da id en da nb fr sv nb da en da da da da da da en da da da da da da da pt da da it da da da da da da da sv da da da da da es da de da da da da da da da da en da da da da da da da da da en da da en en da en da en fr tr sv da da nb en sv da nb da da da da da da nb sv da nb fr id id da sv fr id sv fr fr nb id nb
WALDENSIERNES HISTORIE: EN 800 ÅR GAMMEL EVANGELISK BEVÆGELSE - KRISTENDOM - 2022
Waldensiernes historie er en historie om forfølgelse, udholdenhed og hengivenhed til Bibelens lære. Denne næsten 800 år gamle evangeliske kristne bevægelse blev i sine tidligste dage kendt som simpelthen "De fattige." Waldensierne stammede fra de italienske alper fra det 12. århundrede, og blev til gennem Peter Waldo fra Lyons handlinger.
Waldenserne, en af ​​de tidligste evangeliske kristne grupper, blev grundlagt af Peter Waldo ( Valdes på fransk) af Lyons omkring 1170 e.Kr.
Fra den sidste del af det 12. århundrede var den Waldensiske bevægelse en tidlig forløber for den protestantiske reformation.
Efter udvisning fra den romersk-katolske kirke bosatte sig Waldenserne sig i de alpine bjergområder i Frankrig og Italien, hvor de stadig findes i dag.
Waldensianske bevægelse var en af ​​de første kristne bestræbelser på at oversætte Bibelen til en lokal dialekt og deltage i offentlig forkynnelse af evangeliet. Gruppens engagement kan sammenfattes i disse tre aktiviteter: At gøre evangeliet kendt og forstået på folks modersmål, identificere sig med de fattige ved at blive fattig og forfølge tættere lydighed mod et trosliv ved at følge Jesu lære Kristus og eksemplet med hans disciple.
Andre lignende evangeliske bevægelser var almindelige i middelalderen, men ingen varede som valdenserne. Før den protestantiske reformation er dateret i 300 år, begynder den Waldensianske bevægelse undertiden at benævnes "Den første reformation." Gruppen er også blevet kaldt "Den ældste evangeliske kirke" og "Alperne Israel."
Selvom Waldensianerne ikke havde til hensigt at modsætte sig den romersk-katolske kirke, blev de mærket kættere, ekskommuniseret af pave Lucius III i 1184 og målrettet til udryddelse i flere kampagner. I sandhed var de en lille, spredt men tæt sammensnyttet gruppe, der bekræftede ortodokse tro og generelt forblev tro mod den katolske kirke indtil reformationens tid.
Waldo of Lyons (ca. 1140–1217)
Grundlæggeren af ​​Waldensians var Waldo ( Valdes på fransk) af Lyons, en velhavende og indflydelsesrig ung købmand fra Lyons, Frankrig. Efter den pludselige død af en nær ven begyndte Waldo at søge efter en dybere mening i livet. Omkring 1173 e.Kr. blev Waldo dybt bevæget af Jesu Kristi ord til den rige unge mand i Markus 10:21:
Når han så på manden, følte Jesus ægte kærlighed til ham. ”Der er stadig en ting, som du ikke har gjort, ” fortalte han ham. ”Gå og sælg alle dine ejendele og giv de fattige penge, så får du skat i himlen. Så kom, følg mig. ”(NLT)
Mellem 1173 1176 ændrede Waldo s liv radikalt. Beslutter at følge Herrens ord bogstaveligt, gav han sin rigdom til de fattige væk og startede et liv med forsætlig fattigdom. Senere ville hans disciple blive kendt som Te Poor Men of Lyons, eller simpelthen Te Poor. Navnet, de hævdede for sig selv, var Te Poor of Spirit fra Salighed i Matteus 5: 3.
I troen på, at alle mennesker burde have mulighed for at høre og forstå Guds ord, benyttede Waldo Bernard Ydros og Stephen af ​​Ansa til at oversætte flere bøger fra Bibelen fra den latinske vulgat til hans lokale fransk-provencalske dialekt. Da oversættelsen blev præsenteret i Rom, modtog den ord for godkendelse fra paven. Opmuntret af det positive svar, Waldo havde håbet, at hans bestræbelser ville begynde en fornyelse i hele kirken.
Fra denne oversættelse begyndte Waldo at prædike og undervise i Bibelen offentligt. Ved at kopiere sit eksempel tog Waldos tilhængere (rejser i to) evangeliet til de omkringliggende byer og landsbyer. Denne aktivitet med offentlig forkynnelse var særlig stødende for de katolske myndigheder og indledte konflikten og forfølgelsen, som Waldensians ville udholde i århundreder.
I foråret 1179 blev Waldo og hans tilhængere forbudt af kirken til at prædike, medmindre de udtrykkeligt blev inviteret af en præst. Men Waldo var overbevist om, at Kristi legeme skulle basere sine oplevelser på apostlenes og ikke på hans menneskelige konstruktioner. Han fortsatte med at prædike åbent. Flere år senere, omkring 1183, blev Waldo forbudt fra byen af ​​erkebiskopen af ​​Lyons.
Da han blev advaret om at stoppe med at prædike, svarede Waldo med apostlen Peters ord i Apostlenes gerninger 4:19: "Tror du, at Gud vil have, at vi adlyder dig snarere end ham?" Nogle historikere mener, at denne episode var katalysatoren for Waldo, der blev henvist til til som ”Peter Waldo” af fremtidige Waldensians.
Peter Waldo fra Lyons. ZU_09 / Getty Images
Efter at Waldo blev kastet ud af Lyons, vides lidt mere om hans liv bortset fra at han sandsynligvis døde omkring 1217 eller 1218 e.Kr.
Tilhængere omtalte sig selv Waldo s co-medlemmer, og kaldte deres gruppe en samfund. De ønskede ikke at blive betragtet som en religiøs enhed bortset fra den katolske kirke . De ville kun være en gruppe lægfolk Kristne disciple som fulgte Kristus og forkyndte hans budskab.
Når de var blevet udvist fra byen, flyttede Waldo og hans tilhængere til de fjerntliggende alpine bjergområder i Frankrig og Italien. I de næste tre århundreder ville Waldensians blive forfulgt, tvunget under jorden og på flugt. Ikke desto mindre dannede de stærke samfund og spredte sig til sidst til Østrig, Tyskland og andre dele af Europa.
De går omkring to efter to, barfodet, klædt i uldtøj, uden at eje noget, holde alle ting fælles som apostlene, nøgne, efter en nøgen Kristus. Observationerne fra det tolvte århundrede kirkemand, Walter Map.
En historiker forklarede denne usædvanlige brug af adjektivet naked til at betyde både materielt dårlig og af Kristus alene. Uden religiøse extras, te Waldensiere forsøgte at følge Kristus i hans fattigdom og som deres eneste referencepunkt for tro.
Waldensens mål var således at leve i absolut trofasthed over for Jesu Kristi lære, især dem i hans Bergprædiken. Tilhængere ønskede at genopleve de første disciple så tæt som muligt. Som et resultat var den praksis, der skarpt definerede Waldensians, deres løfte om at leve i fattigdom og enkelhed, som de tidligste kristne gjorde.
Waldensiske overbevisninger er baseret på Bibelen, men alligevel begyndte bevægelsen på et tidspunkt, hvor almindelige mennesker ikke havde adgang til Skriften. Derfor var Bibelen nødt til at blive oversat til modersmålet og forkyndt offentligt, så alle mennesker kunne høre og forstå Guds ord. Først da kunne mænd og kvinder kende Jesus Kristus som centrum for deres tro. De troede, at frelse var Kristi værk alene.
Waldensiere troede, at kirken, når den er tro mod sin sande kaldelse, følger i apostlenes trin. Waldensiere var imod enhver form for vold. Baseret på Matteus 5: 33-37 nægtede de at aflægge ed. De afviste også praksisen med at sælge overladelser og nægtede at låne penge til renter. Disse synspunkter fik Waldenserne ofte til at virke som farlige oprørere for både de religiøse myndigheder og den politiske magt på den tid.
Alle deltog i det Waldensiske samfund; mænd og kvinder, unge og gamle, kunne alle prædike evangeliet. På grund af deres hengivenhed til Skriften var mange af de Waldensianske religiøse praksis og synspunkter på linje med dem fra det 16. århundrede protestantiske reformatorer. De afviste forestillingen om skærsild, transubstantiering og nogle af de katolske sakramenter. De nægtede at tilbe hellige eller bede for de døde.
Waldensiere var overbeviste om, at kirken ville miste sit åndelige liv, hvis den blev rig, privilegeret og magtfuld i verden. Derfor, da kejser Konstantin havde gjort kristendommen til statsreligion i det 4. århundrede, så Waldenserne det som et kompromis med verden og starten på kirken s undergang.
Ikke desto mindre forblev de fleste Waldensians generelt ortodokse i deres synspunkter og fortsatte med at se sig selv som en del af den romersk-katolske kirke indtil reformationstidspunktet. Mange tog nattetid mindst en gang om året og døbte deres børn.
I det 15. århundrede begyndte Waldensianerne at henvise til deres præster og prædikanter som barba, en betegnelse af respekt, der betyder minde i den lokale alpine dialekt. Titlen forhindrede dem i at forveksles med katolske fædre . Ung barbas blev sendt til skolen for at træne i Skriften og forberede sig til livet i tjenesten. Efter træningen ville de ledsage en erfaren barba for at få erfaring på jobbet. Barbas rejste parvis og besøgte små grupper af underjordiske troende. Forkledd som pilgrimme og købmænd undgik de de katolske inkvisitioner.
Også i det 15. århundrede blev Waldensianerne tilknyttet de bohemiske brødre og støttede deres leder, den tjekkiske kirkereformator Jan Hus. Hus blev mærket som kætter og brændt på staven i 1415 for hans radikale lære. Selvom han forblev en hengiven katolsk præst, var hans synspunkter forbundet med Waldensians synspunkter. Hus troede, at Skriften var den endelige autoritet, ikke den katolske kirke. Han mente også, at Bibelen skulle oversættes til fælles sprog for at blive læst og forkynt offentligt.
Til sidst sluttede Waldenserne gennem indflydelse af den schweiziske reformator William Farel (1489 1565) den protestantiske reformation og stemte overens med de reformerede synspunkter om kalvinismen.
Waldenserne udholdt forfølgelse ikke kun i begyndelsen, men gennem århundrederne og forskellige steder. Dette er kun et par af de mere markante massakrer.
I 1251 blev Waldensians i Toulouse, Frankrig, massakreret for manglende overensstemmelse med kirken, og deres by blev brændt til jorden.
Massakren på 22 landsbyer i den franske region Luberon i Provence fandt sted i 1545. Kongelige tropper under ledelse af baronen fra Opp de blev beordret til at straffe religiøse dissenter af kong Francis I af Frankrig. Den pavelige hær dræbte brutalt næsten 3.000 Waldensians i det blodige korstog, inklusive dem i M rindol og Cabri res.
I januar 1655 fandt massakren, der blev kendt som ”Piemonte-påsken” eller ”det blodige forår”, sted. Under styrken fra hertugen af ​​Savoy blev hundreder af ubevæbnede Waldensianere tortureret og dræbt.
I 1685 ophævede kong Ludvig XIV Edict of Nantes, som havde tilvejebragt en kort tid med religiøs beskyttelse for Waldensianerne. Igen begyndte en udbredt kampagne for at rense valdenserne og tvinge dem tilbage til katolisismen. I 1686 forbød den nye hertug Waldensians i at udøve deres religion, og for første gang modsatte kirken sig formelt. Inden for tre dage efter kamp blev Waldensians besejret, deres kirker brændt, og mere end 8.000 blev kastet i fængsel. To tusind Waldensians døde i massakren.
Papal Crusade Against te Waldenses. Bettmann / Bidragyder / Getty Images
De fleste af de overlevende Waldensians søgte tilflugt i Schweiz. Men et par år senere, i 1689, var de i stand til at vende tilbage til deres dale i det, der huskes som ”den herlige tilbagevenden.”
En historie om overlevelse
Selvom de forblev undertrykt i antal, fortsatte Waldensianerne med at overleve århundreder med modgang og undertrykkelse. I det 18. århundrede opretholdt de en klostret protestantisk tilstedeværelse i den hovedsageligt katolske Piemonte-region i det nordvestlige Italien. Kun ved hjælp af de omgivende protestantiske lande blev Waldenserne udholdt.
I 1848 blev den Waldensianske kirke endelig frigivet gennem Emancipationens Edikt, der gav dem lovlig og politisk frihed. Ikke desto mindre kæmpede kirken stadig under katolsk underlægning. Da Alexis Muston, en franskreformeret præst fra det 19. århundrede, skrev en afhandling om Waldenserne uden kirkens officielle tilladelse, blev han ført for retten og måtte flygte fra landet. Senere blev Mustons bog, Alperne i Israel: En komplet historie om Piedmontes Waldenser og deres kolonier, oprindeligt udgivet i 1875, oversat til engelsk og tysk. Teksten giver måske den mest betydningsfulde historie for Waldensians fra tidspunktet for deres oprindelse til tidspunktet for deres frigørelse.
Waldenserne findes stadig i dag, primært i Piemonte-regionen i Italien.
I 2015 besøgte pave Frans den Waldensianske kirke i Torino, Italien. Det var her, at Waldensianske kristne udholdt brutal forfølgelse af den katolske kirke i middelalderen. På kirkens vegne bad pave Francis Waldensians troende om tilgivelse:
”Fra den katolske kirkes side beder jeg om tilgivelse, jeg beder den om de ikke-kristne og endda umenneskelige holdninger og adfærd, som vi har vist dig. Tilgiv os i Herrens Jesus Kristus! ”
Et lys i mørket
Det traditionelle emblem fra den Waldensiske kirke er et lys oven på en Bibel. Mottoet over symbolet lyder "Lux Lucet i Tenebris", hvilket betyder "et lys, der skinner i mørket."
Waldensiansk emblem. Public Domain
I hjertet af den Waldensiske historie er et folk med uforglemmelig tro. Mod alle odds ville deres lys ikke slukkes gennem mørket af voldelig undertrykkelse og isolering. Waldensiernes ustoppelige ånd spejder deres frelser, verdens lys, som de turde følge.
Kapic, KM, & Vander Lugt, W. I Pocket Dictionary of te Reformed Tradition (s. 126).
Valdenserne: Det Waldensiske motto: Into Darkness, Light. Christian History Magazine-Issue 22.
Waldo of Lyons: En profet uden ære. Christian History Magazine-udgave 22.
Jackson, SM (red.). Te New Schaff-Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge (Vol. 12, s. 241).
Bouchard, G. Et eldgammelt og uslebende lys: Waldenserne fra det 12. århundrede til den protestantiske reformation . Christian History Magazine-Issue 22
Bryer, KJ Waldo, Peter. Who s Who in Christian History (s. 703).
Schaff, P., & Schaff, DS History of te Christian Church (Vol. 5, s. 495).
Cinnamon Stick Yule Candleholder
Arkæologisk bevis om den bibelske historie om Abraham
Håndværk til Imbolc Sabbat
Singapore, det mest religiøst forskellige land i verden
Te Green Light Ray, ledet af erkeengel Raphael
Hvad er Candombl ? Tro og historie
De gamle græks guder
Opskrifter på Imbolc Sabbat
Religiøse Synspunkter : Waldensernes historie og tro © 2019. All Rights Reserved.