en en en en es hu en en hu en en en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu ms hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ilo hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nb hu hu hu hu hu hu en hu en en hu en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en ru en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en ca en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en es hu en en en en en en fi en
Visegrad Literature :: Arany János: The bards of Wales (A walesi bárdok in English)
This website is using cookies
We use cookies to ensure that we give you the best experience on our website. If you continue without changing your settings, we'll assume that you are happy to receive all cookies on this website.
Hadd látom, úgymond, mennyit ér
Van-e ott folyó és földje jó?
S a nép, az istenadta nép,
Mint akarom, s mint a barom,
Vadat és halat, s mi jó falat
Sürgő csoport, száz szolga hord,
S mind, amiket e szép sziget
S mind, ami bor pezsegve forr
Ti urak, ti urak! hát senki sem
Ti urak, ti urak!... ti Wales ebek!
Vadat és halat, s mi az ég alatt
Azt látok én: de ördög itt
Ti urak, ti urak, hitvány ebek!
Hol van, ki zengje tetteim -
Egymásra néz a sok vitéz,
Itt van, király, ki tetteidet
S fegyver csörög, haló hörög
Vérszagra gyűl az éji vad:
Te tetted ezt, király!
Hogy sírva tallóz aki él:
Király, te tetted ezt!"
Máglyára! el! igen kemény -
Ha! lágyabb ének kell nekünk;
S belép egy ifjú bárd.
"Ah! lágyan kél az esti szél
Ne szülj rabot, te szűz! anya
S int a király. S elérte még
De vakmerőn s hívatlanul
Kobzán a dal magára vall,
"Elhullt csatában a derék -
No halld meg Eduárd:
Neved ki diccsel ejtené,
Nem él oly walesi bárd.
Emléke sír a lanton még -
No halld meg Eduárd:
Átok fejedre minden dal,
Melyet zeng walesi bárd."
Meglátom én! - S parancsot ád
A híres lakoma. -
S Edward király, angol király
Körötte ég földszint az ég:
Ötszáz, bizony, dalolva ment
De egy se bírta mondani
Hogy: éljen Eduárd. -
Ha, ha! mi zúg?... mi éji dal
Ha bosszant bármi nesz!
Áll néma csend; légy szárnya bent,
Se künn, nem hallatik:
"Fejére szól, ki szót emel!
Ha, ha! elő síp, dob, zene!
De túl zenén, túl síp-dobon,
A vértanúk dalát. (*)
(*) A történelem kétségbe vonja, de a mondában erősen tartja magát, hogy I. Eduárd angol király, Wales tartomány meghódítása (1277) után, ötszáz walesi bárdot végeztetett ki, hogy nemzetök dicső  múltját zöngve, a fiakat föl ne gerjeszthessék az angol járom lerázására. A.J.
Source of the quotation
The bards of Wales (English)
Edward the King, the English King,
Rode on a dapple grey charger
‘I wish to know the worth’, said he,
‘of my Welsh lands over the border.
Is the grass rich for sheep and ox,
Are the soil and rivers good?
And are my provinces watered well
By rebel patriots’ blood?
And what of the people, the wretched people
Do they seem a contented folk?
Are they as docile, since I subdued them,
As their oxen in their yoke?’
‘Your Majesty Wales is the fairest jewel
You have in all your crown,
River and field and valley and hill
Are the best you may come upon.
And as for the people, the wretched people,
They live so happily, Sir,
Like so many graves their hamlets stand
And none there even stir.’
Edward the King, the English King,
Rode on a dapple grey charger,
Around him silence which way he want
In his Welsh lands over the border.
Montgomery the castle’s name,
Where he that night remained,
The castle’s lord, Montgomery,
There was fish and flesh and whatever else
To sight and taste seemed good,
A rowdy throng, a hundred strong,
Bore in the heavy load.
All kinds were there, that isle could bear
Of meat and drink, with these
was bubbling wine that sparkling shone,
Carried from distant seas.
‘Ye Lords! ye lords! will no one here
His wine glass with me clink?
Ye lords! ye lords! ye rude Welsh curs,
Will none the King’s health drink?
There is fish and flesh and whatever else
To sight and taste seem best,
- That I can see, but the devil I know
Dwells in each noble’s breast.
Ye lords! ye lords! ye vile Welsh curs,
Come greet your Edward;
Where is the man to sing my deeds
A Welshman and a bard?’
Each night upon the other looked
Of the guests assembled there;
Upon their cheeks a furious rage
Paled to a ghastly fear.
And strangled breath from lips like death
Was all that could be heard;
When, like a white defenceless dove
Arose an ancient bard.
‘Here there is one to tell thy deeds,’
Chanted the ancient seer;
‘The clash of battle, the hoarse death rattle,
The plucked strings made them hear.
The clash of battle, the hoarse death rattle,
On blood the sun setting;
The stench that drew night - prowling beasts.
You did all this, O King!
Ten thousand of our people slain,
The rest are gathering
The corpses heaped like harvest stocks –
You did all this, O King!’
‘Off to the stake! this song’s too harsh’.
‘Come, let us have a gentler tune’
Forth stepped a young Welsh bard.
‘Soft breezes sigh in the evening sky,
O’er Milford Haven blown;
Maids’ sobbing tears and widows’ prayers
Within those breezes moan.’
‘Don’t bear a race of slaves ye maids!
Mothers give such no more!’
The King spoke and the boy caught up
The old man sent before.
But though unasked, yet recklessly
Advanced, unmoved, a third
His lyre’s fierce song, like the Welsh bard strong,
And his word must be heard.
‘Our bravest fell on the battle field,
Listen O Edward -
To sing the praises of your name
There is not one Welsh bard!’
‘One memory sobs within my lyre,
Listen O Edward -
A curse on your brow every song you hear
From a Welshman and a bard!’
‘Enough of this! I orders give’
Answered the furious King,
‘To send to the stake all the bards of Wales
Who thus against me sing!’
His servants till their task was done
Their searching never ceased;
Thus grimly in Montgomery,
Ended that famous feast.
Edward the King, the English King,
Spurred his dapple grey charger.
On the skies around, stakes burning stand
In the Welsh lands over the border.
Five hundred went to a flaming grave,
And singing every bard.
Not one of them was found to cry
‘Long live King Edward!’
What murmur is this in the London streets?
What night song can this be?
‘I will have London’s Lord Mayor hanged
If any noise troubles me’.
Within, a fly’s wing must not move,
Outside all silence keep.
‘The man who speaks will lose his head
The monarch cannot sleep.’
‘No! Bring me the music of pipe and drum,
And the trumpet’s brazen roar,
For the curses I heard at the Welshman’s feast
Ascend to my ears once more!’
But above the music of pipe and drum
And the bugles’ strong refrain,
Loud cry those witnesses of blood,
Five hundred Welsh bards slain. (*)
(*)Although doubted by scholars, it is strongly held in the oral tradition that King Edward I of England had five hundred bards executed after his conquest of Wales in 1277, lest they incite the Welsh youth to rebellion by reminding them in their songs of their nation's glorious past. Janos Arany.
Arany wrote this poem  when the Austrian Emperor Franz Joseph first visited Hungary after he defeated it in its 1848-49 War of Independence. Originally he was asked to write a poem to praise the Emperor.
Source of the quotation
© Typotex – Russicon – Hesz