hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu pt hu en nb hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en es en hu en en hu hu en hu hu de hu ru hu da hu ru hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Egy rövid audiencia – Regénytár
Létező és nem létező irodalom
A Szentatya kissé nyugtalanul foglalt helyet a karosszékben. Nem igazán kedvelte ezt a szobát, csak akkor tartott itt audienciát, ha bizalmas megbeszélésre került sor. Titkára, aki mindenben a segítségére volt, jól tudta, ezeken a megbeszéléseken neki sincs helye – ilyenkor türelmesen várt a szomszédos helyiségben, amíg Őszentsége magához nem szólította a finom hangú csengő segítségével.
– Hol van ennek a borítékja? – kérdezte a pápa, mire titkárja keresgélni kezdet a félre rakott iratok között. Az történt, amire a Szentatya számított: a borítékot a papírkosárból kellett kiszedni, az értéktelen dolgoktól hamar megszabaduló titkár már ad acta helyezte.
XVI. Benedek szinte egyetlen pillantással fésülte át a boríték mindkét oldalát, olyan gyorsan fordította át.
– Látja? – mutatta a titkárnak. – Ezen sincs fejléc, egyszerű postai boríték.
– Nem értem – rázta a fejét a másik.
– Nézze, ha én volnék a NASA egyik szakembere, feltehetőleg e-mailt küldenék. De tegyük fel, hogy a hagyományos levelet protokolláris okokból küldte. Mégsem használt céges papírt és borítékot. Ez az egész olyan, mintha az illető azt akarná, hogy csak mi tudjuk: ő a NASÁ-tól keres bennünket. Nézzük csak a feladás helyszínét! – A Szentatya közelebb emelte szeméhez a papíros bélyegzővel lepecsételt sarját. – Róma.
– Mi következik ebből? – kérdezte a titkár.
– Nagyon egyszerű: Mr Wilde nem írt e-mailt mert az lenyomozható. Ideutazott Rómába, és egy egyszerű, normál postai borítékban adta fel a levelet, még csak nem is ajánlva. Nézze, a feladóhoz csak monogramot írt, megkockáztatva, hogy egyszerűen a szemétbe hajítjuk. Így aztán végleg nem tudni, ki adta fel a levelet.
– Hogy jöhetett át a biztonsági rendszeren ez a levél?
– A műszerek nyilván nem mutattak ki semmi gyanúsat. Találjon nekem egy időpontot minél hamarabb. Találkozni szeretnék Mr Wilde-dal! Úgy látom, egy mobil számot hagyott meg, de csak sms-ben jelezhetünk vissza. Tegyen úgy!
Őszentsége tehát most ott ült karosszékében, és Mr Wilde-ra várt, aki néhány perccel később be is toppant az ajtón. Energikus harmincas fiatalembernek tetszett, öltönyt viselt, mosolygott, mégis komolynak tűnt, és a legtermészetesebb hajlással csókolta meg a halászgyűrűt.
– Foglaljon helyet! – mutatott egy másik karosszékre a Szentatya.
Titkárja közben a kijárat elé lépett, onnan visszafordulva kérdezte, hozhat-e frissítőt, kávét vagy bármi egyebet? Mr Wilde megrázta a fejét, mire a pápa intett, hogy segédje elmehet.
– Úgy vélem, nem hivatalos ügyben keres, Mr Wilde – kezdte a beszélgetést a pápa.
– Bizonyos értelemben hivatalos ügyről van szó – felelte a fiatalember.
– Úgy sejtem, ön hívő ember.
– Az vagyok. Ír-amerikai családban születtem, valójában én pap szerettem volna lenni, amit a családom nagyon is támogatott volna. Öt évet töltöttem el a szemináriumban, hanem akkor… – Elgyengül a hangja. – Az az igazság, hogy szerelmes lettem. Hosszú ideig gyötrődtem, de ma már tudom, hogy jól döntöttem. Elvettem feleségül Emilyt, és, hogy a család anyagi körülményeit megteremtsem, másik érdeklődési körömnek, az informatikának kezdtem hódolni. De emellett világi úton tovább folytattam a teológiai tanulmányaimat is – kedvtelésből, ha úgy tetszik.
– Azért a NASÁ-hoz bekerülni ennél lényegesebben nehezebb.
– Emily családja segített. Az apja fizikus, ő is részt vesz az űrprogramban.
– Tehát ön az űrprogramban dolgozik? – bólintott a pápa.
– Egy részében. Én a Mars-programban vagyok benne. És ezért is kerestem meg önt, Szentatyám.
– Hallgatom – dőlt hátra XVI. Benedek két kezének ujjait összeérintve.
– A kutatás menetét nem szeretném hosszan taglalni, talán unalmas is lehet. De bizonyára ön is tudja, hogy a Mars felszínének vizsgálatával régóta foglalkozunk. A sajtóban számos felvétel látott már napvilágot, amit ami szondáink készítettek, sőt most már a világhálón is hozzá lehet férni ezekhez. Kérem, nézze meg ezt!
Mr Wilde egy kinagyított fotót húzott elő a táskájába csúsztatott nagyméretű borítékból. Egymás mellett láncszerűen sorakozó téglalapok látszottak rajta.
– Érdekes, mintha valaminek az alaprajza volna – jegyezte meg Őszentsége. – Például egy kezdetleges falué.
– Igen, ez tűnt a legkézenfekvőbbnek – felelte a fiatalember. – De most történt valami. Egy új programozásnak köszönhetően, amit nagyrészt én fejlesztettem ki, sikerült közelebb jutnunk, és jobb felvételeket készítenünk. Pontosabban nekem egyedül.
– Ezt hogy érti?
– Hosszú ideje dolgoztunk a programon. Úgy tűnik, jó munkát végeztünk. De a hivatalos teszt előtt én magam végeztem el néhány próbafuttatást. Nos, sikerült is közeli felvételeket készítenem ezekről a különös téglalapokról. Íme.
Mr Wilde újabb fényképet helyezett az asztalra, majd visszavonulva figyelte a Szentatya arckifejezésének hirtelen megváltozását. A felvételen most különös részletek tűntek elő: a szélső téglalap alakú mezők üresek voltak, de középen két egymás mellett lévőben mintha betűk sorakoztak volna. A pápa végigböngészte a sorokat, majd elképedve kérdezte:
– Ez az, amit gondolok?
– Héber szöveg, de tükrözve. Mintha valaki egy könyv betűit nyomná bele a homokba.
Mr Wilde ismét bólintott. Őszentsége a biztonság kedvéért újra végigolvasta a
szöveget, végül már-már hitetlenkedve kijelentette:
– A Tízparancsolat. – Mr Wilde harmadik bólintása után megint a szövegre nézett, úgy tette hozzá: – Méghozzá két táblán. Igaz, nem abban a 3-7-es felosztásban, ahogy mi ábrázoljuk, hanem az 5-5-ös felosztásban, ahogy a zsidó teológusok beszélnek róla, de ez minden kétséget kizáróan a Tízparancsolat.
XVI. Benedek most elkomorodott, úgy nézett a fiatalember szemébe.
– Rendben, Mr Wilde, remek tréfa volt, de ebből elég ennyi.
– Nincs szó térfáról, Szentatyám – felelte gyorsan az informatikus. – Ha ön kéri, azonnal megadom az összes olyan hivatkozási adatot, amellyel a NASÁ-nál ellenőrizheti ezt a kísérletet. Persze, ennek két következménye is volna. Az egyik, hogy engem a titoktartási szerződésem megszegésért letartóztatnának. Ezt még ki lehet bírni az igazságért. A nagyobb baj az, hogy a felvételek eztán hamar nyilvánosságra kerülhetnek.
– Úgy érti, erről valóban ön tud egyedül?
– Csak mi, ketten, Szentatyám.
A pápa mélyen elgondolkodott, majd mosolyogva felállt.
– Nagy titkok vannak még a világban, igaz? – helyezte a kezét a fiú vállára. – És ön, mint tudós ember, és úgy is, mint világi teológus, jól tudja, hogy minden új adatot többször ellenőrizni kell, mielőtt publikáljuk.
– Tökéletesen egyetértek, Szentatyám.
– Mit szólna, ha azt mondanám, hogy amíg rá nem jöttünk, valami tréfával állunk-e szemben, addig valójában nem is látni betűket azokban a téglalapokban?
– Úgy érti, nem jó a program?
– Ilyet sosem állítanék. A NASÁ-nál kiváló szakemberek dolgoznak, és a cég rengeteg pénzt ölt ebbe a kutatásba. A program kiváló, de ezekben a téglalapokban nincs betű.
– Nincs – bólintott ismét az informatikus.
– A fotókat természetesen átveszi a vatikáni könyvtár. Köszönöm, fiatal barátom, hogy felkeresett. És mondja csak, Emily hogy van?
– Köszönöm, remekül. Nagy öröm ért bennünket: most várjuk az első gyerekünket.
– Isten megajándékozta önöket. Nos, mit szólna, ha a keresztelőt itt, a Vatikánban tartanánk? Én magam végzem a szertartást.
– Ezt nem is mertem remélni.
– Ugyan, hiszen ön egy tiszta szívű hívő. Ez a legkevesebb.
(Falkirk, Skócia, 1973) Újságíró, szerkesztő, a The Evening Times munkatársa. Irodalommal a 90-es években kezdett foglalkozni, első novellái az University of Glasgow lapjában jelentek meg. Előszeretettel foglalkozik vallásfilozófiai kérdésekkel. Több munkájában is kapcsolatot próbál keresni a vallás és a science-fiction között. Eddig egy novelláskötete jelent meg, Mechanical Redemption címmel.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
A bárzongora utcai rejtély
Hogyan felejtsünk el írni?
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.