hu hu hu hu hu hu eo hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu tr hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu uk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en fr hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu uz hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu hu en hu hu en hu hu hu en hu hu en hu en hu hu hu hu en hu hu en hu hu en hu hu en hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu fi hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu eo hu hu hu en hu hu hu en hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu sv en ceb hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu en hu
Írott alkotások - Menny a Földön
Sokszor, amikor írni akartam valamit Jézusnak a füzetembe, ezek a gondolatok folytak a lapokra. Előfordult, hogy rímekben és pontos szerkezetben, volt hogy csak szabadvers formájában. Néha a felénél döntöttem el, hogy a keresztrímeket el kellene engedjem ahhoz, hogy szabadon folyhasson az, ami bennem van. Szent Szellem szeret játszani a stílussal és formával is, amikor beszél, ahogy eddig megismertem.
Azt gondolod, milyen fegyelmezett vagy.
Csak szeretnél elég ismeretre szert tenni,
mert ilyen egy jó keresztény, ugye?
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, milyen odaszánt vagy.
Csak szeretnél megfelelő elégtételt felmutatni,
mert hát engem ugye le kell nyűgözni.
Be akarod bizonyítani nekem és magadnak,
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, hogy milyen kitartó vagy.
Csak szeretnél rávenni, hogy jó legyek hozzád.
Megmutatni, hogy elég fontos vagyok neked.
Mert ezt teszi az, aki következetes.
Te akarod ápolni velem a kapcsolatot.
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, milyen imádó szívű vagy.
Csak szeretned azt a jó érzést, ami ezzel jön.
Mert szerinted valamit tapasztalni kell ahhoz,
hogy valóságos legyen a közösségünk.
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, hogy milyen eltökélt vagy.
Csak szeretnél végre letenni valamit az asztalra.
Mert úgy véled, már így is túl sokat
pocsékoltam rád látható eredmény nélkül.
Mégis azért úgy fair, ha viszonozol valamit.
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, milyen jó engem minden elé helyezni.
Pedig csak félsz, hogy lemaradsz valamiről.
Próbálsz meggyőzni, hogy mutassam meg magam neked.
Mert aki igazán szellemi, az mással már nem foglalkozik…
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, hogy szentség-központú vagy.
Közben csak nem akarsz megbocsátani magadnak.
A töredelmes bűnbánat legalább kompenzálja
a tetteidet valamilyen módon, nemde?
Mert azért lennie kell valami következménynek…
De nekem csak te kellesz.
Azt gondolod, hogy milyen figyelmes vagy.
Pedig csak aggódsz, hogy kiesel a kegyelemből.
Mert hát azért nem szabad ezzel szórakozni.
Nehogy az ellenségnek tere legyen.
Majd te jobban résen leszel.
De nekem csak te kellesz.
mint bármi mást. Egyébnek úgysincs értelme.
Úgyis ismered az összes problémát.
Testközelből nézel végig minden ballépést.
amit csak a fejembe engedek.
Mit is írhatnék neked? Úgyis tudod…
Senki sem kavar fel úgy, mint te.
Senki zavar meg annyira, mint te.
Senki nem tör össze úgy, mint te.
Senki sem repít olyan magasra,
senki sem vonz olyan mélyre.
Senki sem hoz ki úgy önmagamból
Senki sem tesz annyira izgatottá,
és senki nem nyugtat meg úgy, mint te.
Mit írhatnék neked? Úgyis tudod…
Te vagy az, akire vágyok
Te vagy az anyag minden tárgy mögött.
Te vagy a nyugalom a csend mögött.
Te vagy az öröm a nevetés mögött.
Te vagy a tánc a mozdulat mögött.
Te vagy az, akit kíván az összes
kicsi sejt bennem. Kiáltva utánad.
Te vagy az, akit nem látni olyan, mint haldokolni.
Nem hallani olyan, mint eltemetve sínylődni.
Nem érezni olyan, mint kongó edénynek lenni.
Te vagy a hang a dallamban.
A tinta a tollamban. Az íz a ételben.
Látod, ez a vers végtelen..
amit te mind jobban tudsz, mint én.
Mégis olyan nagy szabadság leírni.
mint valami régen fogvatartott madarat.
ahogy és amerre csak akar…
aminek a kellős közepén vagyok.
Miért találom magam olyan könnyen kívül?
Miközben nincs is más, csak belül?
hogy hogyan mászok fel hozzád,
az a fal, aminek a tetején állok?
ami már a számban van?
ha már ott vagyok a kellős közepén.
Több kérdést feltenni nem akarok.
nem érdekel mennyire érzem magam kívül.
nem fogok lekésni a lényegről.
Nem baj, ha nem érzékellek,
ha egyszer minden oldalról kürölzársz.
Nem próbálok meg feljutni hozzád,
ha már itt ülök öledben.
Nem mászom meg a falat,
Nem zavar, ha nem látom,
hisz úgyis betölti az egész látóteret.
Mennyi szuper dolgot lehet csinálni
anélkül, hogy a szemedbe néznék?
Áradhat az erő, folyhatnak a kijelentések.
Jöhetnek az elhíváshoz szükséges lépések.
És lehet mindeközben nem élvezni téged.
Lehet benned, érted, veled tenni egy sor jót.
És mégis valahogy közben kihagyni téged.
Megosztani, amit kaptam. Áldás lenni.
amikor magunkra zárjuk az ajtót.
Miközben már ver hevesebben a szívem,
Belőled élni és mégsem szeretni?
Úgy szeretnék újra szerelmes lenni.
Lehet úgy életeket megváltoztatni,
hogy a sajátom a közömbösség köde alatt tengődik.
Lehet úgy másokat lángra lobbanatni,
hogy én már rég takarékon égek.
Lehet úgy szerelemről beszélni,
hogy számomra az nem több
Vagy néhány jellemzőjének újraátlésénél.
Lehet úgy járni veled, hogy csak néha
bólintok oda udvariasságból neked.
Lehetsz te úgy a forrás,
hogy csak épp eleget merítek az aznapra,
anélkül, hogy benned lebegnék.
Kérlek, hadd essek újra szerelembe veled!
Kérlek, hadd essek újra szerelembe veled!
Kérlek, hadd essek szerelembe veled!
Ez az önfeladás művészete.
Akarlak szeretni. De nem megy.
Be kell lássam: képtelen vagyok erre.
Minden tőlem telhetőt megtettem.
Ennyi volt. Kész. Vége
Csak vágyok rá. De nem szeretlek…
Kérlek, hadd essek szerelembe veled!
Azt gondoltam, menni fog ez.
Majd kereslek, törődök veled.
Kiderítem mire is teremttettem.
Pontot teszek a talány végére.
Nem érem be kevesebbel,
minthogy folyton veled éljek.
Ha senki nem is tart velem,
én végigjárom ezt az utat.
De ez nem így lett kitalálva…
Kevés ide a szenvedély.
A lelkesedés és sóvárgás.
Ide kell valami más.
Valami, ami nincs a kezemben..
Hadd essek, kérlek szerelembe veled!
Akár szomorú is lehetne ez.
Csőd. Kudarc. Pofára esés.
Téged nem lehet csak úgy szeretni.
Ez nem jön belőlem
Ehhez valami több kell.
Valami, ami nincs meg nekem.
De biztosan megvan neked.
Hadd essek, kérlek, szerelembe veled!
Ha majd mást csinálok
Ha nem itt leszek
Ha jönnek az ígért változások
Ha nem ezek lesznek a körülmények
Ha majd jobbra fordulnak a dolgok
Majd ha nem csak magam körül forgok
Ha még inkább jézusivá válok
Ha kiismerem igazán magam
Minden kis hazugsággal elbánok
Eltűnik valamennyi rossz oldalam
Ha az összes szükséges változást kivárom
Majd akkor leszek veled.
Nem látod most még mennyire gáz vagyok?
Így úgysem élhetek érted.
Csak újabb korlátra bukkanok.
Hiába rángatom a kezed.
Van itt egy apró bökkenő… A lényeg:
hogy ugyanúgy maradhat minden.
A kiskanál a fiókban, a virág a cserépben.
Miközben a változás egyetlen helyen történt: itt bent.
Lehet ugyanannál az asztalnál, ugyanazt a levest enni.
Ugyanolyan fáradtan, ugyanolyan lomok között matatni.
Megkeresni ugyanazt a ruhát, felvenni ugyanarra testre.
Megnézni ugyanabban a tükörben. Ledobni ugyanarra a székre.
Te annyit tudnál mesélni.
Meglehet egészen jól ismersz engem.
Beléd nézek és számtalan
emlék tódul a fejembe.
Végtelen esték, hosszú várakozások.
Képek. Papírok. Könyvek. Hangok.
Egészen jól átlátsz már engem.
csakhogy teljen már az idő.
Múlt is, meg nem is.
Fogytak a gyertyák sorra
a kis lángod alatt.
Sokat tudnál mesélni valóban:
Te őrzöd mindezt nekem.
Jó tanu vagy, meg kell hagyni.
Csak úgy vágod az arcomba
mikor egymásba botlunk valahol:
pohár aljára száradt forrócsoki…
Te vagy az egyetlen,
Bevallom: Nagy a szakadék a kettő között.
De az igazság nem süllyedhet le a tapasztalás szintjére.
Ezért kénytelen a tapasztalás felzárkózni az igazsághoz.
Ha mégsem így lenne, akkor sem fogom odáig butítani az igazságot,
mígnem köszönőviszonyba kerül a tapasztalással.
Nem így szeretném áthidalni a kettű között tátongó szakadékot.
Inkább legyenek akármeddig ellentmondásban, csak ezt ne.
Tudom, ez a feszültség provokálja, hogy az igazság átcsöpögjön a tapasztalás szintjére.
Míg végre egy lapra kerülnek egymással.
Nem érdekel mennyire állnak távol most.
Az igazság objektív, állandó.
A tapasztalat szubjektív és sokszor illúzió.
Addig fogok ragaszkodni az előbbihez, amíg az utónbbi nem alkalmazkodik.
Kivárom, hogy útólérje a tapasztalatom az igazságot.
Fel kell zárkóznia ennek a szubjektív valóságnak az objektív valósághoz.
Nem tehet mást. Engednie kell a vonzásnak.
Ha jól vagy, azért
ha rosszul vagy, azért
ha unod az egészet, azért
ha épp lelkesedsz, azért
Ha tisztán látsz, azért
ha vak vagy, azért
ha előre mész, azért
hogy egy lépést is hátráljak.
én nem megyek sehova.
én nem megyek sehova.
A legnagyobb káosz közepén,
Én nem megyek sehova!
Mikor húzod ki a gyufát?
Megnézheted mi a sok!
Mennyi az annyi nálam!
Mikor adom be a kulcsot
Most már egy kicsit
Én nem megyek sehova!
Engem el lehet felejteni.
Azt hinni, hogy nem vagyok ott
De attól még ez a nevem:
Szóval én nem megyek sehova.
Nem változtathatom meg a nevemet.
Annyit hagysz figyelmen kívül,
Arról nem győzöl meg,
hogy egy lépést hátráljak tőled.
Nem elég úgy tennem, ahogy te.
Neked kell tenned bennem.
Nem elég úgy éreznem, ahogy te.
Neked kell érezned bennem.
Nem elég azt akarom, amit te.
Neked kell akarnod bennem.
Nem elég úgy gondolkodni, ahogy te.
Neked kell gondolkodnod bennem.
Nem elég arra vágynom, amire te.
Neked kell vágynod bennem.
Neked, kell döntened bennem.
neked kell cselekedned bennem.
Nem, még ha sikerülne is lekövesselek:
érezni akarni látni, tenni,
vágyni, dönteni, látni, ahogy te,
nem lenne több egy zseniális utánzatnál.
Az utánzat pedig utánzat, még ha jól sikerült is.
Te pedig az eredetit akarod:
a te vágyad, akaratod, tetted bennem.
Vagyis csak az a tiéd, amit te teszel.
A többi marad utánzat.
A legjobb igyekezetem is érdemtelen.
A legvidámabb dolog a világon!
Te teszed, amit úgyis csak te tudsz.
Én pedig abbahagyom, amit úgysem tudok.
Nincsen szabadabb annál, mint felismerni:
te úgyis úgy gondolkodsz, ahogy te, bennem.
Te úgyis azt teszed, amit te, bennem.
Te úgyis úgy látsz, ahogy te, bennem.
Úgyis úgy érzel, úgy élsz, úgy nézel.
Minek rontanám el a gagyi utánzással azt,
aki te vagy bennem?
Hagyom, hogy te te legyél bennem.
Minden más próbálkozásról messziről visít,
Azt eszem, amit te.
Azt az oxigént kapom, amit te.
Ott vagyok, ahol te.
Csak azt tudom hallani, amit te.
Te vagy a környezetem,
Csak azt tudom megélni, amit te.
Nem is látok mást,
Ott ülök, ahol te.
azt mondják, szabad leszek.
De most itt vagyok, bezárva,
a tökéletes függésbe tőlem.
Mondta Jahve és esetlenül feltápászkodott székéből óriási
-Nem is olyan könnyű kihordani
/lelkes kortárs zelóta eszmecseréje a Szabadítóval/
Ha hallod, hogy itt vagy ott,
rá se ránts! Kamu.
Az ágy alatt, a polc sarkában.
A szekéren, a malomban.
Mikor jön az alapítás?
Valakinek csak meg kell szerveznie
a közigazgatását. A felépítést.
Legalább egy erős katonai vezetőre
feltétlen szükség van. Az lehetnél te.
Aki összerántja itt a dolgokat.
rendesen leszámol a gonoszokkal,
és rendet teremt egyszer s mindenkorra.
Persze, hogy mindenhol van.
Vagyis lehet. De akkor legyen itt!
Hát legyen! Alighogy kigondoltad. Teljesült is.
De hogyan? Mi a következő lépés?
Bármire kész vagyok! Egy szavadba kerül.
Hát. Ööö. Sehogyan. Nem kell érte tenni,
mert már jelen van. Ennél jobban nem tud eljönni.
Na ne mondd! De úgy valóságosan!
Tied az erőm és a kardom.
Parancsára várok. Szolgálatára Uram!
Arra semmi szükség. Pihenj egy kicsit.
Itt az a szabály, hogy én szolgálok.
Rendben. Akkor abban segítek, ahogy bírok.
Inkább ne, kérlek. Már megvagyunk.
Nem sokat tehetsz hozzá az igyekezeteddel.
Őszinte leszek veled: Inkább káros!
Ha pihensz, kevésbé akadályozol.
Majd megértem. Szóval akkor hogyan alakul a terv?
Melyik résznél járunk? Csakhogy belelássak.
A legvégén. Meg van oldva. Pipa.
A kivitelezés megtörtént. Elvégeztetett.
Ajjaj. Na de mégis! Úgy az anyagi világban
is szeretném látni már kibontakozni.
Fogod. Akinek van füle és szeme
az lát és hall. Megmondtam az elején.
Hm. De mi lesz az elnyomással?
Mégsem hagyhatod ezt tovább!
Csak azért jöttél, hogy felszabadíts?
Nemde? Te magad is így jelentetted be.
Azért vagyok jelen, hogy felszabadítsalak.
Igen… Abból a vakságból, ami miatt nem látod
hogy a Királyság itt és most van.
De hát ki fogja ezt létrehozni, ha nem te?
Bocsánat. Láthatóvá tenni? Fenntartani?
Elég törékeny dolog ez a te uralmad,
ha amellett, hogy már eljött, ekkora a gáz.
Hm. Érdekes gondolat. Nem akarlak megbántani,
de az enyém egy rendíthetetlen ország.
Te vagy az én álmom,
Ez volt a rögeszmém:
mint amilyen te vagy.
majd az összest elengedtem.
Sorban jöttek az ötletek,
De a legjobb elképzelésnél
egy ponton, de nem ment.
aki pont olyan, mint te.
újra meg újra töprengeni,
milyen lenne, ha tényleg lennél.
Ha egyszer nem csak a fejemben
nem csak a legvadabb
És most itt vagy.
látni és érezni akartam.
– mondta a Mester és megtörölte kötényébe a kezét. Letett a gyüjteményébe majd pakolászni kezdett a műhelyben.
Semmi nem tudott kiverni a fejedből.
Előre örültünk, mennyi csoda vár ránk.
Azt kívántuk, bár kezdhetnénk előlröl.
Milyen volt az első találkozás.
Amikor először egymásra néztünk.
Hogyan tűnt szem elől minden más.
Egy nap mennyit beszéltünk.
Milyen lényegtelennek láttad a többi dolgot.
Mennyire értelmetlen volt bármit is csinálni,
Ami nem kettőnk körül forgott.
Milyen izgalmas volt naphosszat egymást figyelni!
Hogyan folytak el akkoriban a hetek.
Egymásba fonódtak, némán eltűntek.
Mekkora öröm volt csak úgy lenni veled.
Az élet dolgai szinte megszűntek.
Milyen egyszerű apróságokat csináltunk.
Kint hétágra sütött a nap,
Mi pedig csak a szobában voltunk.
Észrevétlen múlt el egy újabb évszak.
Mennyire unalmasnak hatott minden,
Amiben nem éreztük egymást.
Olyan varázslatos volt ülni itt bent.
Közben miénk volt az egész világ.
Nem tudtál elaludni addig,
Amíg át nem beszéltük a történteket.
Behúzódtál a kis ágyon a falig,
Csakhogy én is melléd férjek.
Inkább nem indultál el sehova,
Csak legalább egy fél napot együtt legyünk.
Amikor végül rávetted magad,
Folyton mondogattad: Ugye, együtt megyünk?
Milyen felháborító volt a puszta gondolat,
Hogy néha csinálj valami mást
Vagy egyszer-egyszer tegyél valami hasznosat.
Micsoda abszurd ötlet! Időpocsékolás!
Hogy el voltál vakulva világra!
Akkor a hétköznapi ritmus volt természetellenes.
Győzködés, szidás mind hiába!
Ők úgysem értik, mit élünk meg.
Azért keltél fel reggel, hogy láss,
Azért aludtál el este, mert láttál.
Elégedett voltál, ha aznap nem volt más,
Minthogy ültél a fotelban és engem vártál.
Az élet lenne jó önmagában?
Nem, azt már tudom, hogy nem.
Élni azelőtt is éltem.
De nem mondanám jónak.
véget nem érő sanyargásnak.
hogy valaki szabadítson meg!
Szakítson ki! Vigyen el!
a valaminek, ami aligha
Élni nem volt jó.
Maga volta a halál
és a gyötrődés. Örök kínlódás.
hogy élvezzem azt, amit nem tudok,
mert minden perce teher.
a tehertől, amit élni jelent.
Azt mondták, ennek örülni is lehet.
Nos, nekem nagyon nem ment.
Újra és újra ebbe
Nem volt jó élni!
nekem ez miért nem akar sikerülni?
Hallottam, illene jól lennem.
Borzasztóan nem jött össze nekem.
hogy nem a saját életem az,
Élvezni nem az enyémet kell!
Hosszú barna haja vállán alul ért.
Mosolygott. Szeme csillogó, könnyes
Én meg azt hittem,
az az élet, amit én élek!
Mekkora tévedés. Hisz az Te vagy!
Sugárzó arccal, könnyed léptekkel,
ellentmondást nem tűrő határozottsággal,
jöttél hogy megszabadíts az életemtől,
és nekem add az Életet.
Élni a te életed.
Hogy mosolyognak a szemeid!
Na, ez az élet!
de az Élet megtalált.
Mivel magamtól semmit sem tudok,
Az összes, amit gyakorolhatok,
És úszok a kegyelemben.
Az is te vagy.
Az én szerepem az,
aki vagy, és tenni,
„Igen szép örökség jutott nekem.”
Te vagy az én örökrészem!
hogy nekem saját részem lenne.
Akkor azt nekem kellene kezelni
és jól bánnom vele.
De hála neked, nincs olyan.
Utolsó lépésként úgy döntök,
Ezt a rossz álmot, lidércet,
hogy valami a kezemben lenne.
Az utolsó rémkép is elúszik.
Nem csak az egyetlen, akit akarok.
Nem csak az egyetlen, akit vágyok.
Nem csak az egyetlen, akit szeretek.
Nem csak az egyetlen, akit kívánok.
Maga az akarás, vágyás,
szeretés, kívánás is te vagy.
Itt állok üres kézzel,
nem marad nálam semmi.
Te vagy az, rájöttem.
Még az is te lennél.
hanem a kapcsolat maga.
Te vagy az, aki vágyod.
Te vagy az, aki akarod.
Te vagy az, aki szereted.
Te vagy az, aki kívánod.
Te vagy az, aki hagyod.
Te vagy az, aki engeded.
És ez így is van jól.
Minden a te szereped.
Csak csodálom, ahogy akarod,
Én pedig tehetetlen esek
egyik ámulatból a másikba
Úgy írnék valami okosat.
Valamit, aminek köze lehet hozzád.
Nézem, hogy gördülnek a betűk, folynak
a sorok, dőlnek a szavak.
Milyen jó lenne mindenestől egészen befogadni!
Mindent elengedni, teljesen elmerülni!
hogy azok a kicsi villanások belőled
sokkal valóságosabbak, mint a valóság.
A leghalványabb képzelet rólad fényévekkel valódibb,
mint a toll, amivel betűket vetek.
Sok olyan szerelemtől, csodálattól áradó sort,
ami valamit láttat a Valóságból.
Újra és újra nekifutok. Nem csalódok.
Nem. Előre tudtam, hogy téged leírni nem tudlak.
Még csak Rólad írni sem.
a betűk között, vagy azok maradnak puszta szavak,
és ezzel állítanak emléket annak,
hogy mennyire üres bármi is nélküled.
Talán minden téged jelent ki.
Az egész teremtett világ.
A rossz elmondja, milyen nem vagy,
a jó elmondja milyen vagy.
tökéletesen körülírva a Valóságot.
Minden, ami előttem van, Te vagy.
Milyen badarság is azt kérni, hogy lássalak!
Lehet Téged nem látni?
Van olyan dolog, ami nem Te vagy?
Vagy nem írja le milyen vagy,
azáltal, hogy bemutatja, milyen nem vagy?
Kérem, hogy szemlélhessem az arcod.
De lehet-e nem a tekintetedet nézni?
Van-e bármi is, ami nem a Te arcod?
Lehet-e valamit fürkészni, és nem felfedezni benne,
hogy ez nem más,
mint a szemed tükrében felvillanó képmás?
Keressük az arcodat, de vajon megtaláljuk-e?
hogy újra és újra elmegyünk mellette?
Pedig az a kedves szempár tükröződik minden apró tárgyban:
amit nap mint nap figyelmen kívül hagyok.
Van-e olyan hely, ahol nem vagy?
Van- e olyan dolog, ami nem Te vagy?
Mégis milyen ritkán látlak!
Mert ahelyett, hogy néznélek, kereslek.
Miközben kereslek, minduntalan elmegyek melletted.
Pedig a mosolygó szemeid folyton fel-felcsillannak,
ahogy az erdő előtt megyek.
Például, amikor suhanok az úton,
és a fény a jégbe fagyott fákon sorra megvillan.
Ha nézem, akkor látom.
Ha látom, akkor csodálom.
Ha csodálom, akkor élvezem.
Ha élvezem, akkor az enyém.
Csak nézni kell és látunk?
Csak hallgatni és hallunk?
„Akinek van szeme, látja,
akinek van füle, hallja.”
Akkor nem is az a kérdés, hogy hogyan?
„Csak akinek nincs füle, az nem hallja.
Csak akinek nincs szeme, az nem látja.”
Süketek és vakok vagyunk?
Akinek nincs füle a hallásra és szeme a látásra?
Látván látni, hallván hallani és nem érteni?
Az érzékelésünk kapujában áll a kerub,
őrizve a gyönyörök kertjét
és benne az Élet Fáját.
Vakok és süketek nem élvezhetik azt.
Nem is képesek rá.
Vissza Édenbe, a gyönyörök kertjébe!
Látni, hallani, érezni, ízlelni, átélni, elmerülni,
úszni, feloldódni, hallván hallani és érteni,
látni, nézni, szemlélni, csodálni.
Itt lakom. Ez az otthonom!
Éden ott van, ahol Te vagy.
És mivel nincs, ahol nem Te vagy,
ezért akaratlan Éden kellős közepén találom magam.
Bármikor, amikor nézek és látok,
amikor figyelek és hallok.
Nem kérdés, hogy hol vagy,
mert mindig pont itt.
Nem kérdés hogy milyen vagy.
Mert mindig éppen olyan,
Igazából valamennyi teremtmény egy-egy arcod.
Mosolyog, pezseg, kavarog, szeme ragyog,
és kiáltja, hogy én is az Isten Vagyok!
Majd megérted. Ahogy Édenben állsz,
figyelsz és vársz, az alkonyi sétában Velem jársz.
Megnyílik a szemed és mindenben látsz.
Igen, van egy párhuzamos valóság.
A Látók és Hallók világa.
Akiknek az egyszerű levegővétel is gyönyörűség.
Igen, van ez a hely: Mennyország.
Mindenhol van, ahol vagy.
Szóval Éden lehet akárhol,
hisz bárhova nézek, egyre csak rád bukkanok.
Hol van a Mennyek országa?
Te pedig magadban kuncogva odaveted:
„Mindenhol. Bennetek. Közöttetek. Igazából hol nem?” Igen, létezik ez a hely!
De nem csak egy hely, annál több.
A látás és hallás állapota.
Az az állapot, amikor végre érzékeljük Édent,
ahonnan saját függetlenségünk kizárt.
Visszamegyünk újra arra a pontra, ahol minden Te vagy.
Temelletted el lehet menni,
és le lehet maradni Rólad.
De kérni, hogy gyere? Abszurd!
Hogy vigyél a Mennybe?
Mikor nem vagyok ott?
Amikor vak és süket vagyok
Csak tűrj meg magad
körül, ne kergess el!
Engedd, hogy itt legyek
ezen felül semmi nem kell.
Csak nehogy azt mondd:
Menj, ez úgysem a te sarad!
Mert nekem ez jólesik.
Belátni abba a pokolba,
Nem az vagyok, ki undorodik,
abba zugába, amit te falaztál.
magam a kupi közepén,
hogy el sem hiszed!
áttrappolni a mocsok tömegén,
mely lehúz, ragadós és hideg.
Szeretek itt ülni veled,
és nyomorogni a sötétben.
ha már elhagyni nem mered.
Itt leszek a börtön gödrében.
hogy mégis miként élhettél
eddig ily förtelmes retekben.
ehelyett a legszebb hegyeken.
Nekem az egy ajándék,
hogy nem küldesz el
mikor megcsap az itteni bűz.
mikor így szét vagy esve.
hiába csak úgy morogva,
ezzel meg vagyok tisztelve.
Alig egy szabad folt
a kövön, hogy elnyúljak.
Ígérem, itt leszek végig,
ha nekem esetleg megadod,
míg a láncok le nem hullnak.
elviseled, leszek a társaságod.
Míg majd egyszer meggyőzlek:
Ez álbörtön, szabad vagy!
Mivel nem valódiak a rácsok,
Nem baj, ha baromságnak
gondolod az ilyen szavakat,
Mivel így élsz, hazugságban,
szereted ezeket a falakat,
éppen ezért nem értesz.
sem igazán az én műfajom.
Van időm bármeddig várni,
nincs rajtad semmilyen nyomás.
Én vagyok maga a Nyugalom.
Talán ha elég sokáig
közben a kosz vállig
ér majd, az agyad felejt
és évek szállnak fölötted,
egy nap arra ébredünk,
hogy már nem is érted,
miért voltunk itt ilyen hosszan.
Hirtelen belül fény derül,
és akkor te magad kéred,
hogy vigyelek innen nyomban.
a vágható sötétben a kijáratot.
Addig is csak szeretlek,
hogy véget érjen a fájdalom.
Szóval ez lenne a terv:
a tömlöc dohos mélyében,
ameddig végre nem hat el
az igazság beléd, és megüt
Csak úgy engem. Magamért?
Szeretnek-e engem mindentől függetlenül?
Szeret-e engem valaki egészen?
Akarnak-e úgy, hogy tehetetlen vagyok?
Csodál-e valaki akkor is,
amikor én nem én vagyok?
Kellek-e neked mindentől megfosztva?
Vágysz-e rám, ha nincs mit adnom?
Ha csak púp lennék a hátadon?
Akarsz-e engem csak magamért?
Az összes extrától mentesen?
Szeretnél-e úgy is, amikor nincs erőm?
Ha néma vagyok, béna, tehetetlen,
Egy árnyék, egy nyomorult féreg.
nem az vagyok, aki vagyok?
Csak egy üres búra, élettelen test.
Csúnyán, roncsként, haldokolva kívánsz-e?
Ha nem kellek mindennel együtt,
vajon semmi nélkül akarsz-e?
hogy nem tudod mit teszel.
Pedig a te vágyaid tükörképe vagyok.
Hogy lehetne? Az egészet miattunk csinálom.
Önző lenne ezeket kérdeznem?
A te vágyadat vágyom én benned.
Én akarom, hogy magamért szeressenek.
Mert erre vagyunk méltók.
Legapróbb részleteiben is elbűvölő.
Senki nincs olyan, mint te!
Bizony, jogosan szeretnek téged!”
– Énekli a Teremtő, kezében valami
agyagszerű masszán pepecselve. –
„Tökéletesebb vagy, mint bármi,
amit eddig valaha láttam!
Fantasztikus. Igen, magával ragadó!
Minden kis porcikádban isteni!
Nincs benned a sötétség árnyéka sem.
Te vagy az, akinek joga van
Valaki, aki egy pillantásával rabul ejt,
és az összes szempontból csodálatos.”
– Majd kötényébe törli sáros ujjait az Alkotó,
és dúdolászva teszi le maga elé remekművét. –
„Legyen a neved ember!
Mert pont olyan vagy, mint én.”
ami egy kicsit is rajtad múlik.
össze kell magad szedni
ami nem jön magától
amihez kötelező jól viselkedni.
Amiért meg kell dolgozni
ami előbb érettséget követel
amit nem lehet csak úgy megkapni
ami nem jár minden ok nélkül.
Amihez szükséges letenni az asztalra valamit
amihez előbb muszáj bizonyítani
amihez megbízhatónak kell lenned.
Ami előzetes tapasztalatot igényel
amivel aztán jól kell bánni
amit évekkel később is szépen mutogatni kell
amit nem lehet csak úgy elkótyavetyélni.
Amit, majd ha nem használsz, vissza kell adni
amivel csak jót tehetsz kizárólag
amivel ha nem bánsz jól, elveszíted
aminek a megszerzéséhez bármi közöd van,
Jézus, te pedig ajándékozol.
A legtöbb dolgot máshogy nem is adod.
Menny a Földön facebook
Menny a Földön youtube csatorna