sv is is en is da da fi pt tr nb pt id sv is cs it is uk is cs hbs_lat is is nn is da is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is is en sv de is is en is is is is is cs is tr nb pt hbs_lat nn tr is is de is de ca is
Nordens Kalender - 01.06.1930 - Tímarit.is
Nordens Kalender - 01.06.1930, Blaðsíða 56
I GRAALYSNINGEN jeg hadde edelagt. At jeg hadde skaaret alle rotter over paa mig selv — da jeg brot istykker hele mit liv — til dengang. Og at jeg var for gammel — og for svak — til at slaa rot i et andet. LYDIA (uvilkaarlig): Og saa — CATO: Og saa giftet jeg mig, ja. LYDIA: Men hun da? — Forstod hun da ikke? Hun maatte da skjonne noget? CATO: Yi var jo utpekt av skandalen sammen. Hadde begit os ut paa dette her. Og da vet du, man ikke saa gjerne gir sig og snur paa halvveien. LYDIA: Det forstaar jeg ikke —- CATO (famlende): Jo — paa en maate — netop da elsket vi jo mest — saan i desperation, skjonner du —. Vi hadde jo ingenting andet —. LYDIA (gyser litt sammen): Jeg kan ikke tænkemig Nanna —■. Hvad sier hun da nu — CATO: Nanna vil skilles —. LYDIA: Hvad er det du sier? CATO: Ja (han gemmer ansigtet et oieblik. Op igjen). Det har hun sagt mig mange gange det. (Helt opgit): Aa Lydia, Lydia--------aa det kan jo ikke nytte nogen ting, om jeg vilde skjule mig for dig — du kjender mig jo, du har jo set mig, noken, ussel —- al min elendighet —. Aa Lydia, aa Lydia — aa jeg vet jeg burde ha dodd —. (Hun er kommet helt hen til liam. Han griper op og lcegger armen om hendes liv, gjemmer ansigtet i hendes fang. Og hun tar om hans hode, hulker ogsaa). CATO: Aajo Lydia — nei for dig kan jeg jo ingen- ting gjemme. Du vet nok, hvordan jeg er. Der er jo ingen, der vet det rigtig, uten du. Min hustru, det var jo du bestandig —. (Han har reist sig op, holder om hende endda). Jeg kan ikke holde det ut —. Alle disse tingene her — det er jo som de staar og skriker paa mig — jeg kjender alting jo — er jeg ikke hjemme her — Og vite, at jeg aldrig mere skal faa være hos dig — aldrig mere, aldrig mere -—■ LYDIA (verger sig ganske litt mot hans kys): Aa slip mig da — aa slip mig da — CATO: Ja, ja (han slipper ikke). (Lydia lcegger armene om hans hals. De staar en stund tcet sammen, vaklende. Saa blir pludselig bordteppet revet ned. Vasen, fotografiet og altsammen revet paa gulvet med intens, utaalelig larm. Lydia gjor sigfort los. Hun springer opover, bak- om sofaen, som hun flygtet. Tar forfjamset efter sit sjal paa sofaen, slaar det om sig, som hun fros. Saa gaar hun op og lukker doren til sovevcerelset igjen. Trcekkerportierenfor. Gaar tilvinduet,ruller op og aapner, forst det ene, saa det andet. Blir staaende deroppe, svoper sjalet tcettere om sig med en kuldegysning.) LYDIA (sagte): Det er jo aldeles vanvittig alt- sammen —. CATO (tar op bordteppet, scetter sakerne paa plads igjen): Dette blomsterglasset her — det gik nok istykker — (Han staar med beterne ogviser frem.) (Lydia sier ikke noget.) CATO (holder paa stykkerne): Hvor skal jeg gjore av det, du? LYDIA (hoit og hidsig): Aa læg det der. (Hun begynderpludselig at le hysterisk. Han kom- mer hen til hende.) CATO (angst): Aa Lydia, Lydia? — Herregud hvad er det nu jeg har gjort igjen — LYDIA: Jaja,nu skal jegstraks holde op — (lerigjen). Gud, det er jo latterlig —. , (Hun blir efterhvert herre over sig selv. Hunhar sat sig henne ved vinduet.) CATO (sagte): Aa jeg skammer mig — Hvad skal jeg gjore, Lydia? LYDIA (sagte, anstrengt venlig): Jeg tror næsten helst du maa gaa, Cato — du maa ikke være sint for det. — Du kan jo komme opom i formiddag ■— naar vi beggeto faar hvilt og — vi ikke er saa nervose, mener jeg —. CATO: Ja jeg skal gaa. (Han gaar bort og tar frakken paa. Tar sin kuf- fert og hatten i haanden.) Farvel da Lydia. Og tak for du lot mig faa komme ind og se Else. Nu maa du tænke endda værre om mig, end du gjorde for -—. LYDIA (tar hans haand og holder den): Nei Cato, du maa ikke si saan. Du maa ikke gaa og pine dig for dette her, horer du — det var jo min skyld mest. 54
Ef þú vilt tengja á þennan titil, vinsamlegast notaðu þessa tengla:
Tengja á þennan titil: Nordens Kalender
Tengja á þetta tölublað:
Tengja á þessa síðu:
Tengja á þessa grein:
Vinsamlegast ekki tengja beint á myndir eða PDF skjöl á Tímarit.is þar sem slíkar slóðir geta breyst án fyrirvara. Notið slóðirnar hér fyrir ofan til að tengja á vefinn.
Sækja textaskrár sem ZIP-skrá
Arngrímsgötu 3. 107 Reykjavík
Sími / tel: + 354 525 5600