hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu hu hu pl en es hu hu hu hu hu hu en es en hu hu pl hu en hu en hu hu hu en hu hu ru hu ru hu en hu en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Egész Németország magyarul tanul – Regénytár
Létező és nem létező irodalom
Olvasom, hogy a németeknek komoly gondjaik támadtak a saját nyelvükkel. Nem tetszik nekik a nemek szerint ragozás, mivel az ósdi, kirekesztő meg minden, mert ebben a szép új világban, ahol a polaritást lassan már olyan könnyű lesz cserélni, mint az alsónadrágot, az ilyen csökevényes, rasszista nyelv sérti azokat, akik se nem nők, se nem férfiak.
Ha ez vicc lenne, azt mondanám, lapos, mint a palatető, de így, hogy igaz, nem bírom ki mosolygás nélkül. Bizsergető érzés látni azt, hogy a büszke és dölyfös németek búgócsigaként zúgnak bele az önmegsemmisítés sötét örvényébe. Mert lehet bár politikailag különbözni, a gazdaság és a kultúra jelenségeinek villanásait ezerféleképpen értelmezni, ha a nyelv ellenség, akkor az maga a vég.
Ismerve a németek kitartását, szorgalmát és csökönyös ragaszkodását az idióta elképzeléseikhez, a nyelvük kiherélése is borítékolhatóan sikerülni fog nekik. Erről a görcsös erőfeszítésről nekem egy régi anekdota jut eszembe, ami talán igaz volt, talán nem, mindenesetre érdekes. A második világháború vége felé, amikor a németek már igencsak szűkölködtek az erőforrásokban, azt kutatták, hogyan lehet élelmet előállítani olyan anyagokból, amelyek más körülmények között erre alkalmatlanok. Margarinban gondolkodtak, mert az könnyen szállítható és a felhasználhatósága is széles körű. De miből készítsenek margarint? Körülnéztek, és azt látták, hogy nyersanyag tekintetében egyvalami áll rendelkezésükre nagyobb mennyiségben, ez pedig nem más, mint a szar. A rájuk jellemző szorgalommal és kitartással megpróbáltak hát szarból margarint készíteni. Haladtak is szépen, mert a színét, az állagát, de még az ízét is megváltoztatták, viszont bárhogy erőlködtek, a szaga változatlan maradt.
Lehet, hogy ez csak legenda, de azon túl, hogy erőteljesen karikírozza a németeket, magában foglalja ennek a népnek a legnagyobb hibáját: nem lépnek hátra, nem látják be, hogy az küzdelem, amit folytatnak nemhogy a világ megmentését, hanem éppen annak tönkretételét szolgálja. Ilyen volt néhány évvel ezelőtt a Volkswagen botrány is, amikor kiderült, hogy az általuk hirdetett csökkentett emissziós érték ordas hazugság. Az autóik cseppet sem környezetkímélőbbek, mint a konkurenciáé, de a németek nem léptek hátra, és húzták meg magukat hosszú időre, hanem szinte azonnal új világmegváltási területet kerestek maguknak.
Most a saját nyelvük áll a szándékaik útjába. Ugyanúgy vergődnek, küszködnek, ahogy a margarin esetében, azzal a különbséggel, hogy az új német nyelv nem bűzlik majd, mert a szavak nem rendelkeznek ezzel a tulajdonsággal. De a gyötrelem így is nagy: szinte látom, hogy a nyelvi laboratóriumokban bölcsészek egész armadája dolgozik a megfelelő formula összeállításán, miközben a sebtében átalakított gyárakban a gépek arra várnak, hogy Goethe, Thomas Mann vagy éppenséggel Günther Grass munkáit nemtelenítsék.
Heroikus küzdelem lesz ez is, hasonló ahhoz, amit hetven évvel ezelőtt folytattak, és aminek szintén nem volt semmi értelme. De ha ez a dolog ennyire zavarja őket, íme, egy jó tanács: a magyarban nincs nemek szerint ragozás, tehát tanuljanak meg mindannyian magyarul és kipipálhatják a gondjaikat. Fogadják el tőlünk ezt az ajándékot, amiért cserébe nem is kérünk semmit. Vagy csak egy apróságot: hagyják a szivárványt ott, ahol nekünk magyaroknak mindig is megszokott volt: fent az égen.
A Regénytár alapító- főszerkesztője, aki célul tűzte ki maga elé az igényes (nívós) szórakoztató és a komoly, elhivatott irodalom közötti „északnyugati átjáró” megtalálását. Ez a honlap ennek az útkeresésnek a gyakorlatozó terepe, néha komoly, máskor komolytalan, de mindig egyedien különleges és szórakoztató. Majoros jelenleg Budapesten él, néha dolgozik, máskor csak lóbálja a lábát. Mentségére legyen mondva a régi igazság, amely szerint az író akkor is ír, ha ez olyan nagyon nem is látszik: belsőleg alkot.
Remek írás, és csak helyeselni tudom a gondolatokat. 🙂
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
Mit olvas a világ?
A jövő század tényregénye
A cornwall-i töltött táska
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.