hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en hu hu hu de es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu en hu hu hu hu hu en en es en hu en hu hu hu hu en hu hu de hu ru hu da hu ru hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Találkozás a végtelenben – Regénytár
Létező és nem létező irodalom
Andrea a telefont nézte. A mai napon a magánnyomozótól érkezett e-mailben ott van az, amit évek óta kutatott, most még sincs bátorsága felemelni a kézibeszélőt és a számot beütni.
Mély levegőt vett, majd a kézibeszélőt felemelte, egymás után nyomkodta a gombokat. Kicsöngött. A harmadik csöngés után egy vidám férfi hang szólt bele.
– Jó napot! – kezdte félénk hangon – Szabó Andrea vagyok.
– Igen? – kérdezte türelmetlenül a férfi.
– Elnézést, hogy zavarok és bocsánat a zavarásért, de azt hiszem mi testvérek vagyunk. – Most már megnyugodott. Kimondta, nincs visszaút. Bármi is történik ezután, már nincs mitől félnie.
– Tessék? Maga szórakozik velem? – háborodott fel a férfi.
– Nem. Kérem, hallgasson meg! – könyörgött. Nagyot nyelt. – Ha jól tudom, akkor önt örökbe fogadták a szülei még csecsemő korában, ahogy engem is.
Csend. Egyedül a férfi szuszogása hallható. Hogy nem tette le, az már reménykeltő. Végül kicsit karcos hangon szólalt meg, mint amikor a torok hirtelen száraz lesz a váratlan helyzetektől.
– Igen, ez így igaz. De ez még nem jelenti, hogy testvérek lennénk.
– Három éve kezdtem el kutatni, kik a szüleim. Sajnos már csak a Halotti anyakönyvet találtam meg. A szomszédjuk viszont elmondta, hogy a szüleim szegények voltak. Amikor anyu terhes lett, akkor ikreket várt. Nem tudták vállalni a gyerekeket, ezért a szülést követően azonnal örökbe adtak, az intézet pedig pár napos csecsemőként, más-más családhoz adta a két testvért. Én egy ikerpár lány tagja vagyok. A magánnyomozó, akit megbíztam a testvérem felkutatásával, az Ön nevét és elérhetőségét küldte el ma reggel.
Megkönnyebbült sóhaj hagyta el Andrea száját, amikor végre elmondhatta az egész kálváriáját. Zoltán megköszörülte a torkát.
– Igen. A nyomozó beszkennelt mindent. Születési anyakönyvi kivonat, örökbefogadási papírok, minden.
– Akkor te vagy a testvérem? – kérdezte elfúló hangon.
– Igen, Zoli. Én.
– Ne hülyéskedj. Én is. Melyik utcában?
– A Dombtető 14-ben.
– Na ne! Én a Kővágó 18-ban. – Hangja egyre izgatottabb. – Hanyadik emeleten?
– Hatodik – felelte vidáman Andrea.
– Te most szórakozol? Én is.
– Melyik iskola? – vette át a kérdezést a lány
– A Harmat utcai, Edit néni az osztályfőnök.
Harsány röhögés a telefonban. Andrea nem bírta abbahagyni, majd nyugalmat erőltetve magára, megszólalt.
– Én pedig Gabi nénihez. Utána melyik suli?
– László gimi a Kőrösin.
– Egyetem? – kérdezte Zoltán, halk kuncogások kíséretében.
– Szintén. Ezt nem hiszem el! Egymás mellett élünk úgy, hogy fogalmunk sem volt a másikról. Egymás életét soha nem kereszteztük, mégis nap, mint nap egymás közelében vagyunk.
– Mint két párhuzamos egyenes – nevet most már felszabadultan Andrea.
– Igen. Van kedved találkozni?
– Persze. A Végtelen megfelel?
– A Végtelen jó hely. Este ott – búcsúzott el Zoli soha nem látott testvérétől.
Amióta az eszemet tudom, mindig is vonzottak a kitalált történetek. Gyerekként inkább a körülöttem élők szórakoztatására meséltem. Egy nap apám feltette a kérdést: Miért nem írom le őket? Pontosan emlékszem, ezt a 11. születésnapomon kérdezte. Attól a naptól kezdve rendszeresen leírtam mindent, ami eszembe jutott. A sok megírt történetek a sok ide-oda utazgatás közben elvesztek, ahogyan az első számítógépen megírtak is. A szenvedély azonban megmaradt. Elkoptattam tucatnyi barátnőt, két feleséget, de a történetírást sosem hagytam abba. Eddig kizárólag álneveken engedtem publikálni a történeteimet. Viszont újévi fogadalmamat megtartva, 2017-ben már saját nevemen teszem ezt, és elindulok a kezdő, névtelen írók rögös útján.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
A bárzongora utcai rejtély
Hogyan felejtsünk el írni?
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.