlingen, er at være opmærksom på bivirkninger eller nye symptomer og meddele det til sundhedspersonalet. Desuden skal du så vidt muligt holde dig fysisk aktiv, helst spise sundt og varierende og huske at drikke rigeligt (vand eller lignende).
Akut Myeloid Leukæmi (AML)
Ved denne type leukæmi gives intensiv kemoterapi i kure som indsprøjtning i en blodåre. Behandlingen foregår under indlæggelse på hospital, da der ofte støder bivirkninger til, fx infektioner, blodmangel og blødningstendens, hvor der er behov for antibiotika, blod- og blodpladetransfusioner og anden understøttende behandling.
Til nogle patienter kan den intensive kemoterapi suppleres med en behandling, som er mere specifikt rettet mod de ondartede celler. Det vil være antistofbehandling, som er rettet mod et protein på de ondartede cellers overflade, eller en enzymhæmmer (proteinkinasehæmmer) rettet mod ændringer i signaleringsvejene, som skyldes genforandringer inde i de ondartede celler.
Når antallet af normale celler er vokset til normalt niveau i knoglemarven efter én kur, gives endnu én eller flere kure med det formål at udrydde alle leukæmicellerne.
Hvis der ved laboratorieundersøgelser af leukæmicellerne er konstateret særlige risikofaktorer, fx specielle genforandringer eller dårligt respons på den indledende behandling, kan behandlingen afsluttes med en knoglemarvstransplantation, der erstatter patientens knoglemarv med ny knoglemarv fra en rask donor.
En sjælden undertype af AML, hvor der er ombytning af dele af kromosom 15 og 17 i de ondartede celler, behandles med A-vitamin og arsenik.
Akut Lymfatisk Leukæmi (ALL)
Denne type leukæmi behandles som beskrevet under akut myeloid leukæmi. Valget af stoffer er dog forskelligt. Da akut lymfatisk leukæmi har tilbøjelighed til at sprede sig til hjerne og rygmarvsvæske, gives også små doser kemoterapi ind i rygmarvsvæsken.
I tilfælde af tilbagefald eller manglende effekt af standardbehandlingen kan der i specielle tilfælde anvendes en immunterapi, hvor kroppens raske immunceller (T-lymfocytter) udtages fra patienten og genmodificeres i laboratoriet. Herved bliver cellerne i stand til at ødelægge kræftcellerne, når de gives tilbage til patienten med en indsprøjtning i en blodåre.
Kronisk Myeloid Leukæmi (CML)
Denne leukæmi er resultatet af en specifik pådraget gendefekt med ombytning af dele af kromosom 9 og 22 i leukæmicellerne (Philadelphia kromosom). Dette fører til dannelse af et defekt protein (enzym), som er ansvarlig for, at leukæmicellerne deler sig uhæmmet og overlever. Til behandling af denne type leukæmi anvendes enzymhæmmere (proteinkinasehæmmere) rettet mod dette specifikke protein. Der er udviklet flere typer (generationer) af disse midler.
Behandlingen gives som tabletter, og der er oftest ingen eller kun få bivirkninger. Det kan være væskeophobning eller almene symptomer som hovedpine, træthed, kvalme og muskelkramper. Der kan også opstå påvirkning af den raske knoglemarvsfunktion, så produktionen af røde blodlegemer, blodplader og hvideblodlegemer hæmmes. Hvis en type enzymhæmmer er forbundet med for mange bivirkninger eller ikke virker på leukæmi sygdommen, skiftes der oftest til en anden type (generation).
I tilfælde hvor ingen af enzymhæmmerne kan fjerne og/eller kontrollere leukæmien, vil der være risiko for, at sygdommen over tid kan ændre karakter til en akut leukæmi, som er svær at behandle (blastkrise). I sådanne tilfælde er den eneste behandling, der til dato har vist sig helbredende, en knoglemarvstransplantation fra en rask donor.
Kronisk Lymfatisk Leukæmi (CLL)
I tilfælde, hvor der kun er et beskedent og stabilt antal leukæmiceller i blod og marv, er behandling ikke nødvendig. Hvis leukæmien viser tegn til at fortrænge den normale knoglemarv eller giver generelle symptomer i form af vægttab, nattesved eller hudkløe, startes medicinsk behandling. Det kan være kemoterapi, antistofbehandling rettet mod protein på cellernes overflade eller enzymhæmmere rettet mod signaleringsvejene inde i de ondartede celler (proteinkinasehæmmer eller BCL2-hæmmer).
Behandlingen gives oftest ambulant og som tabletter, mens antistoffer gives som indsprøjtning enten via blodåre eller i underhuden. Nogle gange vælger man at give kemoterapi som indsprøjtning i blodåre.
I meget sjældne tilfælde er CLL-typen så aggressiv (Richters transformation), at der må behandles med en knoglemarvstransplantation, der erstatter patientens knoglemarv med ny knoglemarv fra en rask donor.
Du kan få mere information om din sygdom ved Kræftens Bekæmpelse.
Der findes flere slags celledræbende midler, der hver på sin måde indvirker på kræftcellernes livscyklus. Stofferne inddeles i en række undergrupper, alt efter hvad de indeholder, og hvordan de virker:
Fælles for kemoterapi (behandling med cytostatika) er, at de celledræbende midler i starten af behandlingen virker hæmmende på cellernes evne til at dele sig. På længere sigt virker midlerne celledræbende. Normale celler og kræftceller har de samme mekanismer ved celledeling. Derfor rammer kemoterapi også normale cellers delingsproces og især de celler, der deler sig hurtigt, fx hårceller, slimhindeceller og blodceller. Ved at give kemoterapi i kure (serier) - normalt med 1-3 ugers mellemrum - opnår man, at kroppens normale celler kan nå at komme sig. Kræftceller har sværere ved at komme sig igen. Resultatet er, at antallet af kræftceller falder efter hver behandlingsserie, mens kroppens normale celler bliver gendannet.
Håndtering af cytostatika - forholdsregler for plejepersonale
Kemoterapi bliver primært nedbrudt i leveren eller udskilles med urin og afføring. Størstedelen bliver udskilt i løbet af de første par døgn. Sygehuspersonalet, hjemmeplejen og andre, der tager sig af patienter i kemoterapi, skal beskytte sig ved at bruge kittel og gummihandsker. Det skal sikre, at de ikke løber nogen helbredsmæssig risiko ved at arbejde i mange år med kemoterapi. Der er ingen risiko for pårørende, som kun er i nærheden af disse stoffer i kort tid. Men en god hygiejne er vigtig, både for patienten og for de pårørende. Det gælder både den personlige hygiejne og vask af tøj, linned og toilet.
Arbejdstilsynets vejledning orienterer om risiko ved arbejde med cytostatika og visse andre lægemidler i forbindelse med pleje og behandling.
Alkylerende midler mod leukæmi
Methotrexat "Ebewe" konc. til infusionsvæske, opl.
Emthexate konc. til infusionsvæske, opl.
Andre midler mod leukæmi
Asparaginase L, rekombinant (E.coli)
Ved immunterapi aktiveres kroppens eget immunforsvar, så det bliver i stand til bedre at angribe kræftcellerne. Samtidig kan visse former for immunterapi svække kræftcellernes evne til at forsvare sig mod kroppens immunforsvar.
Biologiske cytoregulatorer mod leukæmi
Interferoner er en gruppe af proteiner, som dannes af de hvide blodlegemer ved infektioner og påvirkning af specielle antigener. Interferoner griber ind i kontrollen og delingshastigheden af immunsystemets celler, herunder hvide blodlegemer.
Hvordan interferoner hæmmer cellevækst, er ikke klarlagt.
Præparatet Kymriah er en helt særlig form for immunterapi, hvor man indsætter et bestemt gen i patientens egne hvide blodlegemer. Herved bliver de hvide blodlegemer i stand til at finde og ødelægge kræftcellerne i kroppen.
Om medicin.dk - borger
39 27 44 88
Om medicin.dk – borger
Medicin.dk – borger er en del af Medicin.dk. Medicin.dk leverer information om medicin, sygdom og behandling til hele Danmark. Medicin.dk ejes af Dansk Lægemiddel Information A/S (DLI A/S). Medicin.dk består af Medicin.dk – professionel til sundhedsfaglige, Medicin.dk – borger til borgere - og Medicin.dk – indlægssedler, der indeholder indlægssedler i et let tilgængeligt format. Læs mere om Medicin.dk og organisationen bag navnet.
Om Medicin.dk     Privatlivspolitik     Cookiepolitik
© 2022 Dansk Lægemiddel Information A/S · Lersø Parkallé 101 · 2100 København Ø