pl de sv en da en de it en fr de sv en de en da en en de da en en en en en en en en en en en it en da da nb nl nl nl nl nl zh fr fr fr fr ja fr en nb sv da id da nl da da da da en da da da da da en da da da da en da da da en da da da en da da da en da da da da da da nl da da da da es da da da da en da da da en da da da da en da da da da pl da da da en da nl da da da en da da da da en da da da da en da da da en da da da da en da da da da da nl da da da da en da da da da da en da da da da da en da da da da da da nb da nb da da nb nb da nb nb da da nb nb da da nb sv da nb da da sv da nb nb da da nb da nb da nb nb nb da nb da nb da da da nn da da da da nb nn da da da da da nb da nn da da da da nb nn nl da tr da en es en en
Blodig Weekend 2013 – Filmskribenten
Top 10 – Gode Halloween-gys
7 fremragende film om kulter
7 fremragende film om zombier
7 fremragende film med Bruce Willis
BLODIG WEEKEND 2013, DAG 4: Fra grotesk undergrund til VHS-samleri og tårnhøjt helvede
Så blev det sidste dag på dette års genrefilmsfestival Blodig Weekend. Tiden flyver jo afsted, når blodet flyder. Dagens første film var festivalens eneste dokumentar, nemlig den VHS-hyldende Adjust Your Tracking. Her fik man et skønt, nørdet og underholdende kig ind i kultur af amerikanske VHS-samlere, der overvejende er vilde med skrækfilm eller blot obskure perler, hvilket jo fint går i hånd med festivalen.
Jeg er på ingen måde selv hardcore samler, men jeg har da min del af mere eller mindre sjældne bånd, samt bånd, der bare har en sej titel og et cool cover. Ja, jeg køber stadig bånd, når jeg falder over de rigtige til den rigtige pris – hvilket altså ikke er i nærheden af de uhyrlige summer som nogle af de amerikanske fans er villige til at betale. Du ved, 700 dollars op opefter.
Men jeg kan bestemt relatere til deres begejstring for det gamle format og jagten på båndene – som ofte har det med at befinde sig i snaskede kældre og mugne papkasser. Der er selvfølgelig mange grunde til at folk samler på VHS-bånd. I filmen tales der blandt andet om det nostalgiske aspekt ved båndene, mens en grund også er, at en lang række titler slet ikke er udkommet på andre formater.
Efterfølgende var der en fin Q&A med et par af de største danske samler, Hans-Jørn Reimer and Nils Markvardsen. De havde sjove anekdoter om deres samlinger og deres forhold det gamle format. Tjek desuden den danske Facebook-gruppe for VHS-samlere, Danish Ex-rental VHS Appreciation Group (DEVAG), det er lige her.
Meget fint i tråd men dokumentaren og de snaskede filmtitler, der her blev vist klip fra, var næste visning en vaskeægte omgang no-budget-snask fra den danske undergrund. Den efterhånden berygtede Grotesk var nemlig efter flere års tilløb blevet klart til sin verdenspremiere, hvilket skete i en propfyldt sal i Cinemateket. Filmen blev indledt af en Q&A med bagmændene Peter J. Bonneman og Tue Sprogø samt hovedrolleindehaveren Heine Sørensen. Cool at høre om deres arbejde med filmen.
Plottet, siger du? How about go fuck yourself. Well, nu har et plot sgu heller aldrig skullet komme i vejen for en omgang slibrig sleaze, men lad mig alligevel kort ridse filmens game plan op. Det er noget med en hemmelig rummission, der går galt. En rumfærge, der crasher i Øresund – og noget med radioaktivitet, hvilket der som bekendt altid kommer morderiske mutant-monstre ud af. Således hærger denne øksesvingende monstermand det danske sommerland. That is it. Bum.
Næ, mere behøver man ikke for at skabe trashet horror-underholdning. Men hvorfor det hele skal se ud som om, det er filmet med en kartoffel, skal jeg ikke kunne sige – men pyt nu med det. Just bring on te gore, for fuck sake. Og ja, der diskes da også op med skønne old school-splatter-effekter med afhuggede lemmer og smadrede ansigter. Hvilket på det nærmeste er filmens eneste formildende omstændighed.
Men desværre er de blodige løjer bare ikke videre opfindsomme – på nær en scene, hvor en kvindes øje (der stadig kan se), proppes op i hendes røv. Men det er ganske enkelt småt med mindeværdige mord, scener og karakterer. Monstret er dog ret cool med sin muterede mund, der fylder halvdelen af det boblende zombie-fjæs.
Men tempoet er mildest talt ujævnt – og så savner man mere fandenivoldsk energi, hvilket kunne have hjulpet denne grotesk amatøragtige sjasker. Hell, man fornemmer sgu ikke rigtigt, at de har gjort sig umage. På nær effekterne. Løjerne fik dog flere i salen til at juble – men lad mig gætte på, at det primært var folk, der på en eller anden måde havde en relation til filmen. For det er da sikkert ok sjovt at se ens venner blive skudt i smadder, men det er der jo ingen grund til, at også andre horrorfans skal belemres med. Men hey, den ene stjerne er bestemt fyldt med blodig kærlighed.
Næste film var den mexicanske Here Comes te Devil. En rodebutik, der forvilder sig ind i et okkult plot, den langt fra formår at indfri overbevisende. Der kunne ellers være kommet noget godt ud af historien om et forældrepar, hvis børn dukker op efter at have været forsvundet et døgns tid. Der er nemlig sket noget med børnene, der nu nærmest er helt søvngængeragtige.
For hvad er historien egentlig med den mystiske bakke lidt uden for byen, som børnene har været i kontakt med. Hæfter man sig ved filmens titel, får man et praj om, hvilken ondskab der er på spil. Desværre formår filmen aldrig at fastholde eller opbygge nævneværdig stemning.
Den bliver heller aldrig uhyggelig, selvom der særligt i filmens sidste del forsøges med eery stemning og billige spooks. Skuespillet er heller ikke just imponerende, selvom forældreparret trods alt har et par fine scener sammen og et forfriskende komplekst forhold. Men manuskriptet er langt overvejende uinteressant.
Ja, man ved, at det ikke er helt godt, når rulleteksterne er det bedste ved filmen. En skam, at de ellers potente tematikker som sex, djævle og hævn ikke kom ordentlig op i gear, for filmen synes mest af alt at slæbe sig selv afsted i halvt tempo.
Desværre er der heller ikke det store at komme efter med splatterkomedien Fresh Meat – eller splatterkomedie er nok at tage munden for fuld. For selvom denne new zealandske film blandt andet byder på kannibalisme, tortur og et par åbne skudsår, er der langt fra tale gory fun – eller bare ’fun’ i det hele taget.
For filmens forkrampede forsøg på at hive grin ud af publikum er mildest talt ikke videre vellykket. Den både platte og sorte humor fejler – du ved, fede mænd i pigeundertøj og lille lystig dans af en gerningsmand, der parterer et lig parteres (off screen, that is). Ja, Tarantino mere end spøger i kulissen, men anstrengelserne virker her forældede og idéerne er uopfindsomme.
Man følger en gruppe kriminelle, der netop har reddet deres partner ud af en fangetransport. De gemmer sig nu hos en tilsyneladende almindelig familie i forstæderne. Magtbalancen skifter dog undervejs, mens der skrues op for larm og rabalder, i stedet for, at man faktisk havde gjort sig umage med det svage og dårligt skrevne manuskript. Kun Temuera Morrison gør i glimt manisk god figur som forbitret patriark. Men bottom line – en blodfattig, flad og umorsom hakkebøf.
Der er heller ikke nogen stor oplevelse at komme efter med den norske Thale, hvor man kommer en tur op i de mørke, norske skove, hvor rengøringsholdet Leo og Elvis tager sig af et dødsbo. Her gemmer kælderen på en hemmelighed – nemlig en mystisk og mut nøgen kvinde, der måske ikke er helt så menneskelig som hun ser ud.
Desværre er Thale bare en af de der frustrerende filmoplevelser, hvor man aner potentialet til en både spændende og interessant film. Det er dog skide lige meget, at filmen er lavet for en 20’er. Desværre gøres der bare ikke op for den billige produktion med nævneværdig opfindsomhed eller interessante karakterer.
I stedet får man en ujævn og sløv film, der minder mest om en kortfilm, som er blevet pumpet op til at runde lige på den anden side af 60 minutter – og så er den ”store” finale flad og overstået hurtigere end man kan nå at føle skuffelsen. Nej, filmen får ganske enkelt aldrig luft under vingerne.
Heldigvis sluttede festivalen for mit vedkommende af med et veloplagt brag af en film med den sydkoreanske skyskraber-katastrofefilm Te Tower. Den eneste egentlig actionfilm på dette års program og en herlig eksplosiv måde at slutte Blodig Weekend af med.
Det er juleaften og alle er feststemte i den luksuriøse skyskraber Sky Tower. Men en brand bryder ud i den ellers helt paradisiske mastodontbygning, så nu må brave brandfolk forsøge at redde flest mulige ud af den enorme brandfælde. Ja, et simpelt plot afviklet med god tæft for både action, menneskeligt drama og medrivende scener.
Blandt andet er en scene med en kollapsende bro nervepirrende – hvilket kendetegner filmen det meste af vejen. Og så kom der også godt svung på sentimentaliteten, mens der både reddes gravide kvinder, børn og ældre mennesker. Filmen er bestemt heller ikke uden dødelig konsekvens, blandt andet er scenen, hvor en proppet elevator ender omgivet af flammer både klaustrofobisk og ubehagelig.
– Te Tower, 4/6:
Ja, en ujævn filmdag, men en ubetinget god dag på festivalen, hvor jeg også lige fik hilst på Søren Henrik Jacobsen, der har den fine gyser-blog Skræk og Rædsel (den er her), samt film-entusiast med mere Nicolas Barbano og jeg fik også lige hilst kort på Jack Jensen, der har bloggen En lejemorder ser tilbage (den er her) – han havde for resten også en rolle i Grotesk. Nej, jeg kan sgu ikke vente til næste års omgang Blodig Weekend. Et virkelig godt initiativ og rent guf for os danske horrorfans. Tak for fire forrygende og blodige filmdage.
– Besøg Blodig Weekend på Facebook HER og eget site HER.
– Læs mine anmeldelser fra DAG 1, DAG 2 og DAG 3.
– ’Synes godt om’ Filmskribenten på Facebook HER.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2013/09/Blodig-Weekend-dag-4-thumb.jpg 350 620 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2013-09-30 12:53:412013-09-30 13:29:17BLODIG WEEKEND 2013, DAG 4: Fra grotesk undergrund til VHS-samleri og tårnhøjt helvede
BLODIG WEEKEND 2013, DAG 3: Fra grum tortur til fjollet hajtornado
29. september 2013/i Blodig Weekend, Blodig Weekend 2013 /af Bjarke Friis Kristensen
Dario Argento er en af mine helt store favoritter – i hvert fald hans film fra 70’erne og 80’erne. Derfor er det også virkelig cool, at Blodig Weekend har en af hans film på programmet på festivalens tredje dag – mere bestemt hans anden spillefilm, Cat O’ Nine Tails fra 1971. Et mere tilgængeligt fortalt mordmysterie end eksempelvis hans ekspressionistiske mareridt som Suspiria og Inferno fra 1977 og 1980.
Det gør dog hverken filmen mindre kompleks eller mindre forførende end hans mere kulørte eskapader. For med et stilsikkert greb om det flerlagede og grundlæggende spændende krimiplot fører Argento publikum ind i en verden af usikkerhed, mistro og lyssky personager, mens Ennio Morricone står for det stemningsfulde score.
Man følger den blinde Franco (Karl Malden), en forhenværende journalist, der får færden af et komplot i forbindelse med mordet på en videnskabsmand. Franco slår sig derfor sammen med den ihærdige journalist Carlo (James Franciscus). Sammen forsøger de nu at komme til bunds i mysteriet inden flere dør – inklusiv dem selv.
De to udgør en både medrivende og mindeværdig duo, mens Francos lille niece Lori (Cinzia De Carolis) bringer fin uskyld ind i det farlige plot. En på mange måder fremragende thriller, eller giallo, som italienerne har døbt denne genre af krimifilm fra 1960’erne og frem – med netop Argento som en af genrens bannerførere.
– Te Cat O’ Nine Tales, 5/6:
Med Marina de Vans mørke thriller Dark Touch kom der traumer, ensomhed og underspillede toner af overgreb i spil. Historien er centreret om den fåmælte 11-årige pige Neve (Missy Keating), der overlever en mystisk og brutal massakre på sin familie. Her er dog ikke tale om gerningsmænd i gængs forstand, men en massakre forårsaget af uforklarlige, overnaturlige kræfter.
Neve er den eneste, der overlever og hun flytter nu ind hos et omsorgsfuldt nabopar. Men de mystiske begivenheder synes at forfølge Neve, der er mere involveret i massakren end politiet har øje for. Nej, det er ikke en spoiler at nævne, at filmen har et slægtskab med Brian De Palmas telekinetiske coming of age-klassiker Carrie.
For med overnaturlige elementer og familiedrama forenet, får tematikker som barndom, hævn og usikkerhed liv gennem Neves indre konflikter, der manifesterer sig på dødbringende vis, mens omverdenen ser uforstående til. Filmen bliver dog en anelse repetitativ, mens finalen er unødvendig bombastisk. Men med sit formfuldendte univers og velkomponerede billeder en det absolut en smuk oplevelse.
Filmen savner dog en smule nuancer samt mere psykologisk dybe, mens balancen mellem eksplicit gru og dystert drama heller ikke helt lykkedes. Og selvom jeg ikke blev videre følelsesmæssigt involveret i Neves kamp, er det på bundlinjen en ganske fin oplevelse, der kun er med til at forsøge min angst for børn.
– Dark Touch, 3/6:
Blodig Weekend byder selvfølgelig også på vampyrer – og de mere sexede af slagsen. For med Xan Cassavetes’ delvist vellykkede Kiss of te Damned møder man vampyren Djuna , der falder pladask for forfatteren Paulo. Og inden man får set sig om, er de to endt i kanen og Paulo forvandlet til vampyr. Bum. Du ved, udødelig kærlighed og den slags – og heldigvis milevidt fra gummivampyrerne i Twilight.
Men da Djunas mere løsslupne søster Mimi dukker op, begynder problemerne at melde sig. Hun er nemlig modsat Djuna i følelsernes vold og ikke til at holde styr. Man skal dog ikke hænge sig så meget i det løse plot. Filmen fungerer mere som et karakterstudie og portræt af livet som vampyr, der lever igennem et smukt og stemningsfuldt billedsprog, mens lydsiden sitrer af klassisk musik.
Desværre trækker svage præstationer fra vampyr-trekløveret ned i oplevelsen, hvor forelskelsen mellem Djuna og Paulo heller ikke bliver helt troværdig. Men som en visuelt besværende oplevelse med sanselige vampyrbid, sex og blod, der tør tage sig tid til at fortælle sin historie, klarer Kiss of te Damned skærene, selvom filmen altså ikke fænger helt så meget som den er smuk.
– Kiss of te Damned, 3/6:
Fuck yes, festivalens næste film var en vaskeægte omgang tortur. For filmen, der ellers bærer den børnevenlige titel Daddy’s Little Girl, var bestemt ikke for børn. En brutal hævnfilm lige efter bogen, hvor en far finder frem til gerningsmanden, der slog hans 6-årige datter ihjel. Ja, du gættede rigtigt – farmand finder værktøjskassen frem.
Men inden torturen sætter ind, følger man farens nedtur og hvordan venner og familie håndterer tragedien. Et drama, der fungerer godt, blandt andet fordi Michael Thomson som faren får fat i de rigtige følelser. Desværre går nærværet og et følelsesmæssigt engagement fløjten, når først volden overtager.
For fra at have været sårbar, sympatisk og relatererbar, vender faren på en tallerken, når først han har fastspændt gerningsmanden på sit torturbord. Han mister troværdighed og slår over i at levere kække one-liners, mens der skæres fingre af og trækkes tænder ud på morderen. Filmens ellers alvorlige tone afløses af en sorthumoristisk, hvilket suger noget af luften ud af den ellers grumme tortur-ballon.
For ja, det ér grumt – men desværre ikke grumt nok. Og når torturen ikke har følgeskab af følelser eller karakterer med mere dybde, bliver det også en mindre medrivende omgang hævn at være vidne til. Men hey, man går sgu ikke helt galt i byen med en film, hvor en gut får stukket pigtråd op i røven.
– Daddy’s Little Girl, 3/6:
Dagens sidste film var den meget omtalte Sharknado – en af festivalens tre film, der vises i CinemaxX. Her foldede filmen sig fjollet ud på et stort lærred i en godt fyldt sal med engagerede publikummer – de optimale forhold for en film, der handler om hajer, der suges op i tornadoer og regner ned over Los Angeles, hvor de mæsker sig i sagesløse ofre. Ja, den er god nok – og ja, en af hajerne kløves i to med en motorsav.
Filmen var oprindeligt lavet til TV af selskabet Te Asylum, der er berygtet for at lave billige pendanter til Hollywood-blockbusters – du ved, Transmorphers i stedet for Transformers og så videre. Sharknado brillerer således med adskillige håbløse effekter, mens afviklingen af den tåbelig præmis og action-scenerne mildest talt er hjælpeløs. Hollywood-skiltet bliver da også meget symbolsk smadret undervejs.
Klipningen er jammerlig, skuespillet tvivlsomt og timing i leveringen af one-liners fraværende. Man kan altså ikke andet end at se vantro til, når Ian Ziering leder an i løjerne – ja, Steve Sander fra Beverly Hills 90210. Han spiller helten Fin og leverer sin rolle helt straight – hvilket han faktisk gør overraskende godt, til trods for det jammerlige manuskript. Ja, han har sgu stadig sin del af karisma
Med fred med filmens ubehjælpsomhed, for den skal bare underholde, og det gør den også med jævne mellemrum. Men tempoet halter en smule, den mangler flere opfindsomme scener og mere mindeværdig karakterer. Men Sharknado har en ofte charmerende uskyldighed over sig samt en barnlig logik, der er med til at hjælpe dette train wreck af en katastrofefilm igennem sine katastrofale 86 minutter.
– Besøg Blodig Weekend på Facebook HER og eget site HER.
– Læs mine anbefalinger og få et overblik over Blodig Weekend HER.
– ’Synes godt om’ Filmskribenten på Facebook HER.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2013/09/Blodig-Weekend-dag-3-thumb.jpg 350 620 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2013-09-29 09:51:342013-12-27 00:52:54BLODIG WEEKEND 2013, DAG 3: Fra grum tortur til fjollet hajtornado
BLODIG WEEKEND 2013, DAG 2: Fra zombier til kække dræberklovne
28. september 2013/i Blodig Weekend, Blodig Weekend 2013 /af Bjarke Friis Kristensen
I går fredag var anden dag på genrefilmsfestivalens Blodig Weekend (læs mere HER) – og den startede mindre blodig, end den sluttede dagen forinden. For I Declare War rykkede væk fra snasket horrorland og ind i krigsgenren – dog med et cool twist. For man følger her en gruppe børn, der leger krig i en skov, hvor virkeligheden og børnenes fantasi smelter sammen.
Så når de forestiller sig, at de render rundt med rigtige våben, er det også det, man som publikum ser. En spændende måde at gribe børnenes leg an på, der får en ellers uskyldig leg til at gælde liv og død. Der leveres således medrivende krigsscener, mens der fortælles en dynamisk og nuanceret historie om venskab og fjendskab med blandt andet misundelse, magtbalancer og hævntørst i spillet.
For selvom det egentlig bare er en gruppe børn, der leger krig i en skov, får dramaet med dette twist ekstra pondus. Nu er her også tale om yderst velspillende børn, der er med til at bevare den brutale illusion hele vejen. Stærkt og vedkommende.
– I Declare War 4/6:
Med dagens anden film var vi tilbage i horrorland med Te Battery, der tager et tilbagelænet, men ikke mindre indtagende favntag med zombiegenren. Her følger man Ben og Micky, der bevæger sig rundt i et postapokalyptisk og mennesketomt New England. De er ikke på vej noget bestemt sted hen, men bevæger sig blot for at overleve.
Filmen har derfor også en løs struktur, hvor det ligeså meget er stemningen og forholdet mellem de to venner, der holder filmen kørende, end et egentligt plot – og det fungerer virkelig godt. Både Adam Cronheim som drømmeren Mickey og den mere praktisk anlagte Ben, spillet af Jeremy Gardner, er veloplagte og nogle, man har lyst til at følge rundt i dette ødeland.
Det er desuden Jeremy Gardner, der også har skrevet og instrueret filmen – det er han sluppet mere end heldigt fra. Her udfoldes et troværdigt og fængslende univers, hvor der med fint flair for dramaet smides langsomt stavrende zombier ind de helt rigtige steder. Filmens ofte lange og observerende indstillinger er desuden med til at højne realismen, hvor begivenhederne får lov at udspille sig i realtid foran kameraet.
Jeg blev virkelig grebet af stemning, den improviserende og dokumentariske feel, hvor man aldrig rigtig vidste, hvor filmen ville bevæge sig hen – også fordi hverken Ben eller Mickey ved det. Læg hertil et lækkert soundtrack og en velbalanceret brug af (sort) humor midt i håbløsheden og du har en zombiefilm, der formår at give originalt liv til en ofte forudsigelig genre.
– Te Battery 4/6:
Tredje film på dagens program tog publikum med tilbage til 1970 med den italienske krimi-thriller Forbidden Photos of a Lady Above Suspicion – eller en giallo, som italienerne kalder det. Thure Munkholm, der arbejder på filmfestivalen CPH PIX introducerede med indsigt og beundring den forførende film.
Her følger man den smukke Minou, der i en stemningsfuld åbningsscene opsøges og trues af en mand, der tilsyneladende ligger inde med dystre hemmeligheder om Minous mand. Han afpresser hende således til at underkaste sig sine seksuelle lyster i et herre-slave-forhold – for hvis ikke Minou makker ret, vil han afsløre de skæbnesvangre hemmeligheder, der indebærer mordet på en mand.
Ingen tror dog på Minous historie om denne mytiske afpresser. Men som det gælder for genren, er ikke alt, hvad det giver sig ud for at være. Det sirlige og løsmaskede plot fører således publikum på afveje og ind i en verden af kynisk afpresning, undertrykte drifter og fordækte kort, mens der kæderyges og køres sjusser ned i et væk. Filmen er dog ligeså meget båret af sin atmosfære som af plottet.
For med sine smukke billeder og et lækkert svingende score, bliver man her henført i en nærmest drømmelignende tilstand, hvor virkeligheden til tider udvaskes og underbevidstheden får lov at tage over – ikke ulig det mareridt den uligevægtige Minou befinder sig.
– Forbidden Photos of a Lady Above Suspicion 4/6:
Med klovne-slasheren Stitches blev der i den grad skiftet gear – og understreget hvor herligt alsidig Blodig Weekend er. Her stod den nemlig på sjov og blodig ballade med herlig lowbudget 80’er vibe og groteske kills. En ond klovn vender tilbage fra graven for at hævne sig på en gruppe børn, der år forinden var skyld i hans død. Hmm, så er det vel i grunden en zombie-dræber-klov-slasher?! Anyways...
Under en højstemt fest, går jagten således ind på børnene, der nu er teenagere – du ved: hor, druk og drab. ja, det er kloven og de opfindsomme mord, der skal sikre filmens succes. For den er aldrig uhyggelig, karaktererne flade og manuskriptet ikke særligt stærkt. Heldigvis er der også flere gode drab at komme efter – blandt andet ét, der involverer en paraply, eller hvad med en rusten dåseåbner. Cool.
Ja, sorthumoristisk og morbide løjer med en klovn, der lirer cheesy one-liners af. Han spilles desuden veloplagt af komikeren Ross Noble, der også introducerede filmen. Her er dog filmens gode takter til trods ikke tale om en ny klovneklassiker. Delvist charmerende og delvist vellykket, men ikke helt med det tempo og nok oplagte kills til at hæve sig over at være mere end en forglemmelig horror-komedie. Hvilket også er helt ok og ofte nok – som det er tilfældet med Stitches.
Sidste film på dagens program var We Are What We Are – et særdeles vellykket amerikansk remake af den mexicanske original fra 2010. Her følger man en familie i dagene efter, at moderen er død på tragisk vis. Familien er selvsagt ramt af sorg – med gemmer også på dystre hemmeligheder. For hvorfor er det lige, at folk forsvinder i det lille samfund, hvor familien lever forskanset fra omverdenen.
En stemningsfuld film, der med nedtonede farver og tungt regnvejr turde tage sig tid til sin historie og ikke jage efter at afvikle det grumme plot. For godt nok er vi i horrorland, men her ligeså meget tale om en film, der er båret af et knudret familiedrama som  af blodig gru og eery scares – hvilket man dog også får, men i små, velvalgte doser.
Desuden er Julia Garner og Ambyr Childers både sarte og stålsatte som familiens engleagtige piger med mælkehvid hud og røde render under øjnene, mens den ordknappe patriark spilles med tungsind og fysisk pondus af Bill Sage – og ja, familiens lille knægt (Jack Gore – ja, Gore, det hedder han sgu) bringer fin uskyld ind i det olme familieforetagende.
En på mange måder vellykket dag to på festivalen, hvor der for alvor blev åbnet op for godteposen med et alsidigt udbud film. Jeg glæder mig i den grad til at hoppe ind i biografen de kommende to dage af Blodig Weekend.
– We Are What We Are 5/6:
– Besøg Blodig Weekend på Facebook HER og eget site HER.
– Læs mine anbefalinger og få et overblik over Blodig Weekend HER.
– ’Synes godt om’ Filmskribenten på Facebook HER.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2013/09/Blodig-Weekend-dag-2.jpg 350 620 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2013-09-28 12:50:012013-09-28 13:56:23BLODIG WEEKEND 2013, DAG 2: Fra zombier til kække dræberklovne
BLODIG WEEKEND 2013, DAG 1: Blodsjaskende godt remake og håndholdt V/H/S-horror
27. september 2013/i Blodig Weekend, Blodig Weekend 2013 /af Bjarke Friis Kristensen
I går torsdag var det endelig blevet tid til første dag på genrefilmsfestivalen Blodig Weekend (læs om den HER). Det var det medrivende remake Evil Dead, der åbnede ballet på blodig vis – meget passende. Ja, folk jamrer over remakes, og ofte med god grund. Så det er klart, at når der oven i købet er tale om Sam Raimis splattede lowbudget-klassiker fra 1981, at en vis skepsis indfinder sig.
Men heldigvis går remaket egne veje – ellers ville et remake jo også være ligegyldig. Det er dog stadig en flok unge, man her følger på deres skæbnesvangre tur ud i en afsidesliggende skovhytte, hvor de finder en skummel bog, der udløser død, ødelæggelse og vamle dæmonbesættelser – og der er ikke sparet på blodet.
De er i hytten, forbi Mia skal ud af sit stofmisbrug – hun spilles for resten af en helt forrygende Jane Levy. Hendes abstinenser bliver dog snart det mindste af gruppens bekymringer. Ja, du gættede rigtigt, der venter dem alverdens grumme pinsler – og der diskes op med flere virkelig ubehagelige, lemlæstende og blodspruttende scener.
En makaber og intens skrækfilm i sin egen ret. At remaket har delt vandene er forventeligt, men har man et hjerte, der banker bare en smule for snasket og kropsvæske pjaskende horror, skal man altså være et forpulet skarn for i det mindste ikke at sætte pris på disse scener i denne veloplagte genindspilning. Fuck yes – suck it, remake haters!
– Evil Dead, 5/6:
Dagens anden og sidste film var opfølgeren til den underholdende og håndholdte antologi-gyser V/H/S (læs min anmeldelse HER). En på mange måder vellykket 2’er, der byder på fire kortfilm samt en rammefortælling i found footage-genren – og der er højt niveau stort set hele vejen rundt. Rammefortællingen følger Larry og Ayesha, der har fået til opgave at undersøge en ung knægts forsvinden. I hans dunkle hjem, bliver de mødt af en række tændte fjernsyn og en stak VHS-bånd.
De ser således båndene igennem (ja, antologiens fire kortfilm), mens man vender tilbage til de to i huset, hvor stemningen bliver fortsat mere eery. Første bånd i maskinen er Phase I Clinical Trials, der følger en mand, som efter at have mistet synet på det ene øje, får indopereret et øje/kamera, der samtidig optager alt. Men der følger uventede bivirkninger med øjet og snart ser han skumle skikkelser i sit hjem. En creepy film med både olm atmosfære og fine jump scares.
Herefter blev der smidt sort humor i horrorgryden med den indvoldsudrivende zombiefilm A Ride in te Park, hvoraf den ene instruktør er Eduardo Sánchez – den ene af de to gutter bag nyklassikeren Te Blair Witch Project. Her udvikler en cykeltur gennem skoven sig til en sjasket zombiemassakre med blod på linsen. Good and gory zombie fun. Med det tredje indslag, Safe Haven, blev der gået balls out med sjasket splat, et herligt grotesk plot og adskillige blodige money shots.
Her udvikler et dokumentarholds besøg hos en sekt sig til et sandt mareridt. For selvfølgelig gemmer de hvidklædte medlemmer på mørke hemmeligheder. En forrygende rutsjebanetur med flere groteske what te fuck-øjeblikke, mens løjerne bare eskalerer hele vejen mod den forrygende finale. Så ja, mange tak til de to instruktører bag, Gareth Evans (Te Raid) og Timo Tjahjanto (det forrygende indslag, L is for Libedo på Te ABCs of Death, læs min anmeldelse HER).
Sidste indslag var desværre også antologiens svageste. For selvom Slumber Party Alien Abduction er en cool titel, var det en noget ujævn oplevelse. Det er ellers Jason Eisener, der har instrueret – manden bag den fremragende Hobo with a Shotgun. Men det larmende besøg fra rummet tumlede noget forslået rundt i mørket, mens man blev mere rundtosset end skræmt af de blege rummænd. Heldigvis fik rammefortællingen lov til at binde den blodige sløje på filmen, som den fortjente.
– V/H/S 2, 4/6:
– Besøg Blodig Weekend på Facebook HER og eget site HER.
– Læs mine anbefalinger og få et overblik over Blodig Weekend HER.
– ’Synes godt om’ Filmskribenten på Facebook HER.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2013/09/Blodig-Weekend-dagene-thumb-dag-01.jpg 350 620 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2013-09-27 09:52:492013-09-27 09:52:49BLODIG WEEKEND 2013, DAG 1: Blodsjaskende godt remake og håndholdt V/H/S-horror
BLODIG WEEKEND 2013: Genrefilmsfestival byder på spændende og brutal horror
16. september 2013/i Blodig Weekend, Blodig Weekend 2013, Events /af Bjarke Friis Kristensen
For anden gang kan man mæske sig i alverdens horrorfilm på den årlige genrefilmsfestivalen Blodig Weekend i København. Festivalen løber fra d. 26.-29. september med enkelte visninger i Århus. Programmet byder på flere interessante titler – og alene det at kunne kaste sig over horrorfilm i fire dage er lækkert.
Nedenfor følger tre titler for hver af festivalens fire dage, som jeg ser frem til – torsdag d. 26. september er der dog kun to titler på programmet, men to titler, jeg glæder mig til. Jeg har også indsat festivalens øvrige titler for overblikkets skyld. Klik på titlerne for Blodig Weekends omtaler.
Festivalen byder langt overvejende på film fra horrorland, man finder dog også enkelte afstikkere til blandt andet action- og westerngenren. Man kan desuden købe film, merchandise og andre lækkerier på collector’s market lørdag d. 28. september i Cinemateket fra kl. kl. 13:00-21:00, mens festivalen også byder på en række gæster. Blodig Weekend finder primært sted i Cinemateket i København, men har også en håndfuld visninger i CinemaxX i både København og Århus.
Jeg skal introducere remaket af den grumme We Are What We Are fredag d. 27. september kl. 21:45. Originalen er en brutal og dyster oplevelse og genindspilningen skulle ligeledes være en grum omgang gru. Kig endelig forbi og sig hej.
– Besøg Blodig Weekend på deres site HER og på Facebook HER.
Torsdag den 26. september:
– EVIL DEAD, (Fede Alvarez, USA, 2013, kl. 19.00, CinemaxX, KBH og Århus).
Remakes er ofte ildeset – og oftest med god grund – men det her skulle været et sjaskhamrende godt et af slagsen. Lavet med kun praktiske effekter som i de gode gamle dage. Så selvom der nok ikke er tale om en milepæl i genren, bliver det cool at se de vamle blodsudgydelser på det store lærred.
– V/H/S 2, (Diverse instruktører, USA, 2013, kl. 22:00, Cinemateket).
Jeg er ret glad for den første V/H/S – en antologigyser med håndholdt kamera – og denne opfølger skulle være endnu bedre. Instruktørerne bag de forskellige indslag er i denne omgang blandt andet Eduardo Sánchez (Te Blair Witch Project), Gareth Evans (Te Raid) og Jason Eisener (Hobo with a Shotgun). Min anmeldelse af den første V/H/S finder du HER.
Fredag den 27. september:
– I DECLARE WAR, (Jason Lapeyre, Robert Wilson, Canada, 2012, kl. 14.00 i Cinemateket).
– TE BATTERY, (Jeremy Gardner, USA, 2012, kl. 16:30 i Cinemateket).
Dette skulle være et nyt og interessant take på zombiegenren. Jeg er vild med zombier – som alle horrorfilmfans vel er – så jeg er spændt på at se, hvordan man har forsøgt at gribe den ofte noget stivbenede genre an.
– TE FORBIDDEN PHOTOS OF A LADY ABOVE SUSPICION, (Luciano Ercoli, Italien, 1970, kl. 19.15 i Cinemateket).
– STITCHES, (Conor McMahon, Irland, 2012. Kl. 19.30 i Cinemateket).
– BYZANTIUM  – UPDATE: DENNE VISNING ER DESVÆRRE BLEVET AFLYST. (Neil Jordan, England-USA-Irland, 2012, kl. 21.30, CinemaxX, KBH og Århus).
Jeg får desværre ikke mulighed for selv at se denne vampyrfilm, da jeg skal introducere We Are What We Are i Cinemateket. Instruktøren har blandt andet Interview With a Vampire og Te Company of Wolves på CV’et. Filmen har Saoirse Ronan og Gemma Arterton på rollelisten samt Thure Lindhardt og Caleb Landry Jones, hvor sidstnævnte imponerede i Brandon Cronenbergs Antiviral – du finder min anmeldelse HER.
– RETURN TO NUKE ‘EM HIGH VOLUME 1, (Lloyd Kaufman, USA, 2013, kl. 21.30 i Cinemateket).
– WE ARE WHAT WE ARE, (Jim Mickle, USA, 2013, kl. 21.45 i Cinemateket).
Endnu et remake på programmet. Der skulle dog være tale om et solidt et af slagsen. Filmen er i hvert fald allerede blevet modtaget positivt – og ja, den mexicanske original er fremragende. Det bliver spændende at se, hvordan man her har behandlet det både stemningsfulde og brutale forlæg. Jeg introducerer desuden filmen.
Lørdag den 28. september:
– COLLECTOR’S MARKET. Salg af memorabilia, plakater og meget mere. Fri entre, fra kl. 13.00-21.00 i Cinemateket.
– DEN NIHALEDE KAT, (Dario Argento, Italien-Frankrig-Vesttyskland, 1971, kl. 14.15 i Cinemateket).
Filmen introduceres af Dario Argento-eksperten Thomas Rostock og er en af festivalens ”retro”-titler. Ja, jeg er kæmpe fan af Dario Argento – i hvert fald hans film fra 1970’erne og 1980’erne og dette er en af hans perler, og så på 35 mm. Den skal du se. Læs evt. min anmeldelse af hans Four Flies on Grey Velvet HER.
– DARK TOUCH, (Marina de Van, Frankrig-Irland, 2013, kl. 16.45 i Cinemateket).
Dette skulle være en ret brutal omgang, hvor man følger en 11-årig pige, der er eneste overlevende efter en blodig massakre i en fjerntliggende by i Irland. Håber på en ordentlig mavepuster.
– Blodigt nyt fra undergrunden, danske genrefilm, fri entre, kl. 18.00 i Cinemateket.
– DADDY’S LITTLE GIRL, (Chris Sun, Australien, 2012, kl. 19.00 i Cinemateket).
– Alex Puddu-koncert med Edda Dell’Orso, efterfulgt af filmen ONCE UPON A TIME IN TE WEST, (kl. 19.30 i Cinemateket).
– KISS OF TE DAMNED, (Xan Cassavetes, USA, 2012, kl. 21.30 i Cinemateket).
– SHARKNADO, (Anthony C. Ferrante, USA, 2013, kl. 21.30 i CinemaxX, KBH og Århus).
Ok, den her er måske ikke horror som sådan. Men ud fra dens trailer, der har floreret på nettet ser det ud til at blive en yderst underholdende tåbelighed. Jeg mener – hajer, der hvirvels op i tornadoer og spreder skræk og rædsel. Ja, det kan vist kun blive underholdende – og så er Ian Ziering på rollelisten (Steve fra Beverly Hills 90210).
Søndag den 29. september:
– ADJUST YOUR TRACKING, (Levi Peretic, Dan M. Kinem, USA, 2013, kl. 14.15 i Cinemateket).
Festivalens eneste dokumentar og jeg glæder mig. Den handler nemlig om den subkultur af filmfans, der samler på VHS-bånd. Jeg har selv en forkærlighed for de gamle kassetter, så det bliver forhåbentligt både sjovt, interessant og underholdende at få indblik i disse samleres liv.
– GROTESK, (Peter J. Bonneman, Danmark, 2013, kl. 16.30 i Cinemateket).
– Blodigt nyt fra undergrunden, danske genrefilm, (kl. 18.00 i Cinemateket, fri entré).
– HERE COMES TE DEVIL, (Adrián García Bogliano, Mexico-USA, 2012, kl. 19.00 i Cinemateket).
– FRESH MEAT, (Danny Mulheron, New Zealand, 2012, kl. 19.15 i Cinemateket).
– BIG BAD WOLVES, (Aharon Keshales, Navot Papushado, Israel, 2013, kl. 21.30 i CinemaxX, KBH og Århus).
En israelsk hævn-thriller af de to instruktører, der stod bag den interessante, men også noget ujævne Kalevet aka Rabies. Denne titel skulle dog være mere vellykket – valget for mit vedkommende står dog mellem denne og actionfilmen Te Tower, og selvom de begge lyder spændende bliver det for mit vedkommende Te Tower jeg kaster mig over.
– TE TOWER, (Ji-hoon Kim, Sydkorea, 2012, kl. 21:30 i Cinemateket).
Dette er en afstikker til actiongenren – og det skulle være en yderst effektiv og medrivende film i samme boldgade som Det tårnhøje helvede og Die Hard. Jeg har desuden en svaghed for sydkoreanske film, så som Old Boy, Te Chaser og Public Enemy, så mon ikke også, at denne titel bliver en positiv oplevelse.
– THALE, (Aleksander Nordaas, Norge, 2012, kl. 21.45 i Cinemateket:).
– BONUS: Besøg af sangerinden Edda Dell’Orso.
Desuden gæster den 78-årige sangerinde Edda Dell’Orso festivalen. Hun har langt stemme til film som Once Upon a Time in te West, Den gode og den onde og den grusomme og har desuden sunget sange til over 50 titler af instruktører som Giuseppe Tornatore, Ettore Scola, Mario Bava og Jess Franco.
https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2013/09/Blodig-Weekend-foromtale.jpg 350 620 Bjarke Friis Kristensen https://filmskribenten.dk/wp-content/uploads/2018/11/logo.png Bjarke Friis Kristensen2013-09-16 11:31:542013-09-23 14:11:50BLODIG WEEKEND 2013: Genrefilmsfestival byder på spændende og brutal horror
FØLG OS PÅ FACEBOOK
‘Triangle of Sadness’ smadrer satiren lige i fjæset på dig22. september 2022 - 12:54
Idyllen krakelerer på underholdende vis i ‘Don’t Worry Darling’22. september 2022 - 12:53
En glubsk løve er generisk løs på savannen i ‘Beast’22. september 2022 - 12:53
‘Moonage Daydream’ er en forrygende fabulerende Bowie-dokumentar15. september 2022 - 06:51
‘Ticket to Paradise’ er en rom com med delvis charme15. september 2022 - 06:50
Hvem er mon morderen i den intense ‘Bodies Bodies Bodies’?8. september 2022 - 15:53
‘Official Competition’ spidder skarpt kunstens forfængelighed1. september 2022 - 09:38
Der er skrækklichéer og en grum overraskelse i ‘Te Invitation’1. september 2022 - 09:38
Jeg blev forført af fremtidens sjælesøgning i ‘After Yang’25. august 2022 - 06:35
‘Bamse’ bøjer uelegant sine pointer i sort/hvide knækpølser25. august 2022 - 06:35
Alt indhold tilhører Filmskribenten.dk
Ved brug kontakt Filmskribenten.dk
Følg os på Facebook
‘Triangle of Sadness’ smadrer satiren lige i fjæset på dig22. september 2022 - 12:54
Idyllen krakelerer på underholdende vis i ‘Don’t Worry Darling’22. september 2022 - 12:53
En glubsk løve er generisk løs på savannen i ‘Beast’22. september 2022 - 12:53
‘Moonage Daydream’ er en forrygende fabulerende Bowie-dokumentar15. september 2022 - 06:51
‘Ticket to Paradise’ er en rom com med delvis charme15. september 2022 - 06:50
KATEGORIER Vælg kategori 4K Ultra HD/Blu-ray  (124) 7 fremragende film  (4) Anmeldelser  (1.172) Artikel  (50) Biograf  (649) Bizart  (57) Blodig Weekend  (35) Blodig Weekend 2013  (5) Blodig Weekend 2014  (4) Blodig Weekend 2015  (2) Blodig Weekend 2017  (5) Blodig Weekend 2018  (5) Blodig Weekend 2019  (5) Blu-ray-anbefaling  (96) Blu-ray/DVD  (769) CPH PIX  (10) CPH PIX 2010  (13) CPH PIX 2011  (19) CPH PIX 2012  (19) CPH PIX 2013  (15) CPH PIX 2014  (6) CPH PIX 2015  (6) CPH PIX 2016  (8) CPH PIX 2017  (9) CPH PIX 2018  (10) Den skal du se  (2) Dvd-anbefaling  (2) En filmserie du skal se  (2) En klassiker du skal se  (1) En nyklassiker du skal se  (4) En serie du skal se  (50) Events  (45) Fanart  (122) Filmanbefaling  (10) Filmsjov  (263) Gossip  (1) Ikke kategoriseret  (12) Inteview  (15) Konkurrence  (1) kortfilm  (63) Kunst  (39) Mashup  (62) Merchandise  (1) Montage  (66) musikvideo  (16) Nyhed  (47) Nyheder  (222) Plakater  (139) Q&A  (1) sammenklip  (22) Shopping  (4) snik snak  (5) sniksnak  (141) soundtrack  (1) Spoof  (100) Streaming  (4) supercut  (96) Top liste  (8) Top ti liste  (12) trailer  (133) Uncategorized  (5)
ARKIV Vælg måned september 2022 august 2022 juli 2022 juni 2022 maj 2022 april 2022 marts 2022 februar 2022 januar 2022 december 2021 november 2021 oktober 2021 september 2021 august 2021 juli 2021 juni 2021 maj 2021 april 2021 marts 2021 november 2020 oktober 2020 september 2020 august 2020 juli 2020 juni 2020 maj 2020 april 2020 marts 2020 februar 2020 januar 2020 december 2019 november 2019 oktober 2019 september 2019 august 2019 juli 2019 juni 2019 maj 2019 april 2019 marts 2019 februar 2019 januar 2019 december 2018 november 2018 oktober 2018 september 2018 august 2018 juli 2018 juni 2018 maj 2018 april 2018 marts 2018 februar 2018 januar 2018 december 2017 november 2017 oktober 2017 september 2017 august 2017 juli 2017 juni 2017 maj 2017 april 2017 marts 2017 februar 2017 januar 2017 december 2016 november 2016 oktober 2016 september 2016 august 2016 juli 2016 juni 2016 maj 2016 april 2016 marts 2016 februar 2016 januar 2016 december 2015 november 2015 oktober 2015 september 2015 august 2015 juli 2015 juni 2015 maj 2015 april 2015 marts 2015 februar 2015 januar 2015 december 2014 november 2014 oktober 2014 september 2014 august 2014 juli 2014 juni 2014 maj 2014 april 2014 marts 2014 februar 2014 januar 2014 december 2013 november 2013 oktober 2013 september 2013 august 2013 juli 2013 juni 2013 maj 2013 april 2013 marts 2013 februar 2013 januar 2013 december 2012 november 2012 oktober 2012 september 2012 august 2012 juli 2012 juni 2012 maj 2012 april 2012 marts 2012 februar 2012 januar 2012 december 2011 november 2011 oktober 2011 september 2011 august 2011 juli 2011 juni 2011 maj 2011 april 2011 marts 2011 februar 2011 januar 2011 december 2010 november 2010 oktober 2010 september 2010 august 2010 juli 2010 juni 2010 maj 2010 april 2010 marts 2010 februar 2010 januar 2010 december 2009 november 2009 oktober 2009
© Copyright - Filmskribenten - powered by Enfold WordPress Theme