hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hbs_lat hu nl hu hu hu hu ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu uk hu hu hu hu hu en hu hu en hu en hu hu hu hu hu
posztdok napló 270. – pászka percek itt is, ott is – KISPASZTI WEB
Menü + × expanded collapsed
Lassan elrágom az utolsó maceszt a dobozból… este vége az ünnepnek itt Izraelben. Az ősszel hazavittem Pestre a tavaly vásárolt angol Haggadát, biztos voltam benne, a kovásztalan kenyér napjait Európában töltöm majd. Amúgy is, egyszer pont elég volt a szentföldi nyolc napos “semmittevésből”. Az élet persze már megint máshogy rendezte a dolgokat – szerencsére 🙂 -, s a hosszabb távú tervek sikeres kivitelezésének érdekében ide kintre “kényszerített” a kenyérmentes napokon.
Mielőtt belekezdek az elmúlt hét történéseinek ismertetésébe, muszáj blogba vetnem egy képet, amely három-négy napja folyamatosan kísért: “Húsvét hétfő van, kikászálódom komáromi ágyamból, a konyhában ott vár a reggeli. Anya kinéz az ablakon, s mint minden évben, csak annyit mond: “Már járnak az öntözők!”. Nos mielőtt el nem felejtem, sok locsolót, piros tojást mindazoknak, akiket érint. Szép ünnepet!
Szombat este vonatoztam vissza a déli Ashkelonból Tel-Avivba. Reggel alig lézengett valaki az egyetemen. “Másfél nappal az egyik legnagyobb zsidó ünnep előtt kinek jut ideje a kutatásra.” – vontam le a következtetést. Rövidre fogtam hát a munkaidőt, s elugrottam a közeli kisboltba maceszért. A választék hatalmas volt, öt kilós kiszerelésből volt vagy hat fajta is. “De minek nekem öt kiló?” Végül vettem három 400-500 g-osat.” Jó lesz majd egy “Nagy macesz teszt” című bejegyzéshez”. – kezdtem  megint bloggerként agyalni. Hátra volt még az utolsó morzsák összesöprése, a hűtő átnézése. “Mi mindent talál az ember hómec-keresés közben?!? Megdöbbentő!!!”
Hétfő délelőtt felöltöttem a legszebb ruhámat, feltettem a Bulgáriában a menyasszonyomtól kapott kipát, bepakoltam egy napi cuccot a táskába, s újra tengerparti bázisom felé vettem az irányt, hogy ezúttal Miriam és Aharon vendégszeretetét élvezzem. Nem szoktam ilyen fejfedőben mászkálni, valószínűleg átszellemültem, lélekben is felkészülve az egyiptomi kivonulás történetére. 63-as busz, Azrieli Center, vasútállomás, emeletes vonat… – szokás szerint.
A családon és rajtam kívül volt még egy vendég. A srác Dél-Amerikából érkezett három hete, hogy részt vegeyen egy több hónapos oktatási programon. Mintha egy alija reklámból lépett volna ki. Tele volt lelkesedéssel, s csillogott a szeme, miközben első ereci élményeit és zsidósága felfedezését mesélte. “De jó neki, én is szeretnék még mindig ebben a kék-fehér ködben leledzeni” – merengtem kicsit szkeptikusan a szavait hallgatva.
Zsinagóga az ismert arcokkal, Széder-este a családi asztal körül. Ismét elmeséltük, s tovább adtuk a legfiatalabb generációnak az elmesélendő történetet tízcsapásostól, fáraóstól,… A maceszgombócos leves után kiáltottam csak fel: “Hé, hol maradt a sós vízbe mártott főt tojás?” Pár másodpercen belül már ott is lubickolt a tányérromban. Megannyi fogás, tradicionális étek, remek hangulat. Talán most éreztem először úgy, hogy a Széder-este nem valami hosszú, vontatott együttlét. Minden mintha pillanatok alatt lepergett volna.
Reggel a család férfi tagjai zsinagógába mentek, nem volt erőm velük tartani, kiültem a kertbe, s szokás szerint csak néztem ki a fejemből. Szükségem volt egy kis elmélyülésre, a dolgok átgondolására. Persze kis idő múlva, feladatot kaptam, a kis unokákat kísértem el a gyülekezet házáig. Szóval teljesen nem lógtam el a liturgiai részeket.
Séta a tengerhez, családi ebéd, délután Orna és Yossi látogatása, s újra a Tel-Aviv felé zakatoló vonaton találtam magam. “Mit kezdjünk hát a munkamentes félünnepekkel?” – vált a kérdés egyre égetőbbé. “Hát el kéne ugrani Jeruzsálembe a jégkiállításra, Haifára a vasúti múzeumba és a holoni Egged-busztárlatra.” – hangzott az egyértelmű válasz.
Reggelre elbizonytalanodtam: “Egy kis jég miatt felutazni a fővárosba?” – most voltam másfél hete. “Mi az már, hogy vonattal nem lehet a vasúti múzeumba utazni?!” – tettem le nagyon hamar az északi útról. “Miért nem lehet feltenni a buszmúzeum oldalára, hogy melyik tömegközlekedési járat repíti oda a kíváncsi látogatót?!” – töröltem a holoni programot is a naptárból.
“Basszus, azt mégsem írhatom majd e a Posztdok Naplóba, hogy öt-hat napig feküdtem macesz morzsák között Ramat Ganban! Szedd már össze magad Paszti-gyerek!” – ostoroztam magam töketlenkedésemet látva.
Belevetettem magam az Internet világába. Halemajdi programot kerestem ezerrel. A Time Out Israel Facebook-oldalán a Tel-Avivi Egyetem Botanikus Kertjét ajánlották az utazóknak. “Na jó, hát legyen.” – döntöttem végre, s a 63-as buszról 25 perc várakozás után át is szálltam a 45-ösre. A Diaszpóra Múzeum megállójáig utaztam, s először hiába kerestem a kertet a túloldalon. Az épülő természettudományi múzeum és a látogatók előtt zárt egyetemi állatkert között vezet egy kis utca egy nagy zöld vaskapuig. Nem láttam még olyan közintézményt Izraelben, amelynek a kapujában ne állt volna őr. Itt nem volt senki. Meglöktem hát a bejárati ajtót, látva, hogy nincs éppen beláncolva. Nagy nehezen kitárult a kapu. Az elhagyott őrbódé előtt egy poros plexidobozban hevertek az angol, héber, arab és orosz füzetecskék, a kert történetét és térképét rejtve. Be kell vallanom, szentföldi tartózkodásom során még talán sosem féltem ennyire – na jó a légiriadókat leszámítva. Végig azon tűnődtem, mi van, ha leüt valaki a kietlen parkban vagy rám dől egy hatalmas fa a kevésbé gondozott erdős részeken. A szellemkertet egyetlen teknős őrizte. Rajta kívül csak két eltévedt családdal és egy fiatal párral akadtam össze a némán sorakozó kaktuszok és szebb napokat látott pálmaházak árnyékában. Nem tudom, a Time Out Israel közösségi portálon található oldalának szerkesztője mikor járt utoljára az egyetemi kampuszon vagy melyik archívumból húzta elő a feltöltött képet. Egy biztos, a kert nem tartozik a TOP10 turistalátványosság közé.
Ha már erre jártam, beugrottam a meseszép egyetemi központba ebédelni, majd a 40-es busszal közelítettem meg Ramat Gan egyik fő bevásárlóutcáját a Bialikot.
Új napra virradtunk, s megint nem tudtam, merre induljak el. “Fő a határozottság!” – nyugtattam magam. “Döntsön a helyi buszvállalat. Ha a 63-as jön először a megállóba, irány Tel-Aviv, ha a 67-es nézzünk el az Ayalon kenyonba vagy a mellette lévő cirkuszba.” -bíztam rá a programot a véletlenre. Jelentem a 67-es győzött.
A buszról leszállva a lábaim automatikusan a cirkusz irányába vittek. A tavalyi Circus Americano után alacsonyabbra tettem az elvárásaimat. Le kell szögeznem, ez az idei sátoros élmény sokkal jobbra sikerült. A programból kimaradt minden ami gagyi, s a mongol, chilei, cseh artisták varázslatos kétórás programot adtak kicsiknek és nagyoknak. Légtornászok, zsonglőrök, bohócok szórakoztatták a nagyérdeműt. A gömbben motorozók vagy a magasban repkedők produkciói között bőven akadt olyan,a melyre a nagypapám nem mondta volna, hogy ilyet már gyermekként is látott a Kossuth téren Komáromban.
A cirkusz káprázatos világa után bevettem magam az Ayalon bevásárlóközpont zsúfolt boltjai közé. Nem időztem sokat, s újra a buszokra bíztam magam. “Ha jön a 40-es, elugrom a Van Gogh kiállításra; ha sokat kell várni, felszállok az első olyan buszra, amelynek ismerem a végállomását.” – hangzott a kompromisszum. A 33-ason kötöttem ki, a tervek szerint a Reading fejállomáson szálltam volna át a Ramat Ganig közlekedő 39-esre. Már majdnem futni kezdtem a járat felé, amikor egy kis hidat fedeztem fel zsúfolt tömeggel. Nem hagyhattam ki. A tel-avivi kikötőben bolyongtam egy kicsit, majd ebéd, tengernézés, fotók a blognak… A kitérő után végül ott ültem a Givatayimon átszáguldó kék-fehér közlekedési eszközön, s újra azon agyaltam merre tovább.
A péntek bevásárlással és a környék felfedezésével telt, a szombat pedig végre a pihenésé volt. Érdekes képet festenek ilyenkor a szupermarketek. A sok, hómecot tartalmazó letakart polccal, amelyről ebben az időszakban nem szabad vásárolni illetve eladni semmit sem. Kicsit morcos volt a kasszánál előttem álló bácsi, amikor a gép kidobta, hogy a kosarába tett halkonzerveket mégsem lehet meghazavinni az ünnep alatt.
Van Gogh – Yichak Rabin – miniArt
Vasárnap a kultúra és a történelem került terítékre. Kedves szomszédom, Anna invitált közös kirándulásra. Először a kiállítási központban zajló Van Gogh Alive audiovizuális tárlatot tekintettük meg. A festő képei a modern technika segítségével elevenednek meg a világot körbeturnézó vetítés segítségével. A fél órán át tartó bemutató pont olyanoknak való, akiknek nem lenne türelme végignézni egy csomó falra akasztott napraforgós, virágos, holland tájakat ábrázoló festményt.
Miután feltöltődtünk a színek világában, felkerestük a Tel-Avivi Egyetem és az Erec Israel Múzeum közelében található Yichak Rabin Centert. Az egykori, merényletben elhunyt miniszterelnök életútját idéző tárlat a múzeumtechnika legújabb vívmányainak felhasználásával mutatja be a politikus életútját, megannyi információt közölve a látogatókkal.
Utunk végén a festői Yaffora kocsikázunk át, ahol a miniART tárlaton mesterien kidolgozott “apróságokban” gyönyörködhettünk. Volt itt egy kis nanotechnológia, a NANO ART – tudományos művészeti bemutató keretében. Köszönet Annának ezért a tartalmas, élményekkel teli napért.
Ropogjon hát a macesz ma estig, s jöjjenek a szürkéskék-fehér hétköznapok…
Facebookon való megosztáshoz kattintás ide.(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a Twitter-en való megosztáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Megosztom a LinkedInen(Új ablakban nyílik meg)
Ajánlás egy barátnak email-ben(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a nyomtatáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Előző bejegyzés Előző bejegyzés:
posztdok napló 269. – megvezetve… – olvasói adok-kapok
Következő bejegyzés Következő bejegyzés:
posztdok napló 271. – blogreflexió: “Bizonyára okos fiú, de sose lesz otthon Izraelben – és ez nem az ország hibája.”
One thought on “posztdok napló 270. – pászka percek itt is, ott is”
Visszajelzés: posztdok napló 272. – Dali-láz a magasban | KISPASZTI WEB
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Adatok megadása vagy bejelentkezés valamelyik ikonnal:
E-mail cím (kötelező) (Nem lesz látható)
Hozzászólhat a WordPress.com felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Twitter felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Facebook felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Kérek e-mail értesítést az új hozzászólásokról.
Kérek e-mail értesítést az új bejegyzésekről.
Rádió Bézs: 55 perc a Csodák Palotájából
STRATÉGIA #2 – zsiráfok és elefántok az “ötlet” szolgálatában
Közösségi matricázás a Judafesten
Újra itt a Diák Innovátorok Klubja
Ezt írtam… Hónap kiválasztása 2018 november  (1) 2016 szeptember  (1) 2016 március  (1) 2016 január  (1) 2015 december  (1) 2015 november  (1) 2015 október  (2) 2015 augusztus  (2) 2015 július  (4) 2015 május  (2) 2015 március  (2) 2015 február  (1) 2014 december  (1) 2014 október  (2) 2014 szeptember  (2) 2014 július  (3) 2014 június  (1) 2014 május  (2) 2014 április  (4) 2014 március  (2) 2014 február  (2) 2013 december  (1) 2013 november  (4) 2013 október  (5) 2013 szeptember  (3) 2013 augusztus  (10) 2013 július  (4) 2013 június  (3) 2013 május  (4) 2013 április  (9) 2013 március  (8) 2013 február  (5) 2013 január  (9) 2012 december  (9) 2012 november  (46) 2012 október  (11) 2012 szeptember  (9) 2012 augusztus  (6) 2012 július  (3) 2012 június  (8) 2012 május  (9) 2012 április  (11) 2012 március  (9) 2012 február  (12) 2012 január  (12) 2011 december  (9) 2011 november  (9) 2011 október  (14) 2011 szeptember  (18) 2011 augusztus  (19) 2011 július  (20) 2011 június  (19) 2011 május  (8) 2011 április  (3) 2011 március  (3) 2011 január  (1) 2010 november  (1) 2010 szeptember  (1) 2009 augusztus  (1) 2009 június  (1) 2008 december  (1) 2008 július  (2) 2008 június  (1) 2008 május  (2) 2008 április  (1) 2008 március  (3) 2008 február  (3) 2008 január  (8) 2007 december  (5) 2007 november  (7) 2007 október  (19) 2007 szeptember  (32) 2007 augusztus  (106) 2007 július  (116) 2007 június  (95) 2007 május  (45) 2007 április  (65) 2007 március  (25) 2007 február  (59) 2007 január  (47) 2006 december  (1) 2006 november  (4) 2006 október  (4) 2006 szeptember  (2) 2006 augusztus  (9)
Ki járt a weblapomon?
KISPASZTI WEB, WordPress.com ingyenes honlap vagy saját honlap létrehozása.
Already have a WordPress.com account? Log in now.