de de en da da sv de da sv da da da da da da sv da sv da da sv da sv da da es en es tr es es sv da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da en en da da en da da da da sv da da en da da da da da da da da da de es en es tr es es de da da da da da da da da da da da da da da da da da fr da da da da da sv da sv da da da da da es en es tr es es sv da da da da da da da da da da sv da da da da da da sv da da da da da da da da sv da da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da da da es en es tr es es de da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da es en es tr es es sv da da lt da da da da da da da da da da da da da da da da da eo da da da da da da da nb da da da da da da da da fr da en da sv da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da nl sv da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da fr sv sv da da da da da da da da da da da da da da de da da da da da da da da da da da da da da lb da da da nl sv en da da da da da da da da da da da nn da da da da da da da da da da da da da da da da da da fr nb da en da da da da da da da da en sv da da da da da da da da da nb da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da nb da da da en da da da da da da da da da da da da da da da nl da da da da la da da da da da da da da da en da da da da da da da da de es en es tr es es de da da en da da da da da da da da da da sv de da da da da da en sv da da da da da da da da id da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da da et da da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da sv da da da da da vi da da da da da fr da da da da da da da da da da da sv en da da da da da da da da en nb en nn en da sv da da da da da da sv da da sv da da da da da da da da da la da da fr ceb da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da da da da da da nl sv sv da nb da da da eo da da da da da da sv da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da da nn da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da sv da da da da da da da da da da da da da da da da da da eo da da da da da da da da da da da da da da da da hu da da da da sv da da da eo da da da es en es tr es es sv da da ceb da da da da da da da nb da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv nb da da da da da da da da da da da da da da da da da de da da da da da da da da da da da da da da da da da nn da da da da da da da da da da da da da da da da nl sv da da da da da da da da nn da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da nb da da da da fr sv fr da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da sv da da da da da da da da da da da da da en sv da sv da da da da da da da da da da da da da da da da es en es tr es es en en nl da fr da de et en en de nb en en lmo sv en en en nb en nb de da als en en en fr en nn en de en de en de en de en en da
Dette skulle gerne blive en lidt mere levende del af hjemmesiden hvor gæster selv kan skrive nye indlæg og kommentere eksisterende.
God fornøjelse;-) Click her for at komme til www.teamhub.dk
Vi ankom til friske pister, solskin og et lækkert hotel. Efter et par tilløb vi fandt guiden og kunne derefter indtage lidt morgenmad. Ved 10-tiden var vi klar til at spænde skiene på for første gang siden 2019. Vi fik rimelig hurtigt fundet balancen og kunne til middag konstatere at trods den lidt sene start havde vi rundet 25 piste km. Østrigerne var også som at se køerne blive lukket ud på græs om foråret. De havde netop i dag endelig fået lov til at smide mundbindet og være fri for de restriktioner som de har været ramt at siden corona lockdown tilbage i 2020. Det resulterede i en del glade mennesker som så ud til at have startet deres afterski efter middagsmaden (eller også var middagsmaden bare sprit)
Vi fik kørt en del rundt i området og nåede både Saalbach, Vorderglemm, Leogang og Hinterglemm i alt 45 piste km, så alt i alt ok, når vi først nåede sent ud på pisterne og ikke havde fået den bedste søvn i løbet af natten. Aftensmaden på hotellet stod på buffet og efter at have tygget os igennem aftens koriander kunne vi begive os ned i byen for at besøge den Irske pub (det var ikke fordi at alt aftensmaden smagte af sæbe, men hvorfor h…… er den lorte krydderurte blevet så populær???) Vi havde fået indtrykket af, at den irske pub lå rundt om hjørnet (det plejer den), men det gjorde den ikke. Så lettere pinligt berørt måtte vi spørge nogle danskere om vej. Det viste sig, at pubben havde lukket, så vi måtte tørstige gå videre. Vi fandt en bar – dog var den forbeholdt det ældre publikum, så vi trissede videre da smagen af rose og old spice ikke bekom os. Tilbage på hotellet blev det til en omgang røvhul med blind makker inden sengen kaldte.
Vækkeuret ringede omkring de 07:30, men vi fik først gang i vores utrænede kroppe 20 minutter senere. Morgenmaden var en solid omgang buffet, som sikrede at bunden blev lagt til en lang dag på ski. Små 51 kilometer blev tilbagelagt alt imens den vertikale tæller stod på 11.370 meter. Vi kom vidt omkring – vi startede i solen og fik kørt et par gode nedløb ovre i Hinterglemm inden vi nærmest fløj retur til Saalbach og Fieberbrunn. Det blev til mange gode nedløb inklusiv lidt dansk assistance til en ældre herre, som havde glemt at få rettet sine bindinger til efter at han havde købt et par nye støvler. En leatherman er altid uundværlig uanset tid og sted. Frokosten blev konsumeret på en hyggelig bjergrestaurant, hvor Kims nakke desværre måtte sende ham til tælling. Det betød at han ikke kunne spise op, hvilket naturligvis må anses for værende skuffende og upassende. Dog blev nakken bedre hen af dagen godt afhjulpet af et par piller… Dovne som vi er, så havde vi tjekker pistekortet ud, så vi ikke skulle gå mere end højest nødvendigt. Derfor blev dagens sidste nedløb perfekt afsluttet cirka 200 meter fra hotellet. Tilfredse og velfronøjede ramte vi hotelværelset og kunne fejre dagens skiløb og glas høst med en omgang chips, røvhul og et par kringler. Aftensmaden går ikke over i historien som det mest opløftende måltid, men det kunne spises. Det mest tragikomiske var, at man ved morgenmaden skulle udfyldes sin bestilling. I god danskertro ventede vi på, at forretten blev serveret. Efter en 15 minutters tid kunne de øvrige gæster oplyste, at forretten var buffet…………. Nå, men suppen smagte da fint. Hovedretten var et par tørre ben fra en selvdød gris, som havde levet hele livet som veganer. Vi har igennem årerne fået mange gode ben, men disse var dog alligevel de mest ringe vi har fået i mange år. Desserten var en omgang vanilla creme med tørrede frugter – det skulle forestille panna cotta. Aftenen blev brugt på en god film omkring 2. Verdenskrig inden lyset blev slukket kl 23.
Oppe på gletsjeren blev de forskellige nedfarter afprøvet. Der var mange gode blå og røde nedfarter, som både indbød til fart og sving. Vi var faktisk så glade for at være deroppe, at vi fik droppede frokosten. Omvendt så blev sukkerdepoterne godt fyldte med chokolade når lejligheden bød sig… Så nej, vi blev aldrig helt sulten. Kun efter jagten på pistekilometer. Omkring ved en 14.30 tiden besluttede vi os for at vende snuden mod Saalbach. Det var en længere opgave, som betød nedfart til bunden i Kaprun, bus til Schüttdorf (forbi badeanstalten til samme syn), gondol op, nedløb, lift op, nedløb til mellemstationen, gondol ned, skibus til Schönleitenbahn og så op med en gondol inden vi kunne begyndte nedløbet til Saalbach og hotellet. Ved liften i Schönleiten ved der dog en Tysker som ikke kom helt ubemærket med liften. Lige inden dørene i gondolen skulle lukke, stak han hovedet ud for at kikke tilbage mod liftkøen og så sad hans hoved fast i døren og et højt “scheiße” blev råbt og gondolen stoppede – lidt en bedrift i sig selv. Liftoperatøren var ikke videre imponeret. Tyskeren blev proppet helt ind i liften og gondolen blev sat i gang igen;-). Midt på bjerget kunne vi nå en ekstra tur, så da vi slukkede tracken havde vi igen rundet over de 50 pistekilometer. Imponerende når vi har brugt over 90 minutter i bus. På vej mod hotellet faldt vi over vores hyggelige sted fra i går – efter lidt ventetid fandt vi et sted at sidde, så vi kunne evaluere på dagens skiløb over en radler og en weiss. Aftensmaden går igen over i bogen, ja det gled ned. Både kyllingen og burgeren var kolde – vi er ikke kritiske, men forventer varm mad når vi har bestilt det. Men igen – vi blev mætte, hvilket var det vigtigste. Nu sidder vi og overvejer om vi skal gå ned i byen eller om vi skal smutte op på værelset for at se endnu en film med Liam Neeson.
Da klokken slog 08 var det på tide, at komme ud af den varme dyne og angribe morgenmadsbuffeten. Det blev lidt senere end normalt i går, da vi var noget optaget den autentiske ”Hacksaw Ridge” med Desmond Doos i hovedrollen – har du ikke set den endnu, så får den de varmeste anbefalinger herfra. Mætte fra i går var besøget i buffeten begrænset – dog fik vi et skud espresso og lidt protein til dagens skiløb. Vi manglede at besøge Leogang sådan rigtigt, så vi brugte formiddagen på at jagte de gode nedfarter. Ærligt, så har vi kørt noget mere på de blå og røde end på de røde og sorte. Forklaringen er dog enkel – der findes ikke så mange sorte nedfarter. Så vi er ikke blevet gamle og kedelige… Det var lunt i dag, hvilket også kunne ses på antallet af skigæster på pisten, men også på sneen. Den var lidt mere grødet og sorbetagtigt på de sider der vender mod solen end normalt. Vi skal ikke klage – kun over lidt ømme muskler i lårene. Kim får velfortjent dagens ”styrtklokke”, da han skulle give Mads lidt sne – det hjælper abosult ikke på balancen, at bremse med vægt på bagskien. Det giver sne, men det giver også en tur i pisten.Dagens største dilemma var frokosten – skulle vi prøve noget nyt, eller skulle vi gentage succesen på Luis Alm. Vi valgte det sidste, hvilket blev et sjovere bekendtskab. Efter lidt søgen fandt vi plads hos en mor og hendes datter. Vi kunne hørte, at de var danske, så vi slog os naturligvis ned. Efter et par minutter kom den øvrige del af selskabet – også en mor med hendes datter. Efter vi havde fået smagt på vores radler udbrød den ene til Kim, kender jeg ikke dig? Øhh – det tror jeg ikke var den hurtige respons fra Kim. Hun mente bestemt, at Kim lignende en anden som hun heller ikke kunne huske navnet på. Så kunne Mads heller ikke lade være – han spurgte den anden dame – hvor kommer du så fra? Jeg kommer fra Ring – jeg boede overfor forsamlingshuset svarede hun pænt… Hmm. Ring, Brædstrup, forsamlingshus – Ja, så må dine forældre være Vera og Svend Erik. Bingo banko – samme sted som MKK’s lillebror er blevet passet i mange år. Ja, verdenen er lille og når man mindst forventer det, så møder man folk man kender. Sjovt, pudsigt og egentlig også lidt mærkeligt. Frokosten var også god – vi smagte en ny pizza fyldt med kød og lidt spicy sovs! Vi sprang dog over desserten i dag.Med lidt under to timer tilbage, så ville vi nå den modsatte vej rundt om bjerget. Det giver ofte en anden oplevelse at køre modsat rundt – du får kørt på andre pister, prøvet andre lifter og får set landskabet på en anden måde. Da vi kom til toppen af nr. 1 – det sidste nedløb på årets skitur – ville glæden ingen ende tage. Vi fløj nærmest ned til mellemstationen og besluttede også straks for at skulle tage en tur mere – vel og mærket inden vi var kommet i bund. Stykket fra mellemstationen og ned til lifte var dog en værre omgang. Det var i skygge, iset og generelt en omgang pap at køre på, men ned kom vi. Vi tænkte også, at en nedløb mere skulle der til for det første kunne ikke være så ringe. Til toppen kom vi og ned kom vi også i lidt bedre stil end før. Lidt efter klokken 16 kunne vi slukke trackeren og konkludere, at vi igen havde ramt over de magiske 50 pistekilometer. Tilbage på hotellet fik vi pakket ned, drukket den sidste alkoholfrie radler og gjort os klar til hjemturen.Efter en lille sludder med hotelfatter kunne aftensmaden indtages. Den var varm og smagte egentlig ok – en sjov lille krølle er, at tjeneren altid kommer og spørger om vi er færdige alt imens vi sidder og spiser. Det skal de nok lære det på et tidspunkt. En anden lille sjov krølle her på falderebet – forretten var suppe og ved siden af suppen lå der nogle kødlignende stykker. Mads spurgte – madglad som han er – er det til suppen… Nej, det er desserten lød svaret… Hmm… Så taler vi vist ikke mere om det!
Choose site to share content on
Vi startede dagen MEGET tidligt med fælles morgenmad på Karlsbergvej kl. 05.30. Efter noget lækkert franskbrød, blev det sidste habengut pakket i de 2 biler, og så satte vi ellers kursen mod Hirtshals. Elastikken til den bagerste i30 sprang dog på vej op til Hirtshals for pludselig blev den førende bil overhalet af den bil som Kim troede var Hanne-Mie og Bo men det var ikke dem og bagved var der nu ikke andre biler i sigte. Efter et kort telefonopkald fik vi kontakt og vi nåede check-in i Hirtshals 1 min før tidsfristen.
På færgen fandt vi plads i oase-området men det var dog også en del lade efterskoleelever som lå tilfældigt spredt over gulvet og rodede så vi flyttede plads til sportsbaren hvor vi kunne råde over en 4 pers. sofa og 4 stole så der var meget bedre plads. Selve færgeoverfarten gik ok, men der var dog en del blæst, hvilket resulterede i 2 stk. lettere søsyge unger. Heldigvis kunne det afhjælpes med lidt frisk luft oppe på det øverste dæk. Dog var alle lettede da vi kom i læ af Norge, og søgangen aftog.
Efter en forholdsvis uproblematisk kørsel fra færgen og til vores dejlige hytte (nr. 408 i år) i Vrådal (der var dog lidt modstridende GPS-oplysninger så vi fik set de små veje langs fjorden mod Kragerø inden vi fandt den kendte vej mod Drangedal). Herefter gik det stærkt med at få læsset bagage og ski af og indrette os i den dejlige hytte. Og eftersom Milo var turens mindste mand, skulle han selvfølgelig have det største soveværelse. Aviaya valgte også sit soverum, og så var det op til turens resterende deltagere at vælge mellem de soverum der var tilbage.
Vi forsøgte at få gang i brændeovnen, men det resulterede i en hel del røg i hytten men ingen varme. Brænde kunne vi heller ikke finde meget af, så vi besluttede at opgive projektet til næste dag og samtidig få fat i noget mere brænde.
Aftensmaden stod på delikate pølser og pasta – mums! Herefter var der hygge og afslapning i hytten med en enkelt GT, indtil sengene kaldte på os.
Hytten vågnede op over en god times tid fra kl ca. 06:45 til 07:45, og herefter blev den lækre morgenmad, bestående af lune rundstykker, indtaget under højt humør.
Kim og Bo travede herefter ned til liftkontoret for at rekvirere liftkort til ungerne, Kim, Anne-Mette og Bo. På denne tur formåede Kim at indkassere turens første styrt, da der var ekstremt glat. Heldigvis var der ingen brækkede lemmer. Vel nede ved liftkontoret virkede liftkort-automaten til alt held ikke, for da mændene købte kortene ved skranken istedet, fik de 20% i rabat i forhold til den oprindelige pris i automaten – så det var ikke så skidt endda 🙂
Vel hjemme igen kastede vi os over den altid spændende påklædning til at komme ud og stå på ski. Og i år lykkedes det stort set uden at ungerne fik hysteriske anfald og de voksne omkom af overophedning inden vi kom ud i sneen.
Vi startede med nogle gode nedløb på Danskerbakken, hvor vi lige fik styr på skiene og varme i benene, inden vi i samlet flok drog med stolehejsen op på toppen af pisten og fik nogle særdeles dejlige nedløb, inden vi atter vendte snuderne mod Mormor og hytten til en omgang lækker middagsmad.
Efter maden tog Kim og Anne-Mette atter den isede off-piste sti hen mod liften, mens Bo og Hanne-Mie kylede ungerne og deres skiudstyr bag i bilen, og kørte derhen. Her overlod de ungerne til deres forældre, hvorefter de kørte mod turistinformationen for at se om de kunne købe et par sække brænde til vores brændeovn i hytten. Dog var butiksfatter ikke til stede (selvom der var helt åbent i butikken og der stod at han kom tilbage kl. 14.30). Så Bo og Hanne-Mie måtte køre tilbage til hytten for at finde nogle kontanter, som de kunne puttes i den udendørs kasse til betaling for pejsebrænde. Men da de kom tilbage til turistinformationen var butiksfatter på magisk vis dukket op, og de kunne så alligevel bruge kortet til at købe to dejlige sække med brænde. Skønt!
Tilbage i hytten, ville Bo herefter stille brændet i læ, så det ikke blev fugtigt inden vi skulle fyre det af i brændeovnen. Derfor låste han det lille skur op, som befinder sig i forlængelse af hytten, hvorefter han kunne stille vores to nyindkøbte sække med brænde ind – til de andre 15 sække med brænde som allerede befandt sig i skuret! Så vi skal edderma’me give den gas med brændeovnen for at løbe tør for brænde i år!
Mens Bo og Hanne-Mie havde været på brænde-udflugt, havde Kim, Anne-Mette og ungerne hygget sig på pisterne, og det var blevet til en del dejlige nedløb på den store blå boulevard-piste, samt nogle få omgange på Danskerpisten. Til sidst var ungerne dog ved at være brugte, og vi satte atter snuderne mod hytten. Bonusinfo: Det er betydelig hurtigere og mindre anstrengende at stå på ski FRA huset TIL pisten (mest ned ad bakke) to personer, end det er at stå på ski FRA pisten TIL huset MED to trætte børn i enden af skistaven! Så de voksne nåede at blive både forpustede og svedige inden vi kom tilbage til hytten, hvor der blev serveret varm cacao og småkager. Uhmmmm, DET er dælme hygge!
Efter en lækker aftensmad, bestående af medister med kartofler og pandesovs, stod den på en omgang gemmeleg for hele familien – det var liiidt lettere for ungerne at gemme sig end det var for morfar, men point for forsøget 🙂
Herefter kastede ungerne sig med stor iver over nogle medbragte opgavebøger, mens de voksne kunne slappe lidt af og nyde en kop te og lidt snacks, inden sengene igen kaldte på os efter endnu en skøn dag.
Vi observerede regn natten til tirsdag så det var ikke ligefrem en drømmestart på dagen, men det så ud til at vejret var rimelig klart og lignede opklaring så det skulle nok blive helt godt. Efter morgenmaden blev indtaget drog skitosserne mod liften for at få det første skifix. Det blev til en enkelt tur på Danskerbakken for at få varmet benene op. Dog blev det hurtigt tydeligt at der var faldet regn for pisten var ikke ligefrem spækket med puddersne. Vi besluttede hurtigt at komme højere op i terrænet for at lede efter nysen og det fandt vi ganske rigtigt også på toppen. Dog skulle vi igennem en gang slud, inden vi nåede op til sneen. Og det var en omgang tung tøsne, så man blev ret hurtigt fugtig af at suse ned af pisten. Så efter 2 nedløb, hvor vejret blev mere og mere vådt, besluttede vi os for at suse mod hytten for at blive tørre igen og få en omgang lækker frokost. Godt gennemblødte nåede vi hjem til hytten, hvor tøjet blev hængt til tørre i den meget praktiske sauna, som blev tændt til formålet. Efter en lækker omgang rugbrødsmadder, og en smule afslapning, mens vi holdt øje med om vejret klarede op og om tøjet begyndte at smelte i saunaen, var vi atter klar på et par ture på pisterne – denne gang i lækkert varmt skitøj direkte fra saunaen 🙂 Dog var Bos handsker stadig meget våde, så han besluttede sig for at blive hjemme og holde Hanne-Mie med selskab, mens resten af truppen atter drog ud i det fugtige skivejr.
Vi hoppede på stoleliften for at komme op på toppen, hvor der stadig var sne istedet for regn. Det blev til et par nedfarter – hvor Milo var ned og smage på sneen et par gange – inden vi atter var så våde at vi kaldt hytten over radioen og advarede om at vi vendte frygteligt tilbage for at få varm cacao.
Atter blev det gennemblødte skitøj tørret i saunaen, mens de kolde skibumser blev varme med hjælp fra den varme cacao og en god brændeovn.
Kim og Anne-Mette var blevet så imponerede over den varme sauna, at de besluttede sig for at prøve om den også kunne bruges på mennesker. DET kunne den! Faktisk var den så effektiv, at Kim og Anne-Mette måtte indtage 2 kolde øl hver, samt have pauser ude på terrassen i undertøj og kolde bade for at kunne klare varmen. Men hold da op hvor var det lækkert!
Nyvaskede og gennemvarme kastede Kim og Anne-Mette sig over madlavningen, som i dag stod på risengrød med pærekompot. Og da der blev spist helt op, er vi nu sikre på super dejligt ski-vejr i morgen (håber vi på!)
Resten af aftenen stod på hygge og afslapning med spil. læsning og en god drink, inden vi atter finder vej til de dejlige køjesenge til en velfortjent nats søvn. Godnat, og sov godt!
Så blev det atter morgen, og Milo og Mormor var som vanligt de første til at komme ud af fjerene. Resten af hytten fik også så småt øjne og kom ned til morgenmaden – i dag med blødkogte æg, som efter ungernes mening godt liiiige måtte have været en smule mere kogt.
Herefter tørnede vi atter ud på pisterne, hvor det til vores store glæde havde sneet om natten! ca. 1 cm lå der på bilerne da vi kom ud, og oppe på toppen af fjeldet, kunne vi til vores fryd se, at der var kommet adskillige cm. Så her kørte vi oppe det meste af formiddagen, da sneen var ubetinget bedst heroppe. Dog begyndte især Aviaya at blive kold i hænder og fødder, så vi drog efter nogle dejlige nedløb tilbage til hytten for at få varmen igen og få lidt lækker mad.
Efter maden var Aviaya ikke helt klar til at komme ud på pisten igen, da hun var bange for at blive kold igen. Men vejret var skønt, og vi fik til sidst overtalt hende til at komme med ud igen – og det fortrød hun ikke!
Vi hyggede os max. på den store blå piste, og de voksne fik også lige testet den sorte piste af på skift, mens ungerne hyggede på den blå. Kim præsterede at fjolle så meget med ungerne at han kørte baglæns ind i en dynge sne og tiltede bagover – til stor morskab for resten af selskabet.
Vi nåede også at se 2 andre styrte på pisten i dag – den første var en mand på vej ned af den sorte piste med sine støvler åbnet helt op. Det skal man altså ikke gøre, medmindre man ønsker at sprede sit skiudstyr over en anseelig del af pisten – hvilket han da også gjorde. Kim var dog så behjælpelig at han hjalp med at samle fyrens skiudstyr sammen på vej ned. Den anden der styrtede var en ung pige, som var kørt igennem afspærringen, og havde fået nogle knubs. Hun blev hentet på en snescooter.
Ungerne begyndte at længes hjem til hytten og Mormor med den varme cacao, og Anne-Mette tog dem derfor med hjemover, mens Kim og Bo lige kunne nå en nedfart eller to mere, inden lifterne lukkede for i dag. Kim nåede lige en enkelt ræsertur ned ad den sorte-røde piste, inden han og Bo også smuttede hjem til hytten, hvor Hanne-Mie havde bagt en lækker chokoladekage til cacaoen. Uh, hvor dejligt!
Efter at ungerne havde lavet dagens lektier (Milo under NOGEN flere protester end Aviaya), blev det tid til hygge og aftensmad, som i dag var sammenkogt med ris og flutes – yderst delikat.
Til sidst blev der også tid til hygge med et spil og slik – til ungernes store begejstring! Måske succesen bliver gentaget igen i morgen 🙂
Denne morgen valgte vi åbenbart at sove længe, og klokken nåede at blive omkring 9, før vi satte os til morgenbordet. Til vores store glæde tegnede det til at blive fint ski-vejr i dag, og kl. ca. 10:30 stod Kim, Anne-Mette og ungerne nede ved stoleliften klar til dagens første tur. Bo og Hanne-Mie valgte at bruge formiddagen på at gå en dejlig lille tur i området
Det gik super godt med skiløbet, og Kim lærte ungerne lidt ski-fif i løbet af dagen. Aviaya fik lov til at prøve at køre med Kims skistave, hvilket gik ganske godt. Vi mødtes med Bo og Hanne-Mie i bunden af pisten, hvor de kunne se hvor dygtige ungerne var blevet til at stå på ski.
Kl ca. 12:30 vendte vi tilbage til hytten, hvor vi nød en dejlig middagsmad, og herefter gik turen atter ud på pisterne – denne gang sammen med Bo, som også lige ville ud og prøve sneen af. Kim havde udstyret Aviaya med hans ekstra skistave, så hun kunne øve sig på at bruge skistavene på vej ned ad pisten.
Ved tre-tiden var ungerne så småt ved at være brugte og lidt afkølede, og Anne-Mette tog dem derfor med hjemover, mens Kim og Bo lige kunne snuppe sig et enkelt nedløb (Bo) eller to (Kim), inden de også vendte hjem til varm cacao og småkager i hytten.
Efter cacao blev der tændt op i saunaen, og denne gang skulle både Kim, Anne-Mette, Bo og ungerne prøve een tur i saunaen. Ungerne havde aldrig prøvet sauna før, og skulle liiiige vænne sig til varmen, men de holdt godt ud, og nød oplevelsen i fulde drag. De voksne holdt ud lidt længere (muligvis på grund af de dejlige kolde øl, som blev indtaget i saunaen og ude på terrassen undervejs).
I aften var det Bos tor til at brilliere i køkkenet, og derfor stod menuen på lækre pandekager a’ la Morfar – til ungernes (og de voksnes) store fryd – mere ferie-agtigt bliver det da vist næppe!
Denne morgen var der åbnet for sluserne i himlen, og det fortsatte med regn og dis hele den lange dag. Kim og Bo vovede sig ud for at se om vejret evt. var bedre oppe på toppen af fjeldet, så man kunne have noget godt skiløb deroppe. Det kunne man ikke – der var regn og sjap, skyer og sigtbarhed på under 100m. Så efter et enkelt nedløb vendte de to våde herrer atter tilbage til hytten, hvor de kunne tørre og få en omgang middagsmad. Så hele dagen blev brugt indendørs, hvor vi slappede af og fik læst højt for ungerne af Kaptajn Underhyler, og lagt diverse kabaler og spillet Fisk. Hen under aften begyndte vi så småt at pakke vores habengut sammen og smide det ud i bilerne, så vi var klar til at køre afsted hjemover i morgen.
Aftensmaden bestod af diverse rester af sammenkogt og pasta og pølser. Og så var der jo dømt fredagshygge med slik og lidt lækkert, inden vi for sidste gang krøb til køjs her i Vrådal for i år.
Choose site to share content on
Da dagen startede var der endnu ikke booket en rejse men skrevet en mail til Vinterly Skirejser (nyt navn for os to grønne skiløbere, men efter videre forskning er det Team Benns Ski der i 2018 har skiftet navn) Da tidspunktet for bookingen var mindre end 3 dage før afrejse krævede det en telefonisk bestilling. Vinterly var dog så flinke at komme Kim i forkøbet og selv ringe, super service og 10 min efter var rejsen booket og betalt – ingen grund til at spilde mere tid på det. Vi havde haft mange forskellige destinationer i spil, men valget faldt på østrigske Bad Gastein.
Bad Gastein er en by beliggende i det centrale Østrig. Byen har altid været et populært kursted og inden for de seneste år har det opnået samme popularitet som skisportssted. Gasteinertal er 40 km lang og har fem selvstændige skiområder med i alt 201 km pister. Området Bad Gastein var vært ved VM i 1958. Ligeledes er Bad Gastein en del af sammenslutningen Ski Amadé, hvilket helt klart også talte med i overvejelserne af destination.
Klokken 17.15 ankom Kim til Hedensted og små 45 minutter senere var kursen sat – ud af Horsensvej og så ned af E45. Omkring Rødekro-afkørslen blev vi begge sultne og besluttede for en omgang sund aftensmad – Sunset! Det tog så over 45 minutter at få vores XXL-burger. Den smagte godt, men det VAR lang tid at vente… Et hurtigt pitstop hos Fleggaard blev det også til, da Kim skulle have opdateret rom-lageret. Trafikken var begrænset, så Mokka’en fik lov til at passe sig selv – først ned af A7, så A2 inden vi ramte A9. De forgangne år har vi været usmarte i vores søvnplanlægning, så Kim først sov efter sin køretur – i år prøvede vi at lade Kim sove inden at sætte sig bag rattet. Det virkede i hvert fald for os denne gang…
Da klokken slog 06.25 ankom vi til Hotel Schider; et ganske fint halvpensions hotel med 3 hjerter i Vinterly´s bedømmelse. Inden at dørene blev åbnet kunne vi nå en lille morfar, så vi var helt friske til en dag på ski.
Efter et hurtigt besøg i morgenmadsbuffeten var vi klar til at tage skibussen mod centrum. Begge var iført nye støvler, som skulle afprøves. Formiddagen gik med at genfinde svensker-stilen på ski, hvilket fortjent blev belønnet med en øl på toppen af Angertal-dalen.
Efter et par timers fint skiløb nappede vi frokost på en hyggelig bjergrestaurant. Skiføret var egentlig okay set i forhold til at det havde regnet dagen før, så det var slushice i bunden, men fint på toppen. Eftermiddagen blev brugt på at se det meste af området inden vi lukkede ned for årets første skidag omkring klokken 15.30. Kim ville lige fejre en god dag på ski med et flot danskerstyrt, hvor der jord efterfølgende var at finde i både binder, på måsen og på handskerne! Well done! Det var i øvrigt dagens styrt nr. 2 men første gik åbenbart under radaren for Mads så tilsyneladende ikke noget…. mega irriterende at lave et godt show men så er der ingen som ser det – spild af god underholdning:-)
Skibussen ned igen inden vi fik skiftet sko og sat kursen mod det nærmeste supermarked. Det lå så 1.500 meter væk i nærmest lodret opad. Det kostede lidt sved og mange små skridt inden at vi nåede Spar. Dog fik vi købt lidt ind, så vi kan klare os hvis sulten ikke blev stillet i restauranten om aftenen. Her fik vi en 3-retters menu; suppe, kylling og is.
Vi troede at vi fik fiskesuppe til forret, men det viste sig at være pandekagesuppe – lidt pinligt fordi vi spurgte om hvad vi spiste og fik sagt at vi synes at det smagte af fist. Uanset hvordan og hvorledes, så kunne den ikke reddes igen. Efter aftensmaden, så smuttede vi op i byen. Guiderne havde arrangeret ”velkomstfest” på Zwei Grosse Hotel. Det tog os lidt tid at finde indgangen til hotellet, men langt om længe fandt vi den – og videre op på 2. sal inden at vi mødte de andre gæster. Lad det var sagt med det samme – vi var meget ældre end den næstældst derinde, og blev i tvivl om vi var til forældrekaffe, så vi fik hurtigt hils på guiden og drukket en øl inden vi trissede hjem igen.
Rolf var desværre så uheldigt at han havde brækket skinnebenet og blev opereret søndag aften – virkelig synd for ham. Retur til pistevisningen – den var okay uden at være super god. Rundt kom vi og vi sluttede formiddagen af med en omgang frokost. Vi huskede egentlig frokoststedet som værende godt fra sidste besøg 5 år tidligere, men deres burgere var godt nok faldet i kvalitet.
Eftermiddagen brugte vi i Sportgastein – et lille område med to lifter og knap så mange pister. Omvendt var sneen rigtig god selvom at det var svært at se konturen i sneen.
Efter aftensmaden gik vi op på værelset og så et par afsnit af ”Bedrag”. Vi vidste godt at Marco blot var en dæknavn – ho ho.
Vi blev igen vækket af Kim’s UE Boom da klokken slog 07.00, men vi kom lige til at snooze 5 minutter længere inden at vi endelig tog os sammen til at iklæde os skitøjet. Vi var lidt i tvivl om hvor turen skulle gå hen i dag, så vi rådførte os med guiderne fra Højmark. Beslutningen blev at tage til over til Dorfgastein og Grossarl via Bad Gastein, Angertal og Bad Hofgastein – det lyder én anelse kompliceret, men det var det overhovedet ikke. Vi var nogen af de første på pisterne i Bad Gastein, så vi fløj nærmest ned til Angertal-dalen inden at vi kom retur til toppen. Her ventede turens længste nedfart på over 10 kilometer inden at vi ramte dalstationen i Bad Hofgasten. Der er sket lidt siden vi var her sidst. Det gamle tog var blevet erstattet af en meget moderne kabinelift, så fedt at se at der bliver investeret penge i at opgradere. Vi ventede et par minutter inden at vi kunne komme med skibussen til Dorfgastein. En kort køretur senere, så var vi på pisterne i Dorfgastein. Et ganske fint område, som nemt kan ses på én enkelt dag hvis mottoet om ”FULD GAS” overholdes. Igennem hele dagen blev det til mange pistekilometer – over 50 faktisk.
Omkring frokosttid fandt vi én meget hyggelig bjergrestaurant hvor vi kunne dufte grillen. Her stod bjerg-fatter og grillede lidt af hvert; lidt kød, et par pølser m.v. Sådan nogle no-veganere som os kunne naturligvis ikke sige nej til én omgang MEAT og en kølig pilsner. Efter frokost var vi tæt på at blive impliceret i et mindre uheld. På et transportstykke ville én eller anden stiv svensker prøve at hoppe fra offpisten ned på pisten. Resultatet var overhovedet ikke vellykket, så den ene ski fløj tværs over transportstykket og var tæt på at ramme adskillige andre. Jo tættere klokken kom på 16.00 jo mere trætte blev vi – og pudsigt nok så endte den sidste pist ved en hyggelig beværtning. Vi kunne lige nå en enkelt pilsner inden at vi skulle retur med bussen til Bad Gastein. Vel hjemme igen slappede vi af i sofaerne i fællesrummet inden at aftensmaden kaldte.
Lidt suppe (kogt vand med bouillon og en klat dej), lækkert oksekød, god brun sovs (lidt krydret), et par bønner eller tre samt et par kartofler stegt i ønskebrønden. Desserten var et par iskugler i forskellige farver. Jow – jow! Mætte blev vi da. Dog var tiden ved at rende fra os, da vi skulle mødes med de andre gæster til kælkeaften kl. 20.30. Vi forlod hotellet 20.13 og ankom 20.29 til mødestedet – alt i alt en distance på 1,7 kilometer med en stigning på 74 meter. Vi svedte begge én anelse! Nok mest Kim…
Kælketuren var meget sjov – vi startede med lidt glühwein sammen med de andre gæster inden vi fandt vores trækælk. Nedfarten var et par kilometer og undervejs mødte vi flere gode forhindringer som små bumps, hops m.v. Det var ganske grineren og vi kom igennem uden skader eller brækkede lemmer.
Resten af aftenen blev brugt i fællesrummet, hvor vi tjekket mails, redigeret et par billeder osv.
Friske, veludviklet og veloplagte vågnede vi klokken 07.10 – hurtigt kom vi tøjet og ned til morgenmaden, hvor dagens store spørgsmål var – hvor skal vi hen du? Nærmest flash-back til de gode gamle Hugo-dage på TV2. Efter et par grundige analyser af sneforhold, køreafstand og antal lifter faldt valget på området Hochkönig. Hochkönig består af områderne Maria Alm, Dienten (som vi kalder Dinesen) og Mühlbach. Det tog cirka 45 minutter at køre derovre inden at vi fandt en p-plads til Mokka’en. Området var totalt nyt for os begge, men vi følte os godt hjemme i nye omgivelser. Området bliver bundet sammen af én ”Königtour”, som tager både den uerfarne som den erfarne skiløber igennem området. Jo tættere vi kom på Maria Alm, jo flere mennesker var der på pisterne – vi er vant til nærmest ingen kø og ingen danskere på pisterne. Vi fik begge dele i Maria Alm-området – dog skinnede solen, så helt skidt var det dog ikke. Det blev til én hel del pistekilometer – faktisk nåede vi igen over de magiske 50. Frokosten blev indtaget på én meget hyggelig bjergrestaurant, hvor vi mest af alt forelskede os i deres glas, som vi naturligvis måtte have med hjem – kun til låns! Skidagen sluttede omkring 16.30, hvor benene (primært Kims) var løbet tør for sugar. Retur på hotellet fik vi skrevet lidt klumme og vendt dagens begivenheder. Inden aftensmaden ville Mads lige gøre sig ekstra lækker eller rettere mere præsentabel. Så han tog en T-shirt udover sit skiundertøj og gik ellers nede i restauranten i shorts og et par hjemmesko. Stil med stil på uden tvivl. Aftensmaden var faktisk af bedre karakter denne aften, hvor det både blev til rigtig suppe og wiener schnitzel fra ønskebrønden og is til dessert. Både til morgenmad og aftensmad sidder vi ved de samme borde – omkring os sidder blandt andet en hyggelig gammel fætter. Ja, vi kender ikke hans navn, men ved at han rejser alene, har solgt forsikringer i store dele af sit liv, været landbetjent i Brande og opvokset på en gård. Han er altid god for en god historie om livet fra dengang hvor fatter var knægt og én bøsse var noget man gik på jagt med. Efter aftensmaden besluttede vi os for at gå én lille tur – vi fandt en trappe, som førte os tættere på månen. Der var så mange trin, at Mads overvejede at hente hjertestarteren til Kim inden at han nåede toppen. Til toppen kom vi og det viste sig faktisk at vi var kommet på den anden side af byen. Det krævede en enkelt at slukke den tørst, så vi fandt en sportsbar oppe i byen til at hjælpe os med den del. Et par timer senere satte vi kursen mod hotellet alt imens at byen blev indtaget af unge mennesker med sparsom beklædning.
Igen i dag blev vi vækket kl 07:00 og efter en gang snooze eller to kom vi ud af sengene – i skitøjet og ned til morgenmaden. Vi var i syv sind om vi skulle tage turen over til Wagrain eller om vi skulle blive i Bad Gastein. Den nye lift som skulle forbinde Flachau og Kleinarl var endnu ikke blevet færdig og vejrudsigten lovede høj sol og 10 grader. Vi blev enige om at blive i Bad Gastein dels pga. ingen transporttid og at Bad Gastein generelt ligger højere. Vi startede ud med en tur ad den lange Hohe Scharte Nord, Kliene Scharte og Aeroplan som kører hele vejen fra toppen af Mauskarkopf og ned til Bad Hofgastein – god opvarmning!! Sveden var også begyndt at komme frem på panden omkring frokosttid, så vi fandt et hyggeligt sted, hvor både stemning, god mad og dansk hygge var at finde. Inden vi blev sulten for alvor måtte vi lige have gang i kortene og en omgang “røvhul”. Kim tabte 3-2. Da sulten var begyndt at melde sin ankomst kunne vi dufte at kro-fatter igen havde tændt op i grillen, så vi tog endnu en omgang “grill-teller”. Efter frokost tog vi over på Bad Gastein-siden og kørte området igennem fra a til z. Faktisk fandt vi flere pister, som vi besøgte for første gang selvom vi havde fornemmelsen at vi havde været over det hele. Alt i alt blev det til over 60 kørte pistekilometer inden at benene begyndt at stritte imod. Nedfarten mod Gastein-by går da heller ikke over i historien som den flotteste, men ned kom vi da. Nede ved bunden af pisten var der arrangeret DJ-event med de lokale DJ’s fra nattelivet. Hver DJ havde 20 minutter til at få folk i stemning inden der blev skiftet scene. Det var nu meget sjovt at overvære hvordan håbefulde talenter prøvede at ramme beatet imedens de råbte og skreg i deres mikrofon som en anden Jes Junker i “Bankohallen”. Retur på hotellet benyttede vi tiden inden aftensmaden til at blive opdateret på dagens nyheder. Aftensmaden var bedre end gennemsnittet, så vi var tilfredse og mætte. Derudover var vi ganske godt underholdt af vores forsikringspolitimand, som snildt kunne underholde 3 borde og holde en samtale kørende med alle inklusiv guiden – imponerende må man sige af en mand i hans alder! Efter aftensmaden fik vi endelig slappet lidt af med lidt klummeskriveri og et enkelt afsnit “Bedrag II” inden at trætheden overmandede kroppen
Choose site to share content on
Vækkeuret ringede kl 04:45, hvor vi skyndte os at få hevet de morgentrætte unger ud af dynerne og i tøjet. Heldigvis havde vi – belært af erfaring fra sidste år – pakket stort set alt ud i transporteren aftenen før, og lavet madpakken klar aftenen inden. Derfor var vi klar, da Bo og Hanne-Mie kom kl. 05:10 for at spise morgenmad sammen med os.
Efter morgenmaden smed vi de sidste pakkenelliker samt ungerne i bilerne, og så satte vi kursen mod Hirtshals, hvor færgen sejlede fra kl. 9:00.
Selve færgeturen var ganske stille og hyggelig. Efter at vi havde fået verfet et par dovne teenagere væk fra “vores” pladser ude i forstavnen, kunne vi slå os ned og nyde den fine udsigt og de næsten blikstille hav hele turen.
Vi nød en lækker og MEGET mættende madpakke på færgen.
Efter små 4 timers kørsel (og kun en enkelt lille deroute) nåede vi frem til hytten kl. ca, 17:00.
Da der var ret iset ved hytten, måtte deltidshandicappede Anne-Mette lige have støtte af Kim for ikke at være Bambi på glatis på vej ind i hytten.
Al bagagen blev herefter læsset ind og pakket ud, og værelserne blev fordelt. Og SÅ var det tid til turens første omgang varme cacao med flødeskum – mums!!
Aftensmaden bestod af resten af dagens madpakke, og herefter var der dømt hygge og afslapning. Vi skulle lige forsøge os med en lille godnatdrink bestående af en Dark ‘n’ Stormy, men den blev desværre lavet på en Ginger Beer fra Lidl af mærket Freeway (fy for Putgarden), den blev fortyndet af diverse uoriginale tilsætninger for at glide ned, for man spilder jo ikke sprut!! efter strabadserne fra Lidl måtte vi matte og MEGET trætte smutte i seng. Godnat 🙂
Vækkeuret var i dag slået fra så vi nøjes med Aviaya og Milo som vækkede hytten kl 8. Efter en lækker morgenmad, kunne ungerne (især en overivrig og meget energisk Milo) næsten ikke vente med at komme ud på pisterne. Så mens Kim og Bo vandrede ned til liftkontoret for at få liftkort, klædte Anne-Mette og Hanne-Mie ungerne i skitøjet. Herefter drog Kim, Bo. Aviaya og Milo ud på pisterne, mens Hanne-Mie og Anne-Mette slappede af hjemme i hytten med Yatzy, bøger og (hvis vi selv skal sige det) HAMRENDE godt selskab 🙂
På pisterne blev Danskerbakken gjort usikker med to ivrige unger fræsende mod dalen uden at tage farten af med et eneste sving. Ungerne var glade for knapliften ved Danskerbakken og ville ikke umiddelbart op og køre med stolehejset så Bo tog selv en tur op for at afprøve de øverste pister i mens Aviaya, Milo og Kim fræste videre på den kendte piste. Med Bo tilbage ville Kim op og prøve de øverste pister med stolehejset, men Milo fulgte trop og tog med op. Vi fandt en god blå piste ned fra fjeldet og Milo klarede det i fin stil selv om det var svært på den hårde piste. tilbage på Danskerbakken nåde vi alle lige et ekstra nedløb inden vi satte kursen mod hytten for middagsmad.
Der blev hygget omkring middagsbordet, hvor Hanne-Mie og Anne-Mette havde dækket op da de glade skiløbere kom hjem til frokost. Efter maden ville ungerne gerne liiige være inde lidt længere bagefter. Derfor smuttede Kim og Bo ud alene, mens ungerne hyggede hjemme i hytten sammen med Hanne-Mie og Anne-Mette i en halv times tid. Så ville Milo dog gerne en sidste tur ud på pisten i det dejlige snevejr, og Bo og Kim blev derfor tilkaldt over walkien til afhentning af Milo. Aviaya skiftede også mening og sprang i skitøjet så hun kunne komme med på pisten. De isglatte veje var nu lettere at gå på med det nye fine snelag så turen ind til pisten var hurtigt overstået og vi satte kursen mod danskerbakken for endnu et nedløb. Med varme i benene fra 1. nedløb var alle nu klar til at prøve stolehejset. Selvom Aviaya var lidt usikker på om det nu ville gå godt var hun alligevel modig og kom med i liften, det fortrød hun ikke for pisten var fantastisk på vej ned og det kunne ikke gå for hurtigt med at komme med op igen. Vi tog alle en tur mere til toppen med stolehejset og nød det friske snefald på de bløde pister hele vejen ned. Da vi nåede bunden var alle klar på endnu en tur, men klokken var slået 15:30 så liften var lukket for i dag. Vi måtte istedet kalde over walkien for at få fyret op under cacaoén.
Efter at være blevt kaldt gennem walkien, stod Hanne-Mie og Anne-Mette klar med varm cacao og lune gifler og cremeboller, da de kom hjem.
Herefter blev der slappet af i sofaen. kl. ca. 17 kastede Kim og Bo sig over forberedelsen af aftensmaden, som i dag var sammenkogt med ris. Maden blev indtaget med stor fornøjelse (og ungerne va KUN ca. 45 minutter om at spise deres portioner).
Lidt senere blev der åbnet en pose chips – til Milo og Aviayas store glæde. Og så blev der ellers hygget og slappet af!
Hytten vågnede langsomt op efter Hanne-Mie havde været tidligt oppe for at vække skoven og fjeldets dyr og Milo var stået op kort før kl 9. Morgenmaden blev indtaget og to ivrige unge skiløbere ville gøre sig klar til at indtage pisterne.
Milo, Aviaya, Hanne-Mie, Bo og Kim drog afsted mod pisterne i medens Anne-Mette holdt vagt ved hytten. Hanne-Mie og Bo var taget afsted for at se børnebørnene stå på ski og tage lidt billeder uden ski. og efter et par nedløb på Danskerbakken ville begge børn en tur op i stolehejset for at komme op på de øverste pister. Det blæste temmelig meget på toppen så det blev i 1. omgang kun til en enkelt tur. Danskerbakken blev igen indtaget og vi fik kørt et par gennemløb inden Bo fulgte Hanne-Mie hjem til hytten for at vende tilbage med en ski på. Da Bo kom retur ville vi prøve stolehejset igen, men det blev desværre lukket pga. for kraftig vind, vi kørte istedet nogle nedløb inden vi returnerede til hytten for middagsmad.
Hanne-Mie og Anne-Mette havde slappet af i hytten og nydt roen, indtil de andre kom. Herefter blev der dækket op til middagsmad. Efter maden, slog folk lige mave, inden skiløberne atter ville en tur på pisterne. Dog valgte Milo at blive hjemme med Hanne-Mie og Anne-Mette og slappe lidt af, mens Aviaya, Bo og Kim drønede ud for at gøre pisterne usikre.
Retur på pisterne var det kun knapliften ved Danskerbakken som var åben, fordi der stadig var for meget vind på toppen. Efter adskillige gennemløb begyndte det at blive en smule kedeligt, så Aviaya ville gerne retur til hytten, selvom vi hørte lidt aktivitet ved stolehejset. Vi nåede over til børneområdet og op med transportbåndet for at køre over mod hytten, da Kim spottede at stolehejset nu var i gang, og der kom folk med op. Aviaya ombestemte sig, for det ville jo være fedt med en tur på toppen, så vi kørte tilbage til stolehejset for at få en tur op til toppen.
Det blev bestemt ikke fortrudt og vi fik i alt 4 hurtige nedløb fra toppen med en meget glad Aviaya, som var stolt af at køre fra Morfar. Aviaya var helt i sit es og stod selv af og på stolehejset og kørte i bund hver gang med fuld fart og uden pauser på vej ned:-) Liften holdt åbent 30min ekstra fordi den havde været lukket i løbet af dagen så vi fik to ekstra nedløb inden klokken slog 16. Vi kunne vende tilbage til hytten for varm kakao med et stort smil.
Efter en dejlig omgang kakao og lidt kiks og frugt, blev der hytte-hygget til den store guldmedalje. Ungerne spillede iPad og de voksne gjorde også, og læste bøger og slappede af. Morfar stod for aftensmaden, som i dag bestod af pandekager – til ungernes store begejstring!
Resten af aftenen var der dømt endnu mere hygge – lige indtil mormor valgte at lege stuntman ned af trappen. Dette action-fyldte indspark gav Aviaya noget af et chok, og hun skulle lige forsikres om at Mormor var helt OK (omend med lettere øm bagdel og hudafskrabninger) inden hun atter kunne koncentrere sig om sin malebog.
Vi måtte igen i aften prøve lykken med en aften sjus efter den uheldige Dark ‘n’ Stormy i søndags. Denne gang blev det markant bedre med en gin og tonic – det er bår’ dæjlig!;-) Ungerne blev puttet ved 21:30-tiden efter at have max-hygget sammen med iPaden i sofaen. Herefter kunne de voksne hive al snolleret frem – spørgsmålet er så om vi magter at spise noget af det…
Endnu en dejlig morgen, hvor vi først fik morgenmad kl. godt 9 – dejligt! 🙂
Efter at morgenmaden var indtaget, susede Milo, Kim og Bo ud på pisterne. Aviaya blev lige i hytten lidt længere, da hun havde set en “flue” på sit rundstykke, og derfor nægtede at spise det. Efter en længere diskussion, fik hun at vide, at hun kunne komme ud på pisten, så snart hun havde spist resten af rundstykket. Så ca. ½ time efter at drengene var taget afsted, havde Aviaya omsider kapituleret og havde spist de sidste bidder rundstykke, så hun kunne komme i skitøjet og ud på pisterne.
Kim kom og hentede hende efter drengene havde nået 3 nedløb fra toppen i fantastisk vejr og højt humør. Turen gik mod mod stoleliften hvor Aviaya og Kim stødte til resten af skibumserne. hjemme i hytten smuttede Hanne-Mie og Anne-Mette i et tiltrængt bad, og ellers slappede af med lidt læsning.
På pisten skinnede solen fra sin bedste side så Kim forsøgte at tage et par billeder af de skiglade børn, men tempoet blev skruet i vejret fordi der ikke var nogle af børnene som ville være den som kørte “langsomt”. Kim nåede derfor ikke at finde kameraet frem før begge børn var kørt forbi i fuld fart og Aviaya var blæst af pisten og mistet en ski som var fortsat 100m længe ned ad pisten. Tempoet fortsatte til bunden af pisten og Kim blev derfor nødt til at minde børnene om at man var nødt til at slappe en lille smule af og at det ikke var et racerløb, den bemærkning faldt ikke i god jord hos Aviaya så hun tog sine ski og gik. Drengene tog en tur mere og Aviaya var taget hjem til hytten alene. Hun kom hjem til hytten og forklarede at Milo ifølge hende blev ved med – med vilje – at køre ind foran hende på pisten. Milo kom også hjem lidt tidligere end forventet, mens Bo og Kim valgte at tage et par ture mere inden de kom hjem til middagsmaden.
Efter maden, smuttede både mænd og børn dog atter ud på pisterne for at ræse afsted, mens Hanne-Mie og Anne-Mette spillede Yatzy (og Anne-Mette fik vist hvad man kalder for godt gammeldaws tæv!).
Ungerne fik hygget sig sammen med mændene på pisterne og der blev optaget en del video i “Bumle perspektiv” (baglænskørsel) og tempoet var nu igen kontrolleret det meste af tiden, Milo lavede dog et “garage sale” så hans udstyr blev spredt flot ud over offpisten. Heldigvis slog han sig ikke så vi kunne fortsætte igen efter en opsamling og en krammer. Vi nåede i alt 5 nedløb fra toppen inden liften lukkede og vi kunne kalde hjem i hytten for varm kakao.
Så var der ellers dømt afslapning, og mens Hanne-Mie og Anne-Mette forberedte aftensmaden – pølser med pasta og flutes, slappede resten af troppen af i sofaen.
Efter veloverstået aftensmad, lavede Milo, Anne-Mette og Bo en domino-slange, mens Aviaya gjorde brætspillet “Danmarksspillet” klar ved spisebordet. Og så var det ellers spilleaften med både slik og peanuts (til ungernes store glæde). Milo vandt med Hanne-Mie og Aviaya som nummer 2 og 3. Kim kom på 4. pladsen og Bo blev nummer 5, mens Anne-Mette fik en flot flot 6. plads! Efter det gode spil, blev ungerne puttet, og så kunne de voksne ellers lige slappe af i sofaen med en drink og dagens klumme inden sengen også kaldte på os.
Morgenen startede som tidligere dage ved 9-tiden med lækre rundstykker og ivrige børn. Efter veloverstået morgenmad hoppede HELE hytten i det varme tøj – Kim, Bo, Aviaya og Milo for at komme ud og stå på ski på pisterne, og Hanne-Mie og Anne-Mette for at hoppe i bilen og køre ned til bunden af Danskerbakken for at se “skibumserne” løbe på ski.
Da Hanne-Mie og Anne-Mette havde fået parkeret Hyundaien på p-pladsen og stavret (meget langsomt) op til bunden af Danskerbakken, kunne de nyde strålende skiløb fra både mænd og børn – og endda blive beæret med en mindre snekamp 🙂
Herefter sendte de mænd og børn op med stoleliften, hvorefter de atter vendte snuden mod hytten for at gøre middagsmaden klar. Turen ned fra toppen startede fint med dejligt skiløb i det smukke solskin, men da vi skulle krydse den sorte løjpe var det ved at gå galt. Milo kørte stille og roligt ned mod Bo som stod længere nede på pisten og ventede da en styrtløber pludselig krydsede ind foran Milo i fuld fart. Styrtløberen stod og skabte sig som fornærmet primadonna og kunne overhovedet ikke se at han havde et ansvar når han færdes på en offentlig åben piste uden afspærring. Lettere chokerede kunne vi fortsætte, men vi burde have foldet ham på midten og sat ham op som en port til de andre løbere i stedet for at undskylde. Den sag må vi få drøftet med de ansvarlige for pisterne i morgen. Vi fortsatte mod bunden, men humøret var knap så højt bagefter. Aviaya skulle på wc da vi nåede bunden, men det var vist mest fordi hun var utryg ved at skulle krydse styrtløbsløjpen igen. Det blev til endnu et nedløb inden vi tog hjem til hytten for middagsmad.
Hjemme i hytten var Hanne-Mie og Anne-Mette ved at gøre middagsmaden klar, da det trætte firkløver vendte hjem. Vi fik en god middagsmad, og herefter drog mænd og børn atter ud på pisterne, mens kvinderne slappede af og bagte boller til senere.
Tilbage på pisterne kunne skibumserne nu færdes mere sikkert da der nu var sat porte op som afspærring for at markere at der færdes folk med hastigheder højere end deres IQ på den anden side så normale skiløbere kunne tage deres forholdsregler. Det blev til i alt 6 gode nedløb inden pisterne lukkede og der var kakaotid.
Vel hjemme i hytten igen, var der friskbagte boller og varm cacao. Derefter tog Bo og Hanne-Mie en smuttur ned til Vrådal by for at få fat i noget smør til risengrøden, som vi skulle have i aften. De kom tilbage med smør, 1 stearinlys og 1 sæk brænde til brændeovnen (vi havde kun 2 stykker tilbage) – pris: 157 norske kroner! Jo jo, det er sandelig billigt at bo i Norge 🙂
Aftenens risengrød blev indtaget til stor fryd for ungerne. Herefter blev der som sædvanlig slappet af og hygget. Kim havde udnævnt sig selv til uofficiel fyrmester, og fik godt fyret op under brændeovnen, så hele familien næsten svedte tran – det var skønt!
Behageligt gennemvarme og trætte kunne vi takke af for endnu en dejlig dag i Vrådal.
I dag var sidste dag på ski for denne omgang, og det startede godt ud med morgenmad ved 9-tiden som sædvanlig. Herefter drog mænd og børn ud for at suse ned ad pisterne endnu en gang – og også for at støve de ansvarlige halvhjerner op, som var ansvarlige for gårsdagens manglende sikkerhed ved styrtløbspisten. Det blev til et medhold fra de ansvarlige fra skiområdet som dog ikke havde noget med arrangementet at gøre, men de ville give løbsarrangørerne en påtale. Vi fik senere fat i træneren fra holdet som var ansvarlig for arrangementet, han beklagede dybt og påtog sig hele ansvaret. Tilfældigt kom vi forbi løberen som var ved at køre Milo ned, han var ikke meget for at undskylde, men efter en skideballe på jysk sagde han pænt undskyld. Så var sagen lukket og vi kunne nyde resten af tiden inden middag med i alt 5 nedløb.
Imens, hjemme i hytten, begyndte Hanne-Mie og Anne-Mette så småt at pakke ned og rydde op, så vi var klar til at køre hjemover i morgen. Hanne-Mie lavede også dej til boller, som vi kunne bruge til madpakker til turen i morgen.
Efter en veloverstået middagsmad, fik Hanne-Mie og Anne-Mette verfet skibumserne ud på årets sidste nedløb – og SÅ var der dømt afslapning og læsning indtil de glade skiløbere over walkien kaldte at det var på vej hjemover, og at de gerne ville have varm kakao.
Inden vi kom på pisterne skulle Kim lige have hvilet løgene da Bo kastede en isklump efter ham som ramte temmelig uheldigt, han fik dog givet igen med en omgang sne på pisten. Skibumserne fik ræset til den store guldmedalje, desværre gik hjelmkameraet død for batteri da Bo stillestående fik krydset skiene og væltede – øv. Milo viste overskud da han i fuld fart tog den ene handske af, rettede på sine googles, handsken på igen og fortsatte i æg ned ad løjpen. Det blev i alt til 7 nedfarten inden vi kaldte over walkien og vendte hjem.
Efter den obligatoriske kakao med flødeskum og lune gifler, startede oprydningen og pakningen. Alle i hytten hjalp til – selv børnene, og snart var alle pakkenelliker pakket ned og puttet ud i bilerne til i morgen. Aftensmaden i dag stod på rester af gryderet med pasta og lune flutes til. Og aftenen står i fredagshyggens tegn med brætspil, chips og snoller (jo mere vi får spist heroppe, jo mindre skal vi pakke ned og tage med hjem ;-)). Og aftenens stilling på Danmarksspillet: 1. plads: Anne-Mette (flooooot floooot!), nr. 2: Aviaya, Nr. 3: Milo, Nr. 4: Bo, Nr. 5: Hanne-Mie og som rosinen i pølseenden: Kim!
Da ungerne var blevet puttet var det tid til en lille Gin og Tonic og klummeskrivning, inden vi krøb til køjs for sidste gang i denne dejlige hytte (med manglende service og ikke mere brænde).
Choose site to share content on
Årets drengetur startede noget anderledes ud end normalt.
Normalt plejer vi at have styr på destinationen omkring torsdag aften, men i år
kneb det med at finde det rigtige sted til den rigtige pris. Fredag eftermiddag
fandt vi så endelig stedet, som skulle danne ramme om vores skiferie – nemlig Westendorf,
som er den del af Skiwelt Wilder Kaiser-Brixental. Alt i alt rummer området små
279 pistekilometer, så der burde være mulighed for at få tilbagelagt et enkelt
nedløb eller to i løbet af den kommende uge. Området er ligeledes nyt for os
begge, så forventningsglæde er ikke den værste. Afgangen var blevet rykket
lidt, da Mads skulle deltage i DFA i Herning, så klokken var omkring 23.30
inden at Mokka’en kørte fra Hedensted og mod Østrig. Turen derned var på cirka
1.200 kilometer, så vi regnede med ankomst 12 timer senere. Den plan holdt med
undtagelse af 16 minutter. Vi landede foran Sportpension Therese klokken 11.14
efter en lang nat, hvor vi byttede chauffør lidt hyppigere end normalt. Pauser blev
der ikke holdt mange af, da vi var velforsynet i bilen med både
bland-selv-slik, kaffe, sodavand og kage. Efter en kort introduktion til stedet
af vores guide, Emilie, hoppede vi fluks i skitøjet og satte kursen mod
lifterne og de ventede pister. Det blev til flere gode gennemløb på de næsten
tomme pister inden at dagens frokost blev indtaget. Den traditionsrige Tiroler
Gröstl med tilhørende salat med kål. For at energidepoterne ikke skulle blive
helt tomme, så toppede vi frokosten med en Apfelstrudel med Vanilla sovs. Som
de ærlige og ret-skaffende danskere vi nu engang er, så hjalp vi pænt med afrydningen – så to glas kunne skrives på glaskontoen. Et hurtigt gæt er vel
omkring 60-70 lånte glas pr. mand igennem tiden. Efter frokost nappede vi et
par gennemløb i Westendorf området inden vi lukkede ned og begyndte at søge
efter en pub som kunne tilfredsstille vores lyst til øl. Desværre måtte vi lede
længe. Der var nærmest tomt overalt; ingen mennesker, ingen høj musik og ja –
det var faktisk lidt tamt. Dog fandt vi en bar, som nærmest kun spillede musik
fra Holland. Der kunne vi købe to små fadøl. Det gjorde vi så – alt imens vi
fik udspurgt den pæne servitrice om stedet. Hun kunne fortælle at Westendorf er
Hollands svar på Wagrain og danskere. Efter en velfortjent pilsner gik vi
ventede mod mother Therese for at se hvad der ventede os af indkvartering. Vi blev
ikke skuffet – vi fik en stor lejlighed med stue, 2 badeværelser, soveværelse og et lille køkken. Ganske fint og flot. Mokka’en blev tømt og alt imens vi troede
at vi havde god tid blev vi pressede. Kl. 17.54 spurgte vi guide hvor man kunne
handle ind – hun svarede at Spar lukkede kl. 18.00 – ergo så havde vi en anelse
travlt. I rask trav løb vi ned mod Spar og nåede butikken 17.59. Vi fik handlet
lidt ind, købt lidt chokolade, chips og øl inden vi gik tilbage. En
pilsner og 2 poser chips senere fik vi et bad inden vi gik retur til byen for
at spise. Inden aftensmaden hyggede Mads sig også med at give sig selv stød med
sit nye legetøj… Efter lidt venten fik vi fat i et bord på den lokale italienske.
2 pizzaer blev bestilt – de smagte godt! Trætte og mætte satte vi kursen retur
mod lejligheden. Lidt senere hoppede vi kassen – vi skulle være frisk til en ny
Søndag d. 4/3 2018
Vækkeuret ringede kl. 07.45 – men den blev lige hen af 08.00
inden at vi kom op og kom i skitøjet. Morgenmadsbuffeten ventede på os – dog var
vi ikke helt sultne efter den sene aftensmad i går. Lidt blev dog klemt ned. Vi
havde besluttet os for at tage på pistevisning, så vi mødtes med vores guide
kl. 09.30. Med på pistevisningen var en mor med hendes to døtre – dog hoppede
mor og den yngste hurtigt fra da hun tydeligt kunne se at turboholdet var på
banen i dag. Den ældste datter, Alberte på 14, fulgte med i bedste stil og
kørte faktisk bedre end nogle af de mandlige deltagere som tidligere har været
med på pistevisning historisk set. Vi fik set en masse af området i Westendorf inden
at kursen og turen blev sat mod de øvrige områder. Vi holdt en lille
formiddagspause på toppen af Hochbrixen inden at vi mødte nogle andre gæster
fra selskabet. De ville gerne køre med – fair nok, men det betød så at tempoet
blev sat ned med 50 %! Vi nåede et par nedløb med dem inden at de indså at
deres evner ikke helt passer ind på turboholdet. Hvis vi skulle have lyst til
at tage i kirke, så var muligheden også til stede, da der ligger en kirke på
toppen af Hohe Salve – men da vi hverken havde det ene eller andet at søge
tilgivelse om skyndte vi os straks videre.
Efter et par gode nedløb blev det også tid til frokost –
belært af gårdagens mæthedsfornemmelse besluttede vi os for at få tage en god
omgang suppe – gullaschsuppe til frokost. Behørigt sørgede vi også for at nappe
et par glas med hjem. Efter frokost splittede vi op, så Alberte kørte med
Emilie tilbage alt imens Kim og Mads forsatte på deres evige jagt efter de gode
skipister. Alt i alt nåede vi over 40 pistekilometer, så vi var egentlig godt
Afterski’en blev lokaliseret til Nagelhütte, hvor det blev
til én enkelt pilsner og glas inden vi vendte snuden hjem mod lejligheden – som
en bisætning bør det nævnes at hyggen er i højsædet; dog uden høj musik,
hvilket er noget anderledes i forhold til de andre steder i Østrig. Hurtigt
skiftede vi sko inden vi smuttede ned til Sport 2000 for at få serviceret vores
ski. Manden i butikken anbefalede ”full service”, da han godt kunne se at
udstyret var mere end godt brugt. Omvendt har vi haft vores ski siden 2014 og ret beset har
de ikke fået ”full service” siden, så mon ikke at det er velfortjent. Retur til
hytten begyndte Kim at få det dårligt; svedtur, feber og ja! Bare ømhed i
kroppen. Så dårligt at vi i første omgang hoppede aftensmaden over. Lidt senere
blev han dog sulten, så vi besluttede os for at bestille en pizza fra samme
sted som i går. Kim loggede ind og fuldførte sin bestilling. Her var klokken
21.00. klokken 23.00 hoppede vi i seng uden pizza – lidt dårlig kundeservice,
så enten står vores pizza’er et eller andet sted derude ellers virker deres
hjemmesiden ikke. Vi hælder dog mest til det sidste.
Mandag d. 5/3 2018
Uden at have sat vækkeuret til vågnede vi lidt sent. Morgenmaden bliver serveret indtil kl 9 og da vi først kom til live kl 8:30 havde vi lidt travlt. Kim følte at han havde det lidt som om at han var blevet kørt over, så et par Ibuprofen blev indtaget. Efter morgenmaden og lidt frisk luft gik det ok, så vi satte kursen mod et apotek og Sport 2000 som havde vores ski til service. 41 euro senere havde Kim fået tømt apoteket så der der var hermed indkøbt dope til at undertrykke den slatne fornemmelse i hans middelaldrende korpus. Vi fik også afhentet vores ski og de lignede heldigvis slet ikke det som blev indleveret så stor ros til de gæve gutter i Sport 2000. Vi satte kursen mod pisterne og fik et par gode nedløb i Westendorf på de nyslebede ski inden vi satte kursen mod Brixen im Thale videre til Sheffau, Elmau og Going. Da vi var ved at blive sultne efter den manglende aftensmad kom vi forbi et hyggeligt sted “Jägerhütte” på vej mod Ellmau. Vi forelskede os i et par bagte kartofler men den sidste blev købt af personen foran os i køen så vi endte igen med en gang Tiroler Gröstl, men det var nu heller ikke så ringe:-)
Choose site to share content on
Gautefall 2018 Tilføjet af Kim Kenley LindorffPosted on man, januar 08, 2018 10:31:15
ringede kl 04:30 og vi var endelig efter en lidt stram tidsplan klar
til at stå op til årets familieskitur. Denne gang var destinationen
Gautefall i Norge og vi havde lejet postens hytte på fjeldet. Vi
havde aftalt at mødes til morgenmad kl 05:20 men der var begge børn
i deres senge og morgenmaden ikke helt klar endnu. Hanne-Mie og Bo
fik hjulpet med morgenmaden, Anne-Mette smurte madpakker til færgen
og Kim pakkede bilen færdig og fik ungerne op af deres senge. Efter
morgenmaden var indtaget, ungerne gjort klar og alt var pakket i
bilerne var klokken tæt på 06:30 så det var tid til at komme
afsted ca. 30min senere end planlagt. Vi nåede dog færgen i god tid
så tiden og vi kunne slappe af resten af turen. Vi skulle i år
sejle med en en anden færge og en overfart på kun 4,5time så det
var dejligt at prøve og komme hurtigt frem. Overfarten var fra
Hirtshals til Langesund så vi slap for den lange indsejling i Oslo
fjord, færgen var den lidt mindre MS Stavangerfjord som var en
rigtig flot færge med gode sæder og venligt personale;-)
var rigtig uheldig at få en kæmpe egetræssplint i hånden under en
tur rundt på færgen, så en operation med høj lyd var desværre
nødvendig. Vi lånte en nål i informationen og kirurgen Anne-Mette
fik gravet splinten ud under høje protester. En lille belønning var
på sin plads, så efter et lille besøg i den toldfrie shop og 125kr
fattigere var ungerne glade igen (Milo med ondt i hånden og Aviaya
ondt i ørerne) Vi var i havn kl 13:30 efter en skøn indsejling til
Langesund og kun ca. 1time og 30minutter fra hytten. Turen varede dog
2timer og 30minutter grundet lidt GPS problemer og tid til at holde
ind og tage billeder på den smukke tur op til Gautefall. De
snedækkede veje var også temmelig ujævne så farten var ikke så
høj. Vi fik masseret nøglen til den elektriske bom så vi kunne
komme ind til hytteområdet, men det var svært at sætte i gang så
vi måtte åbne bommen to gange før begge biler var igennem. Kl
16:30 var alt bagage inde i hytten, varmen skruet op, pejsen tændt
og kakaoen var sat over, så ferien var for alvor startet.
og Anne-Mette stod for aftensmaden som stod på pasta og pølser til
morgenmaden drog Bo, Aviaya, Milo og Kim ned til skiudlejning og
liftkortbestilling, der opdagede vi at skiområdet kun er åbent fra
torsdag til søndag så det resulterer i at skiugen bliver reduceret
fra 6 til 3 skidage. Senere har vi fundet ud af at vores liftkort
gælder til ”Telemark Superski” som er en sammenslutning af 8
skiområder, så vi har mulighed for at køre 56km/1time til Vrådall
for at komme på ski de andre dage.
at vi konstaterede at skidagene var begrænsede, skyndte Milo,
Aviaya, Bo og Kim sig ud for at få mest muligt ud af skidagen. Vi
startede med at køre ned til bunden af den første tallerkenlift,
hvor vi hoppede på den med det samme. Desværre var liften ret
slidt, og kørte meget ujævnt. Dette resulterede i at Aviaya og
Anne-Mette væltede ved toppen af liften, og Aviaya slog sin fod. Så
vi kørte nedad og prøvede en anden tallerkenlift, som var betydelig
bedre at tage med. Aviaya og Morfar smuttede ind i varmestuen, mens
Milo og far og mor tog med stoleliften op og kørte en tur ned af den
blå piste. Dog var pisten til tider lige lovlig stejl for Milo, som
var ved at være træt i benen. Så han måtte samles op en del
gange. Da vi var kommet ned til bunden af pisten, slog vi os sammen
med Aviaya og Morfar inde i varmestuen. Efter pausen, vendte vi
skisnuderne mod hytten igen, hvor mormor ventede med middagsmaden.
en lækker middagsmad, smuttede Kim, Milo og morfar atter en lille
tur ud på pisterne, mens pigerne hyggede hjemme i hytten med spil,
læsning og malebøger. Da pisterne lukkede ved 16-tiden kom drengene
tilbage efter at have haft et par gode nedløb (Milo med lidt hjælp
fra en skisele, som far havde fat i på de stejle stykker). Så blev
der – traditionen tro – lavet varm cacao og spist lidt kage og
småkager. Så stod programmet på hygge og afslapning indtil
aftensmaden, som i dag blev kreeret af Kim og Bo. Menuen stod på
fiskefrikadeller, pasta, ærter og sovs.
i hytten tog derefter over, og der blev spillet og set tv og
afslappet til den store guldmedalje. Ungerne blev senere puttet
ovenpå i ”børneafdelingen”, mens de voksne lige slappede lidt
mere af foran flimmeren, inden vi til sidst også hoppede under
dynerne efter en dejlig skidag.
kl 8 vågnede hytten langsomt til live, og Bo og Hanne-Mie lavede
morgenmaden klar, mens Kim og Anne-Mette hyggede med ungerne –
Anne-Mette nåede endda at få tæv af Milo i skak , inden
morgenmaden blev indtaget. I dag stod programmet på leg og kælketure
i sneen, samt afslapning og hygge i hytten. Vi drog ned mod pisten
med vores to kælke fra hytten, ungerne var tændte på at komme ud
og lave ballade i sneen så det kunne ikke gå hurtigt nok. Nede på
pisten fik vi kælket til den store guldmedalje og ungerne blev mere
og mere modige så det endte med at der kom fart over feltet. Til
sidst skulle Milo, Kim og Bo prøve den lille trækælk på samme
tid, men det endte desværre med at Bo fik den ene skosnude i sneen
så det gav et smæld i benet. Lettere humpende drog Hanne-Mie og Bo
mod hytten i medens Anne-Mette, Milo, Aviaya og Kim fik den sidste
tur og afleveret 2stk kælke som vi lånte nede fra trækliften i
bunden af bakken. Tilbage i Hytten fik vi middagsmad og samtidig med
at maden blev indtaget blev Bo´s ben mere og mere ømt. En hurtig
beslutning blev at vi hellere måtte få kikket på Bo´s ben, så vi
fandt frem til et nummer der duede til en læge i byen 30min fra
Gautefall (nummeret til lægevagten virkede ikke) kl 14:30 satte vi
kursen mod Drangedal så i30éren måtte få lidt gas på de
snedækkede veje for at nå det i tide, men kl 14:59 var vi ved
lægen. 152Kr fattigere (og et besøg forbi en hæveautomat fordi de
kun tog imod kontanter) satte vi kurs mod byen Skien 1times kørsel
fra lægen, der var ingen tvivl om at det var nødvendigt med et par
røntgen billeder. Efter vi nåede frem til hospitalet i Skien gik
det i starten også ganske hurtigt. Vi fik hurtigt taget billeder af
Bo´s ankel, en læge fik set på billederne og konstateret at der
var et brud så det var nødvendigt med gips. Derefter gik det en
smugle ned af bakke, vi fik besked på at vi skulle i kælderen og gå
mod polie klinikken – det resulterede i at vi (efter en temmelig
dårlig skiltning) endte ca. 500m ned igennem kældergange som blev
mere og mere skumle, forbi løbetrænende unge mennesker og til sidst
nede ved psykiatrisk afdeling. Vi var vist gået forkert for det var
ikke lige det vi skulle have kureret Bo for i dag. På vej tilbage
mod udgangspunktet mødte vi en behjælpelig pige som viste os på
rette vej. Nu var vi mødt ind til akutmodtagelsen og så startede
ventetiden, efter et par besøg for at fodre parkometeret ca 2½time
var Bo klar til at komme ind.
Bo fik lagt gips på sin fod og ca.
1time senere, et par krykker, et tæppe til at holde varmen med efter
han måtte smide bukserne på det ene ben og mange dårlige
vittigheder var vi igen i bilen og klar til at køre hjem til hytten.
Her ventede Anne-Mette spændt på at se resultatet af vores tur på
hospitalet. Børnene ville gerne vente med at gå i seng til morfar
kom hjem, men det blev for sent for dem. Vi fik rester af gårsdagens
middag klokken 22.30, så nu er vi ved at være tjenlige til at gå
i dag stod på afslapning hjemme i hytten og pleje af gipsindbundet
morfar. Der blev indtaget lækker morgenmad, hvorefter vi hyggede og
fik benyttet de dejlige badefaciliteter (brusebadet) til unger og
voksne. Der blev lavet lektier med Aviaya, og Milo fik spillet skak –
han øver sig stadig i at være en god taber…. det kommer nok lige
til at tage lidt tid….
en dejlig middagsmad, trak mor og far ungerne med ud på en hyggelig
gåtur med kælkene. Det udviklede sig dog relativt hurtigt til en
sneboldskamp mellem børnene og de voksne – og herefter til at Kim
skulle kaste børnene så langt han kunne ud i snedriverne – til
deres hvinende begejstring 🙂 Og Anne-Mette nåede da også lige at
blive kylet ind i snedriverne en gang eller to, inden vi glade og
forpustede atter kom ind til varm cacao og guf.
blev også tid til total relaxe-time, hvor der blev stenet
fjernsyn/ipad, spillet småspil og læst bøger og lektier.
Aftensmaden i dag stod en lettere immobil Bo for, da han var blevet
placeret i køkkenet på en stol, og herefter sat til at lave
”morfars pandekager” – til hele familiens store glæde.
mætte ovenpå en dejlig omgang pandekager, blev der atter tid til
lidt Ipad og småspil. Milo og Aviaya blev introduceret til 500 af Bo
og Anne-Mette. Da ungerne efter spillet var blevet puttet, tog vi
atter fat i kortspillet til en omgang 500 – nu kun med voksne
deltagere. Efter en intens og nervepirrende kamp, var det Hanne-Mie
der til sidst løb af med sejeren – det er simpelthen utroligt hvor
mange jokere den kvinde kan sidde inde med uden at fortrække en mine
– Førsteklasses pokerfjæs, siger vi bare! 🙂
er klokken halv tolv, og vi vil ind og se dyner! I morgen overvejer
vi at tage et lille smut til Vrådal med ungerne til lidt skiløb,
hvis de har lyst. Godnat og sov godt!
og Anne-Mette stod denne morgen for morgenmaden. Den bestod i dagens
anledning af rundstykker og havregrød – Lækkert! Efter
morgenmaden (eller formiddagsmad, blev det vist til, da vi først kom
ud af fjerene kl halv 9), pakkede Kim bilen med ski og udstyr, mens
Hanne-Mie og Anne-Mette fik pakket børnene i skitøjet (og Bo
heppede på henne fra lænestolen). Herefter hoppede Kim, Anne-Mette,
Aviaya og Milo i Hyundaien og vendte snuden mod Vrådal for at prøve
kræfter med pisterne der. Alt imens Bo og Hanne-Mie kunne slappe af
i Hyggehytten. Efter ca. 1 times kørsel ankom vi til Vrådal, hvor
der dagen igennem var skønt skivejr med vindstille og et let
Vi startede ud med at prøve en enkelt nedfart på
børnebakken med transportbånd (som Milo ved et tilfælde vist kom
til at standse en enkelt gang. Men herefter ville Kim og Milo op og
prøve tallerkenliften på Danskerbakken af. Dog viste det sig, at
vores liftkort først skulle aktiveres i informationen, før vi kunne
benytte lifterne i Vrådal. Dette foranledigede også dagens første
chokolade-pause i varmestuen, hvor der blev ladet op med sukker, og
Aviaya fik taget mod til sig til at tage med Kim en tur op i
tallerkenliften. Og dette viste sig hurtigt at være en stor succes –
så efter et par ture med Far i liften, ville frøkenen selv prøve –
og det med stor succes. Milo styrede også tallerkenliften
problemfrit, og de to seje unger kunne herefter frit drøne op og ned
af Danskerbakken efter behag. Muuuuuligvis var der en lille smule
konkurrence mellem dem om at komme først ned – men det gik dog
rigtig fint langt det meste af gangene :-). Omkring ved 14-tiden drog
vi atter mod varmestuen for at tanke pomfritter og Norges 2. bedste
vand (samt lidt chokolader), inden vi atter drog ud på pisten for at
få lidt flere nedløb i benene inden liftene lukkede. Kim nåede til
sidst også lige et enkelt smut op med stoleliften og ned af den
lange piste, inden vi atter vendte Hyundaien mod Gautefall. Vel
hjemme i Hyggehytten, stod den på varm cacao og en lille snøffel.
Der var klokken 17.30 🙂
og Anne-Mette stod for aftensmaden (med assistance fra mormor), som i
aften var (en kæmpe gryde) sammenkoget med ris. Aftenen blev brugt
på spil (Milo formåede at snøre både morfar og far i skak ved at
snuppe morfars dronning – sådan!) og afslapning. Aviaya og mor
læste lektier, og efter at ungerne var blevet puttet, blev det lige
til et enkelt slag 500 (Kim vandt – Hanne-Mie vandt ikke så
meget), inden vi alle krøb ind under dynerne omkring midnat. Godnat
dag var dagen hvor Gautefall igen skulle vågne op med skiløb til de
friske. Vi startede med morgenmad ca. kl. 08:30 og pakkede ungerne i
skitøjet for at angribe pisterne og vælte igennem mængderne af
ivrige skiløbere. Det viste sig dog at vi havde pisterne for os selv
(eller skulle dele hele området med max. 5 andre skiløbere).
Liftkøer var derfor helt udelukket – øv. Morfars liftkort blev
refunderet og ungerne kom op i gear på de nedre pister hvor der blev
leget til alles tilfredshed. Der var godt styr på tallerkenliften,
og ungerne hyggede sig max. På et tidspunkt legede Kim og Aviaya
kongens efterfølger, og det ville Milo og Anne-Mette daa også
prøve. Dog startede Milo ud med at sætte sig på hug på skiene ,
for derefter at styrte og vride rundt i benet. DET gjorde ondt, og
mor og far måtte transportere en storgrædende Milo ned på
varmestuen for at finde ud af hvad der var sket med Milos venstre
ben. Vi var meget usikre på om han også havde brækket noget, da
han var helt utrøstelig og rystede. Dog hævede hans ben ikke op, og
vi blev enige om lige at holde benet i ro lidt, og se om det ikke
blev bedre. Så Kim og Aviaya smuttede atter ud på pisten, mens mor
blev i varmestuen med Milo, hvor det søde personale kom med ispose
til benet. Det blev dog ikke umiddelbart bedre, og vi besluttede os
for at Kim og Aviaya kørte hjem til hytten, og så kom Kim og
hentede Milo og Anne-Mette for at tage ham et smut til lægen for at
blive tjekket. Da Kim endelig kom ed Transporteren (den skulle lige
graves fri af sneen først), var Milo stadig ked af det. Det rettede
en lille vandis fra personalet dog op på, og så gad Milo alligevel
ikke til lægen. Så vi kørte hjem til hytten, hvor Milo fik
elastikbind og støttebind på benet og blev placeret i sofaen med en
Ipad. Så var han glad og tilfreds, så længe at han ikke skulle
støtte på benet. Efter
en omgang middagsmad, smuttede Kim og Anne-Mette ud for at gøre
pisterne usikre, mens ungerne slappede af hjemme i sofaen sammen med
mormor og morfar. Det blev til adskillige gode nedløb på totalt
mennesketomme pister. 20 minutter inden pisterne lukkede, fandt vi
endda en helt urørt piste – vildt! Vi nåede at se hele området
og prøve alle pisterne af i løbet af de ca. 2 timer vi havde inden
pisterne lukkede. Vel hjemme i Hyggehytten igen, stod den på nybagte
boller og cacao med flødeskum, inden ungerne igen satte sig med
Ipaden (Milo skulle dog lige hjælpes lidt med at komme rundt, men
ellers var han ved godt mod). Dagens aftensmad bestod af rester af
sammenkogt fra i går.
grundet Milos ømme ben, byttede Milo og Anne-Mette senge, så Milo
slap for trapperne til overetagen. Så nu sover far og Milo sammen,
mens mor har fået Milos overkøje helt for sig selv :-).
var den sidste dag på ski for de 3 resterende mobile siløbere på
holdet: Kim, Anne-Mette og Aviaya. Så efter en omgang morgenmad,
blev Milo placeret behageligt i sofaen med Ipaden, mens de 3 andre
drog ud på pisterne. Vejret var godt, og der var kun få mennesker
ude på ski, så vi havde masser af godt skiløb sammen med Aviaya,
som virkelig har lært at give den gas nedad pisterne.
et par timer, smuttede vi hjem til Hyggehytten, hvor mormor og morfar
ventede med middagsmaden. Milo havde kongepladsen i sofaen med benet
på en pude. Han mener selv at det går bedre, men vil stadig ikke
støtte på det. Vi tænker at det nok er en fibersprængning eller
et forvredet ledbånd. Han er heldigvis ved godt mod 🙂 Da
middagsmaden var indtaget, satte vi atter snuderne mod pisterne til
årets sidste skiløb. Kim havde Milos udstyr med ned, så det blev
afleveret inden vi snuppede tallerkenliften op igen. Aviaya var en
ren raket på skiene nu. Og hun ville også gerne stå på ski hjem
til hytten. Så lidt i 16 smuttede vi hjemad, hvorefter vi fik
skiudstyret af Aviaya, så Kim kunne drøne ned med det inden
lifterne lukkede for i dag.
hjemme i hytten igen fik vi efterhånden pakket det meste udstyr og
tøj sammen, så vi var ved at være klar til at tage af sted i
morgen efter morgenmaden. Aftensmaden i dag bestod atter af pasta og
pølser (mælken til risengrøden var blevet dårlig, så vi fandt en
aftensmaden, blev børnene placeret i sofaen med fredagsguf – klar
til Disneysjov og x-factor. Herefter blev børnene puttet, og vi
voksne slappede lidt af foran flimmeren, inden vi også tørnede ind
Lørdag d. 13/1 2018
Efter morgenmaden, gjorde vi hytten ren og pakkede bilerne med al vores habengut. Milo og morfar ledte og fordelte arbejdet. Morfar rengjorde pejsen, og ordnede også badeværelset.
Hen på formiddagen kørte vi mod færgen. Da Bo var indisponibel som chauffør, trådte Anne-Mette til og kørte Hyundaien til færgen.
Vel oppe på færgen, kunne vi atter slappe af. Milo blev båret rundt pga. hans ben, som var begyndt at hæve ved anklen. Vi blev enige om at vi nok skulle have fat i vagtlægen, når vi kom hjem, hvis det ikke var blevet bedre.
Vi landede i Hirtshals omkring kl. 19, og så kørte vi ellers hjemad efter en dejlig – omend ret dramatisk skiferie.
Om søndagen var Milos ben stadig ikke blevet bedre, så vi kontaktede vagtlægen. Dette resulterede i at vi kom en tur på skadestuen og fik Milos ben røntgenfotograferet. Det viste sig så at Milos skinneben var brækket, så han fik benet lagt i gips i 6 uger!
Så samlet resultat efter en uge på ski: 2 brækkede ben – det er da ganske godt klaret 😉
Choose site to share content on
Dagbog St. Anton 2017
St. Anton 2017 Tilføjet af Kim Kenley LindorffPosted on man, marts 06, 2017 17:59:58
Så var det endeligt blevet tid til årets sidste
skiferie! Efter et par hektiske timer med ombooking grundet et
overbooket hotel i Saalbach blev St. Anton årets destination. Begge
områder havde vi aldrig stiftet bekendtskab med tidligere, så for
os var det underordnet hvor den nye Mokka X skulle køre hen. Kl.
18.30 ankom Kim til Horsens og efter en hurtig pakning af bilen kunne
kursen sættes mod St. Anton. Foran lå små 1.200 kilometer, som
blev tilbagelagt i ganske fin stil. De første kilometer ud af
Danmark blev brugt til at indstille vores 4 skærme – Iphone og Apple
Carplay er ikke altid det bedste match, da vi ikke kunne få GPS’en
vist på bilens skærm. Men mod Tyskland kom vi dog alligevel.
normale aftensmad i Padborg blev droppet, så godt sultne fik vi
besøgt en åben Burger King omkring 23.00… Et par timer senere
skiftede vi chauffør, så Mads-K kunne få et par timer på øjet
mens Kim fik kørt Mokka’en til ned af A7.
Kl. 07.15 ankom vi til Morgensonne 6 efter en
problemfri nat. Største problem var at finde vej efter vi havde
passeret Fernpass. Om det var den manglende nattesøvn, manglende
sukker (vi vil gerne rose os selv for ikke at spist Matador Mix)
eller andre omstændigheder skal være usagt, men efter en mindre
omvej kom vi alligevel på rette spor. Velankommet blev vi taget godt
imod af hotelfatteren og hans kone. Meget imødekommende! Vi ankom
før tid, men alligevel bød de fluks på morgenmadsbuffet med
tilhørende æg, bacon og kaffe. Energien skulle tilbage i
Vi blev anvist omklædnings faciliteter hos Landhaus
Strolz (hotelfatters søsters hotel) og efter en hurtig omklædning
incl. udretning af vandlås kunne vi sætte kurs mod pisterne. Dagen
var dog temmelig blæsende når vi nåede toppen, så vindhastigheder
på op til 150km/t lukkede dog de øverste lifter så vi var nød til
at tilbringe dagen i nær området. Vi fik også afprøvet den første
skirute og fik også konstateret at vores motorik ikke helt forrmåede
andet en en god dansk hetrostil. Ca kl 12:30 blev vi tørstige af alt
den dejlige solskin så vi besluttede os til at indtage solterrassen
på Heustadl og få os øl til hver ski – de smagte godt i solen og
med højt humør selvom vi var lidt trætte efter nattens køretur
fik vi alligevel kørt skidagen til ende.
lejlighed stod Hotelfatter klar med vores dejlige 90 kvadratmeter
store lejlighed. hele herligheden består af to store soveværelser,
toilet, bad, gang og stor stue med spisekøkken. Mokka’en blev tømt
for bagage, vi fik handlet lidt ind, kom i bad og så var vi klar til
aftensmaden. Vi drog igen mod St. Anton by (en lille gåtur på ca.
5-10 min) og mødte en venlig Sydafrikaner som fortalte os alle de
“fucking fantastic” steder at spise. Vi endte derfor på et
pizzaria hvor vi fik en lækker meatlover pizza og så var vi ellers
klar til at komme i seng.
Søndag d. 5/3 2017
stod vi op da vækkeuret ringede kl. 07.30! Fluks sprang vi ud af
sengen og i skitøjet, så morgenmaden kunne blive indtaget kl.
08.00. Samme høflige service ventede os på ny med lækker
morgenmad, et skæv smil fra hotelfatter og lidt kaffe til at starte
dagen på. Efter morgenmaden var indtaget ventede der dog en
overraskelse i lejligheden. Det hele var ryddet op, sengene var redt,
opvaskeren startet og toilet og badeværelse rengjort – det er ikke
en service vi er vant til når vi er indkvarterede i en lejlighed:-)
Omkring kl. 09 var vi klar til at komme afsted på pisterne i vores
race-støvler! Av av av av måtte siges mange gange indtil at
støvlerne og fødderne havde fundet den naturlige balance.
bruges andendagen på ski til pistevisning… Men, men, men! Vi blev
klogere – ingen pistevisning til os. Det er åbenbart forbudt igennem
lov fra 2003 at køre pistevisning. En undren for os, men vi måtte
jo tro på hvad guiderne sagde, så vi smuttede afsted på egen
hånd… Dagen startede med lidt sne, men op ad dagen begyndte solen
at titte frem. Vi brugte formiddagen til at komme over mod Zürs og
Lech området. To meget fine områder udstyret med gode
liftforbindelser og korte køer! Vi fik kørt mange gode ture (både
på og udenfor pisten) men pas på broen i Zurs den er meget drilsk –
den snuppede Mads’s skistave 3 gange og det var kun på een tur, det
er i hvert fald ikke fordi at Mads ikke kan holde fast i sine
skistave….overhovedet. Omkring kl. 13 ville vi ind og have en
velfortjent pilsner; vi fandt et hyggeligt sted, men her var
ventetiden på en øl over 15 minutter, så vi kørte straks videre.
Frokosten sprang vi også over, da skiløbet var mere tillokkende
Da klokken blev omkring 15.30 ramte vi afterskistedet
“Mooserwirt”, hvor vi skulle mødes med guiderne. Guiderne
havde deres egen fest, så vi sat pænt i hjørnet og nød en
velfortjent alt imens vi kunne sidde og fundere over om Bonderøvens
bror, søster og far var med på turen…
Et par timer senere
blev kursen sat mod lejligheden igen. Vi slap ikke for at gå lidt
med skiene på nakken – vi havde frygtet at det var værre, men vi
gik maksimalt 150 meter… Oppe i lejligheden fik vi plejet vores
ømme ben, tjekket nyhederne, spillet Realracing m.v. inden at vores
guide Christian kiggede forbi til en snak om løst og fast. Han kunne
fortælle en masse røverhistorier, så tiden løb fra os. Klokken
var først 21.00 da vi satte kurs mod byen og et spistested. Vi
valgte at blive i samme hjørne som i går (det italienske) og fandt
hurtig et hyggeligt sted med en god pastaret.
igen gik vi kolde da klokken havde slået 23.
Da vi vågnede var snevejret så småt begyndt, så vi så
vi var spændte frem til dagens udfordringer på ski. Morgenmaden
blev hurtigt indtaget inden at kursen blev sat mod pisterne. Vi
besluttet os for – efter at have nærstuderet pistekortet – at komme
så langt væk som muligt, altså underforstået – vi vil gerne ud i
udkanten af skiområdet i jagten på de gode pister. Det blev til en
masse fede nedløb i nysne alt imens vi kunne ane solen titte frem i
det fjerne. Et sandt mekka for dem som elsker skiløb og
Turen var St. Anton – Stuben – Zürs – skirute 170 til
Zug – Lech – Oberlech – Warth – Oberlech – Lech – Stubenbach – Zürs
– Stuben og retur til St. Anton. Det var en tur på i alt 54.3
pistekilometer, totalt 90.8 km.
Da klokken var omkring
14 var det på tide at vende snuden retur mod St. Anton. Eftersom at
rutevejledningen ikke er den bedste måtte vi prøve os frem på
bedste vis at finde den rigtige vej hjem. Det endte blandt andet med
at vi fik taget en lift ned fra pisten ned i byen i stedet for at stå
på ski derned… Smart! Overhovedet not, da vi skulle gå små 400
meter for at komme med den næste lift… Om det var febervildelse
eller ej skal være usagt, men på den næste træklift formåede
Mads at få nedlagt Kim og stoppet liften på een og samme gang. Knap
så smart når tiden tæller imod een… Dog fik vi sat turbo på
drengen, så vi nåede over til St. Anton omkring 15.50, hvor
lifterne lukker omkring kl. 16.00. Fluks satte vi kursen mod afterski
og landede på Krazy Kanguruh, hvor vi fik evalueret på dagens
skitur alt imens at 4 glas fandt vej ned i tasken 🙂
lejligheden skiftede vi hurtigt sko og satte kursen mod Spar for at
handle lidt ind til resten af ugen. På vej hjem spottede vi ligeså
en badende gæst uden en trævl på kroppen 🙂 (dog først efter at
Kim smed en snebold i poolen) Et hurtigt bad senere satte vi igen
kursen mod byen for at finde lidt aftensmad. Vi fandt et lækkert
sted, hvor vi smagte deres hvidløgssuppe og XL burger!
trætte og mætte ramte vi dynerne da klokken var omkring 23.16 efter
gennemførelse af en enkelt bane eller to i Real Racing.
Vækkeuret ringede igen kl 07:30, taskerne var
pakket fra aftenen før så vi var klar til ski så hurtigt som
muligt. Da det havde sneet ca 30 cm aftenen før var det om at komme
hurtigt afsted da pisterne åbnede. Morgenmaden blev derfor hurtigt
indtaget og vi havde besluttet os for at indtage området Rendl på
den modsatte side af hovedvejen i St. Anton. Det var et rigtig fint
område med dejlig pulversne så vi nød nogle gode nedfarter både
på og udenfor pisterne.
Sneen dalede fortsat ned og vi blev
lokket tilbage til St. Anton for at komme til toppen og udforske den
lækre nysne. Det blev til adskillige gode nedfarter på pisterne.
Middagsmaden blev indtaget på Krazy Kanguruh med en lækker pulled
pork burger – mums. Efter maden kom vi kom også på en enkelt afvej
til yderområdet St. Jakob dog udenfor pisterne. Vi havde regnet med
at vi ville ramme en blå piste efter et lille stykke lækker
offpiste, men det viste sig at vi måtte køre ca. 1000m ren offpiste
langt fra skiområdet og gå det sidste stykke mod liften da vi ankom
til byen – det var en rigtig fed tur.
afholdt på Krazy Kanguruh med guiderne så vores tasker var temmelig
tunge inden vi nåede hjem til lejligheden.
havde fået et dejligt bad tog vi til byen for at finde noget lækkert
aftensmad. Vi endte igen på Maximilian hvor vi igen blev mætte og
glade (Mads overvejede igen hvidløgssuppen til forret, men efter som
vores lejlighed var kommet til at lugte temmelig skummelt fra sidste
gang sprang vi denne over) På Maximilian har de nogle særdeles pæne
glas som vi har kikket længe efter, men vi er dog så godt opdragede
at vi undlod at tage dem med hjem.
i lejligheden var det kun at sige godnat og sov godt!
startede sædvanligt ud med morgenmad på vores dejlige
morgenmadspension med dertilhørende Cappuccino, scrambled eggs,
bacon og diverse lækkerier. Vi besluttede os for igen at tage mod
Zürs og skirute 170 mod Lech. På vej derover skulle vi også lige
forbi området ved Stuben som vi kun tidligere var kørt forbi.
opdagede hurtigt at vi ikke var de eneste på pisterne, solskinnet
havde også lokket resten af gæsterne i St. Anton på bjerget. Det
resulterede i temmelig lange liftkøer, så det var dejligt da vi
valgte at køre væk fra strømmen af mennesker og udforske området
i Stuben. Det blev til en rigtig god tur og vi fik også kørt i
vej mod Zürs fandt vi igen liftkøerne, men kom forholdsvis hurtigt
til toppen så vi kunne tage skirute 170. For at komme direkte til
Lech prøvede vi at dreje over på skirute 173 som førte os direkte
til Lech, men til vores store overraskelse endte vi i udkanten af
byen uden lifter, så der ventede os igen en gåtur – øv. Det er
åbenbaret bare byen som er utrolig glad for gående gæsten med
vej tilbage mod Zürs forsvandt solen og kontrasten i pisten så vi
efter vores anstrengelser på pisterne trængte vi efterhånden til
en enkelt ”Grosse Weisen” og lidt frokost. Tritt-Alpe var navnet
på stedet med dejlig weissbeer, kartoffelsuppe og Apfelstrudel –
det kunne vi godt lide. Klar igen til lidt flere udfordringer tog vi
lidt offpiste på vej mod Flexenbahn som skulle føre os tilbage til
St. Anton. Det kunne vi måske godt have overvejet lidt mere for
sneen var blevet temmelig tung og det resulterede også i at Mads
klikke ud af sine ski efter et styrt og kunne bare ikke få de
genstridige planker på igen. Kim skulle også lige lave lidt gult
sne men den lidt kække Mads fik fik sendt en snebold afsted som dog
endte i Kim’s handske, det tog lidt tid at få ud igen – alt i alt
havde vi nok brugt det meste af 30min på den nedfart.
mod St. Anton kørte vi igen på piste 76 – 50 også bedre kendt
som myretuen om eftermiddagen. Den skulle føre os ned til Mooservirt
hvor dagens afterski skulle afholdes. Igen havde guiderne ikke fået
kapret et bort så gæsterne kunne sidde og snakke med guiderne over
en øl så vi kom i stedet til at side sammen med nogle flinke folk
fra London. Vi hjalp igen med afrydningen og drog mod vores lejlighed
så vi kunne få et bad inden aftenens skishow.
slog om da vi ankom til skishow ved Karl Schranz Zielstadion (Stadium
opført ved afholdelse af worldcup i 2001) et stille snevejr slog om
i regn og inden det flotte skishow var færdigt var vi allerede ret
våde. Vi skyndte os ned i byen efter fyrværkeriet og fik et bord
ved Bobo så vi kunne indtage dagens aftensmad. Det blev til lidt
løgring og en god burger, samt et par glas i lommerne.
blev hængt til tørre og vi kunne sige godnat.
ringede igen klokken 07.30 – spændte hoppede vi begge ud af vores
respektive senge – men desværre blev vi skuffet! Det regnede med
stort R! Et øjeblik var vi faktisk i tvivl om vi var hjemme i
Danmark eller om vi var på skiferie i St. Anton, så dårligt var
vejret faktisk… Vi havde håbet på snevejr – men håbet var også
det eneste vi havde lige her. Regn, regn og atter regn… Nu var gode
råd dyre, så vi besluttede os for at indtage morgenmaden imens en
slagplan blev lagt. Adskillige vejrsider blev analyseret, opdateret
samt vendt og drejet – desværre med samme resultat til følge:
REGN hele dagen – dog var der sne i cirka 2.000 meters højde, men
hvad hjalp det når vi ikke kunne se en meter deroppe sammenholdt med
at vi sikkert ville være våde inden første nedløb blev taget.
forskellige løsninger var i spil; afsted på ski uagtet vejret,
vente på opklaring eller pakke sydfrugterne sammen og sætte kursen
mod Danmark. Det tog en kop kaffe eller to at komme igennem +/-‘erne
ved hver løsning, men enige var vi da valget blev truffet. Vi valgte
løsning C – nemlig at pakke sammen, have minderne om en god
skiferie i behold og sætte kursen mod Danmark! Træls – både og!
Det ville være mere træls at tage på bjerget og måske komme galt
afsted eller komme hjem med vådt tøj, som skulle pakkes ned og være
i en bil hele vejen hjem til Danmark.
fik pakket alt vores hakkenyput ned inklusiv 31 glas fra nær og
fjern, fik et bad og sagt pænt farvel til hausmutter og tak for
denne gang. Vi fik sågar en lille gave med hjem – hjemmelavet
marmelade som tak fordi vi havde spist så godt af hendes buffet.
Klokken 11.15 rullede Mokka X’en ud mod 1.202 ventede kilometer til
Horsens. Jo flere kilometer vi fik tilbagelagt jo mere glad blev vi
for beslutningen om at tage tidligt hjem. Det regnede hele tiden, så
bilens vinduesviskere kom på arbejde op til flere gange. Så vi
sneglede os hos mod Danmark op ad A7. Omkring Kassel kom turens
første og eneste uenighed – hvilken GPS skulle vi følge… Den
ene sagde KØR FRA og spar 75 minutter – den anden sagde KØR
ligeud 🙂 Vi valgte at køre ligeud. Det gik fint i små 2-3
kilometer inden vi ved et vejarbejde ramte køen. Og her stod alt
stille – i flere minutter holdt vi total stille uden at komme
hverken frem og tilbage… Efter et par minutters venten begyndte vi
at trille igen – dog med et mindre tidstab til følge – små 15
lidt over 800 kilometer tilbagelagt var det på tide at køre i pit,
få tanket bilen og maddepoterne op og skiftet driver… Omkring
Hamburg måtte vi dog ud på en mindre omvej, da GPS’en ikke helt fik
fortalt i tide at vi skulle dreje… Men med Kims tunge fod på
speederen blev det tabte hurtig indhentet. Men det hjalp dog ikke så
meget, da vi røg i vejrarbejdet nord for Hamburg. Med 60 kilometer i
timen er der lang vej hjem til Horsens.
ankom til Danmarksgade 41 i Horsens kl 00:12 mindre end en time
forsinket, så vi takker hermed af for årets sidste skitur:-)
Choose site to share content on
Sälen 2017 Tilføjet af Kim Kenley LindorffPosted on søn, januar 08, 2017 21:06:51
stod kalenderen igen på den årlige skitur med familien og onkel
Mads. Afgang 07:15 fra Casa Karlsbergvej, denne gang med varme i
transporteren! Kim kørte med Milo og Aviaya, mens Mads, Bo,
Hanne-Mie og Anne-Mette fulgte bagefter i I30eren. Der var fra
starten af lidt tidspres på grund af madpakkesmøring som trak lidt
ud, så vi nåede til Frederikshavn lige i sidste minut – så
bliver det bare ikke timet meget bedre. Vi tog fra Frederikshavn
9.15, og havde en dejlig og afslappende sejltur til Oslo. Vi nåede
endda at deltage i en lille Quiz arrangeret af færgepersonalet. Vi
stødte på et andet hold danskere som også skulle på ski i Sälen.
Ungerne hyggede og så Ipad, mens de voksne hyggede og slappede af.
Vel ankommet til Oslo skulle vi igennem paskontrollen igen. Kim kørte
forrest med ungerne, og da de andre så at han blev tjekket,
overvejede vi at kalde over walkien og sige at han gemte stoffer i
numsen – men vi besindede os, da vi jo ikke ville risikere at
traumatisere de stakkels børn (og toldere) for livet 🙂 Vel igennem
paskontrollen kørte vi alle fra Oslo kl 18:30 og snart bredte der
sig en skummel lugt af meget varm (læs brændt) printplade i
transporteren – årsagen var ikke lige til at identificere i medens
Aviaya, Milo og Kim kørte mod Sälen. Det viste sig senere at den
nye lyskontakt som Kim havde købt over Ebay i Polen havde én fejl
mere. Når lyset i instrumentpanelet blev skruet helt op forsvandt
lugten:-) Ved nøgleudleveringen mødte vi igen gæsterne vi havde
mødt på færgen, denne gang ventende i deres bil fordi de havde
glemt at spørge efter en kode til nøgleboksen, heldigvis havde vi
husket dette og kunne låse boksen op så alle kunne få deres nøgle.
Så gik jagten ind på at finde vores lejlighed. Det lykkedes faktisk
allerede i første hug, og efter andet tilløb op af den snedækkede
tilkørsel nåede vi helt op til hytten. Milo var gået kold, og
Aviaya var også lige på nippet til at smutte i drømmeland, så vi
skyndte os at få dem indenfor og putte dem i deres opredte senge,
mens mændene læssede af. Efter endt udpakning kunne vi endelig
slappe af et øjeblik i sofaen og få en slutøl/sodavand, inden vi
også kunne krybe til køjs. Tak for god ro og orden!
7.30 blev hele hytten vækket af to styk glade og overivrige unger
der spænede rundt i hele lejligheden og råbte op om at de ville på
ski nu nu nu nunununuNU! Anne-Mette og Kim stod for morgenmaden, og
Hanne-Mie var sød at sætte kaffen over. Efter morgenmaden drog
drengene og børnene afsted til skiudlejningen for at hente ungernes
ski. Anne-Mette og Hanne-Mie nåede lige at slappe lidt af med et
spil 500, inden flokken kom retur. Herefter påbegyndte vi dagens
næste store opgave: At klæde ungerne ordentligt på til at komme på
ski uden at de ryger helt råddent skrot! Undervejs i forløbet
opdagede vi dog at vi også havde glemt skibriller til børnene
(aftenen før fandt vi ud af at Anne-Mette og Kim havde glemt at
medbringe krydderier). Heldigvis havde vi ekstra voksen-skibriller
med, så ungerne blev udstyret med disse, og så gik turen ellers ud
på pisterne i højt humør. På pisten opdagede vi så også at
Milos skisele også lå hjemme på Karlsbergvej (nok sammen med
skibrillerne…), men heldigvis klarede vi den med at Milo holdt fast
i enden af vores skistave ned ad pisterne.
som vi var, fik vi ikke lige tjekket pistekortet, og vi endte således
med at starte ud på de røde pister. Heldigvis var ungerne ikke
sådan at slå af pinden, og humøret var højt – selv på de meget
stejle stykker (SÅ sejt gået af Aviaya at hun kom ned af det
stejleste stykke stort set uden hjælp!)Efter godt en times skiløb,
begyndte ungerne at blive kolde, og hyttens varme og en lækker
middagsmad begyndte at trække. Desværre misforstod vi hinanden lidt
på vej op med den sidste lift, og Mads og Milo kom til at køre helt
til tops, mens Bo, Aviaya og Anne-Mette stod af på mellemstationen.
Kim kørte derfor med helt til tops og fulgtes med Mads ned for at
mødes med de andre. Aviaya blev dog meget kold af at vente, og Bo og
hende aftalte derfor at de kørte i forvejen, mens Anne-Mette
ventede på Kim, Mads og Milo. Herefter kørte firkløveret hjemad
mod hytten – vi havde dog lidt problemer med at finde hytten, men
efter et par forsøg lykkedes det dog. Hjemme indtog vi en lækker
middagsmad og fik varmen igen, inden vi igen smuttede ud for at få
en sidste tur på pisterne. Bo og Hanne-Mie besluttede sig for at gå
en tur over til skiskole-området, mens de andre tog turen derover på
ski. Undervejs derover lykkedes det også for Bo og Hanne-Mie at
lokalisere købmanden og købe krydderier – Sådan! 🙂 Ungerne
havde nogle gode nedløb derovre, og da lifterne skulle til at lukke,
ville Milo gerne gå med Bo og Hanne-Mie tilbage til hytten (læs:
Han stod på ski, mens mormor og morfar trak ham hele vejen – ren
luksus!!) De andre tog liften op igen og skrånede ned over tilbage
til hytterne. Aviaya var i særdeles højt humør, og var sågar også
offpiste på vej tilbage til hytten. Da alle var retur til hytten,
stod den på det obligatoriske varm cacao med flødeskum og gifler –
mums! Og så var der ellers dømt ren råhygge resten af dagen. Der
blev spillet hygget og leget rigtig godt. Aftensmaden stod Hanne-Mie
og Anne-Mette for. Det blev til en omgang lækre wraps med alt hvad
der dertil hører! Ungerne blev herefter puttet (under lidt protest,
men det lykkedes til sidst), og så slappede de voksne af med
kortspil og afslapning. Man kan godt mærke trætheden komme snigende
efter sådan en dejlig første dag på ski 🙂 Godnat…
endt morgenmad, smuttede vi ud på en (lidt sen) formiddagstur på de
blå pister med ungerne. Det var åbenbart noget som Milo kunne lide,
for efter et par nedløb, proklamerede han at han ikke gad holde fast
i skistavene længere, og kørte derefter selv ned af pisterne i fin
bred dansker-stil – stoooor dreng! :-). Vi var hjemme i lejligheden
til middagsmaden, og så stod planen på Skiskole for Aviaya og Milo
fra kl 12:45. For at være der i god tid, besluttede vi at Kim kørte
med Milo og Aviaya i Transporteren. Desværre viste det sig, at han
kom til at parkere på en forkert parkeringsplads, så de kom 2-3min
for sent til skiskolen. Heldigvis lykkedes det for Kim at lokalisere
de to grupper som ungerne skulle være med i, så det lykkedes
alligevel. Anne-Mette og Mads var kørt over for at mødes med Kim,
og Bo og Hanne-Mie var gået turen over til børnebakken for at se
ungerne på ski. Mens der var skiskole, benyttede Mads, Anne-Mette og
Kim sig af muligheden for at få nogle gode ture på ski. Hanne-Mie
og Bo så på børnebørnene ved børnebakken hvor skiskolerne kørte,
der var opstillet shelters med bål så der var dømt ren hygge. Den
obligatoriske Cacao-pause blev holdt i lejligheden efter skiskolen.
Anne-Mette og Kim satte aftensmaden over imens cacaoen blev indtaget
– i dag stod den på sammenkogt (læs: væltet lokum med MASSER af
bacon). Herefter blev Hanne-Mie og Anne-Mette i hytten imens Mads, Bo
og Kim tog ungerne med på aftenskiløb. Inden Kim kom ud af hytten
hørte vi et vræl udenfor – det var Milo som havde taget et
hovedspring ned af den lange ståltrappe udenfor, heldigvis skete der
ikke andet end et lidt ømt ben som hurtigt blev glemt (gudske tak og
lov for skihjelme og polstret skitøj!), Bo som stod nedenfor trappen
skulle dog lige have skiftet underbukser inden vi kunne komme afsted.
Milo og Aviaya kørte selv stolte med tallerkenliften så det var let
at køre sammen med dem og hygge os på pisterne. Hjemme i
lejligheden slappede Hanne-Mie og Anne-Mette af med et slag kort,
mens aftensmaden lystigt boblede på komfuret. Aftensmaden blev
indtaget med fornøjelse (selv ungerne spiste op, da de fik at vide
at ellers var der ingen chips om aftenen). Da ungerne var blevet
spist af og Aviaya havde lavet lektier, hyggede vi lidt, indtil de
blev puttet i deres senge. Herefter kunne vi slappe af med kortspil
og for Mads’ vedkommende en times hygge ude på terrassen i 7 graders
frost kun iført shorts, t-shirt og en telefon med Charlotte i den
anden ende. Telecom sessionen blev dog afbrudt undervejs for at iføre
sig en sweater. Som dog ikke varmede den underafkølede tisseLeif.
Han blev dog tøet op igen med lidt kaffe da han kom tilbage til os
og mads stod for morgenmaden, som var ganske vellykket. Dog skulle de
blødkogte æg lige have en ekstra omgang på komfuret, inden
konsistensen var god. Mads fik sen morgenmad efter endnu en lang
telefonsamtale i alt for lidt tøj udenfor (gad vide om det er ved at
blive en vane?). Hanne-Mie blev i hytten imens resten drog mod
pisterne til lidt formiddagsskiløb. Ungerne var i højt humør, og
det var vi andre også – vi havde nogle skønne hyggelige nedløb
sammen. Anne-Mette drog hjem lidt tidligere for at hjælpe Hanne-Mie
med frokosten, mens drengene lige tog et par ture mere med ungerne.
Børnene kom i dag på skiskole til tiden, selvom vi blev lidt
pressede rent tidsmæssigt igen i dag. Men på grund af ungernes
fantastiske skiløbs-evner, nåede vi lige at komme derover til
tiden. Da ungerne var afsat til skiskolerne, drog firkløveret afsted
for at udforske pisterne. Vi havde nogle gode nedløb gennem
”Troldeskoven”. Da klokken nærmede sig 14, aftalte vi at Kim og
Anne-Mette ventede nede ved skiskole-mødestedet for at hente
ungerne, mens Mads og Bo kunne snuppe sig en tur til inden vi skulle
hjem til hytten til cacao-hygge. Lige inden Kim og Anne-Mette skulle
afhente Milo og Aviaya fra skiskolen, blev Kim dog afbrudt fordi Bo
havde mistet en ski i liften (sikkert hjulpet venligt på vej af Mads
som har hang til at hjælpe med at udløse skibindinger under
påstigning i stolelifter) Skien kom med en anden lift op, så Kim
fik blot en ekstra tur med gutterne;-). Gutterne mødtes med
Anne-Mette og ungerne på vej tilbage til lejligheden. Aviaya og Milo
havde besluttet sig for at køre offpiste, og Anne-Mettes forsøg på
at få dem tilbage på pisten var kun delvis succesfuldt, men til
sidst lykkedes det dog for hele flokken at komme hjem til Hanne-Mie i
lejligheden, som havde cacao, varme gifler og franske vafler klar –
ummenummenums!!! Efter cacao nåede vi ikke mere ski for i dag, da
klokken var et kvarter i lift-lukketid. Så derfor stod den på
afslapning. Aviaya fik lavet lektier, mens Mads smuttede ug og
løbetrænede (what?!!), og de andre slappede af i sofaen med en bog
eller Ipad. Bo og Kim fik vasket gnuen af så lugten blev straks
bedre i hytten:-). Og herefter fik begge unger også en tur under
bruseren. Aftensmaden i dag stod på rester fra i går med pasta og
Onsdag d. 11/1 2017
Hanne-Mie og Mads stod for et lækkert morgenbord. Ungerne stod op til sædvanlig tid, og der var gang i dem fra starten af – man kunne godt mærke at Milo var kommet sent i seng og havde oplevet en masse de sidste par dage. Hans koncentration var stort set ikke-eksisterende i dag, så det var noget af en udfordring at få ham i tøjet og med på ski! Men da vi var kommet ud på pisterne efter morgenmaden, nød han det lige så meget som vi andre gjorde. Det havde sneet ca. 10-13 cm i nat, så der var puddersne på pisterne som vi kunne tumle os i. Vi tog ungerne med en tur i Trollskoven, som er en grøn skovpiste, hvor der er udskåret fine trolde og lavet masser af udstillinger og musik og lys for børn. Det var en stor succes, og vi nåede derfor kun én enkelt nedtur inden vi skulle tilbage til frokost, fordi ungerne hele tiden stoppede op og undersøgte alle figurerne. Det var oprindelig Kim og Anne-Mette som skulle have stået for middagsmaden, men da turen gennem Trollskoven trak en del ud, kom vi ret sent hjem til lejligheden. Men heldigvis havde Hanne-Mie været så sød og betænksom at gøre middagsmaden klar, så vi kunne nå at få proppet mad i ungerne, inden vi igen puttede dem i skitøjet (Milo under en del protester) og få dem afleveret nede på skiskolen. Bo og Hanne-Mie gik derned sammen for at se ungerne udfolde sig på pisterne, mens Kim, Mads og Anne-Mette smuttede en lille tur over i nabodalen (Tårndalen) fo lige at prøve et par nedløb derovre. Her måtte Anne-Mette dog en enkelt gang udgive sig for at være et barn, da hun ellers ikke fik lov til at komme med liften. Så hun sneg sig igennem ”Valleporten”, da liftkortet ikke ville lade hende passere på normal voksen vis. På vej tilbage til vores egen dal, gik Kim og Mads i barndom og forsøgte med varierende held at køre/vælte hinanden af tallerkenliften. Dog kom vi alle tre tilbage til ungerne og Bo og Hanne-Mie i god behold, og så gik turen atter tilbage til lejligheden for at indtage varm cacao og gifler. Herefter var der lige tid til lidt afslapning for hele flokken, inden vi for 3. gang pakkede ungerne i skitøjet og tog dem med ud på pisterne – denne gang til aftenskiløb ned gennem Trollskoven. Og hvis ungerne kunne lide Trollskoven om dagen, så syntes de at den var fuldstændig magisk om aftenen i de kulørte lampers skær. Vi stoppede op for ca. hver 10. meter for at kigge på diverse trolde og udstillinger, og vi måtte til sidst nærmet lokke ungerne med videre for at komme tilbage til lejligheden igen inden pisterne lukkede helt. Vel hjemme i lejligheden igen, slappede vi andre helt af, mens Mads og Bo gik i køkkenet og kokkererede en lækker svensk pølseret til os. Vi besluttede os for at putte en MEGET træt Milo relativt tidligt her til aften, da han næsten var ved at falde i søvn med hovedet i Anne-Mettes skød mens han sad på toilettet og brandarlarmen gik i hele komplekset, fordi svenskerne nedenunder havde forsøgt at varme frosne burgere i ovnen. Da ungerne var vel puttet i deres senge, blev der slappet af og spillet 500 og Røvhul indtil vi også besluttede os for at hoppe i kanen – Milo var dog lige oppe en enkelt gang for at proklamere at han ikke var træt længere, indtil Anne-Mette fortalte ham at det var nat, hvorefter han vendte rundt og krøb ned under dynen igen – vi tror faktisk ikke rigtig at han var vågen overhovedet….
Torsdag d. 12/1 2017
Dagen startede ved 8-tiden, hvor Hanne-Mie og Anne-Mette sørgede for morgenmaden. Efter et udsøgt måltid, pakkede vi ungerne i tøjet og drog ud på pisterne i det dejlige ski-vejr. Ruten blev besluttet af Milo og Aviaya, som meget gerne ville en tur mere ned gennem Trollskoven, så vi drog derop. Aviaya havde fået smag for at køre offpiste på de smalle spor langs pisten mellem træerne – til Anne-Mettes bekymring (man er vel ikke mor for ingenting). Der blev kørt og stoppet op ved hver eneste trold på ruten til ungernes store fornøjelse. Derfor blev ruten også tilbagelagt i et ret langsommeligt tempo (også pga. at Aviaya nogle gange lige skulle hjælpes op når hun var fanget nede i en lavning eller bag et træ). Kim måtte derfor smutte hjemover lidt tidligere end os andre for at gøre middagsmaden klar, så ungerne kunne nå på skiskole til tiden. Resten af gruppen fortsatte ned gennem Trollskoven, men til sidst måtte vi sætte lidt spurt på for ikke at komme alt for sent hjem til middagsmaden – dette til Milos store fornøjelse, som fik lov at ræse ned ad pisten sammen med Mads. På Mads’ spørgsmål om det kildede i maven at køre stærkt, svarede Milo fornøjet ”Nej, det kilder i tissemanden!”.
Hjemme i lejligheden fik vi i let hast kastet en lækker middagsmad indenbords, inden vi atter proppede ungerne i skitøjet for at nå at få dem afleveret på skiskolen til tiden. Det gav lige Kim lidt sved på panden at trække Aviaya og Milo gennem sneen ud på pisten i højt tempo – men til gengæld kom vi for en gangs skyld frem FØR instruktørerne. Så der var god tid til lige at hygge med ungerne, tage lidt billeder og lave lidt sneboldkamp, inden ungerne vinkede farvel og drog ud på pisterne. Vi andre vendte snuderne mod den første den bedste lift til toppen, så vi kunne nå at få nogle gode nedløb inden vi igen skulle hente børnene. Pisterne var skønne at køre på, og der var masser af dejlig sne. Da ungerne var færdige med dagens skiskole, tog vi lige en pitstop i varmestuen, hvor vi fik en lille chokoladebar, mens ungerne fik varmen. Herefter blev det vedtaget at vi tog en tur mere gennem Trollskoven, hvorefter vi ville hjemover til Hanne-Mie for at få varm cacao og hygge. Som sag, så gjort! Turen ned gennem Trollskoven blev påbegyndt – denne gang med to unger som hellere ville køre offpiste mellem træerne end på selve pisten. Derfor delte vi os op, så Kim fulgte efter Milo, og Anne-Mette fulgte efter Aviaya mellem træerne i tilfælde af at de fik brug for lidt hjælp. Det gik i rigtig fin stil langt det meste af tiden – ungerne har VIRKELIG fået godt styr på skiene. Dog måtte Aviaya lige indkassere en gedigen forskrækkelse, da hun på et tidspunkt var så uheldig at hendes ene ski gled væk under hende, da hun stod og ventede på at køre forbi et par piger som var væltet på sporet. Det resulterede i at hun gled baglæns ned i en grøft et par meter længere nede. Heldigvis skete der hende ikke noget, men hun havde slået sin arm en smule, og hun havde fået en forskrækkelse (det samme havde hendes mor!!!), så resten af turen hjem holdt hun sig troligt indenfor pisten.
Vel hjemme igen i lejligheden havde Hanne-Mie bagt lækre boller og lavet varm cacao – til alles store begejstring! Aftensmaden stod på lækre koteletter i fad (eller rettere koteletter og BACON i bradepande). Godt mætte og vældig tilfredse hyggede hele flokken sig herefter resten af aftenen i den dejlige lejlighed. Godnat, og sov godt 🙂
Fredag d. 13/1 2017
Det lyder lidt farligt med en masse friske skiløbere og denne dato, men bare rolig; alle lemmer kom godt igennem dagen uden styrt og sammenstød. Vi startede lidt sent med morgenmad inden at vi kom afsted, men afsted kom vi. Bo tog Hanne-Mie under armen, mens vi andre tog skiene på og satte kursen mod de snedækkede løjper. Det havde nemlig sneet hele natten, så temperaturen viste ikke mindre end MINUS 15 grader. Efter første nedløb mødte vi Bo og Hanne-Mie for enden af regnbuen, nej – skiløjpen, og inden vi havde fået set os om var der startet én mindre sneboldkamp.
Retur til hytten og frokost med lun leverpostej og Bos dårlige vitttigheder blev såvel mavesækken som grinesækken fyldt op inden at ungerne kunne smutte i skiskole. Alt imens kørte Anne-Mette, Bo, Kim og Mads en tur i skoven og fik nogle gode nedløb med en flot udsigt som baggrund. Retur til afslutningen på skiskolen, hvor ungerne skulle tæve instruktørerne i en regulær tovtrækningskamp. Både Milo & Aviaya vandt, så der var lutter glade dage indtil at vi skulle en tur i varmestuen (ja det hedder det faktisk). Det ville bettepigen ikke, så mens vi andre fik varmen og lidt chokolade, måtte hun stå udenfor og kigge lidt på fugle. Bo fik igen sne af Mads, så jublen ville ikke ende tage…
Retur til hytten, hvor Hanne-Mie have lavet lidt varm kakao, varme gifler og lune boller (også Bos). Det er nu så hyggeligt 🙂
Fredag aften gav mulighed for aftenskiløb, så Anne-Mette, Kim og Mads smuttede afsted. Kim og Mads skulle lige afprøve deres racer støvler, så det eneste Anne-Mette hørte på var; av, av, av, av – kan du mærke dine nødder? Av, av, av, av, av – jeg kan ikke mærke mine fødder. Ynkeligt – en smule, men efter tid forsvandt smerten, så de kunne køre lidt hurtigere end de ellers ville. Koldt, men et par gode nedløb blev det til. Vi var blandt andet et smut i Trollskoven, hvor det eneste vi kunne se var darkness (ikke så smart at tage på aftenskiløb uden klare glas i brillerne), så vi navigerede rundt til hinandens lyde af; åh, øh, hmm, mmmm og ihhh 🙂
Aftensmaden bestod af lidt rester, så vi fik ryddet total op i madbeholdningen – i år var nok første år, hvor vi ramte nogenlunde plet i forhold til vores indkøb. Vi skal nok lære det på et tidspunkt. Resten af aftenen blev brugt på nedpakning, Bo på slap linje med sin støvsuger, en omgang røvhul til mændene og en omgang 500 til pigerne.
Lørdag d. 14/1 2017
Klokken 07.25 vågnede hytten igen, så Kim og Bo fik lavet morgenmad, mens Mads hoppede i bad. Lidt senere vågnede resten af hytten, så morgenmaden kunne hurtigt indtages. Derefter blev det sidste pakket ned, hytten rengjort inklusiv gulvvask og bilene startet, så kursen kunne sættes mod Danmark.
5 forskellige GPS’er med 5 forskellige ruter var valget, så vi havde et dilemma. Dilemmaet blev dog ikke større end vi valgte at køre en total ny vej – nemlig på Rute 66 og E45 hele vejen til Göteborg.
Med en gennemsnitsfart på omkring de 80-90 kilometer i timen tog den ene time den anden. I den gule førerbil blev der set Ipad, mens der i forfølgerbilen blev lyttet til Bos dårlige jokes og hans tyske slagermusik – heldigvis fik vi sat en stopper for det efter at vi havde spist frokost på McD. De dårlige jokes fortsatte dog stadigvæk mens kilometer blev tilbagelagt én efter én.
På et tidspunkt var Milo blevet træt af at se Ipad, så han ville høre musik. Til hans (og Kims) store held var radioen indstillet på ROCK, så der blev rocket i førerbilen – so please, don’t come nocking, when te van is rocking 🙂
Vi ankom planmæssigt til Göteborg; 8 minutter før sidste tjek in. Om det var en hårde kørsel eller mangeårigt slid på transporten vises ikke, men håndbremsekablet røg da Kim ville trække den… Så nu må vi se hvordan vi kommer fra færgen i Frederikshavn.
Choose site to share content on
Les Menuires 2008 (9)
Zell am Ziler 2011 (1)
St. Anton 2017 (1)
Bad Gastein 2019 (1)
Sat, March 05, 2016 19:29:01
Tue, January 12, 2016 15:51:11
Sun, March 08, 2015 17:48:28
Mon, January 12, 2015 13:18:42
Thu, January 09, 2014 21:50:38
Thu, January 09, 2014 21:49:38
Tue, January 07, 2014 20:07:57
Mon, January 06, 2014 21:58:03