hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu hu hu pl de hu hu hu hu hu hu hu en es en hu hu pl hu hu en hu hu de hu de hu de hu de hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
A szép magyar verekedés 6. – egyszerű fenéken billentés – Regénytár
Létező és nem létező irodalom
Legáltalánosabb verekedési kifejezésformánknak a fenéken billentést tartja a közvélekedés, pedig ez a legritkább, amely a magyar tettlegesség mezején megterem. Alig találni olyan esetet, amikor valakit a szó fizikai értelmében is farba rúgnak, legalábbis azon a jó, békebeli módon, ahogy azt a magyar folklórkincs megkívánja.
Nemrégiben egy kutatócsoport kísérletet tett a „hátsó fertályon illetés” rekonstruálására, amihez a Képes Krónikában látható egy elveszett metszet jobb alsó csücskén szereplő ábra adta az alapot. Annak ellenére, hogy a kísérletre korszerű védőfelszerelés használata mellett került sor, nyilvánvalóvá vált, hogy a fenéken billentés sokkal inkább okozhat sérülést a kivitelezőjének, mint az elszenvedőjének.
Egyesek azt is kétségbe vonják, hogy ez a verekedési stílus egyáltalán létezett, ami vitát gerjeszt és megosztja a szakmát. Neves ütlegológusok egy csoportja szerint a magyar fenéken billentés a régmúltba vezethető vissza, és rituális szempontból erős rokonságot táplál a barázdabillegető közismert farokmozgásával (innen származik a billegetésre utaló elnevezés). Mások azt állítják, ez az egész csupán metafora, ami olyan szervesen épül be a közbeszédbe, hogy még vegyszerekkel sem lehet onnét kigyomlálni. Arra hivatkoznak, hogy a magyar mindennapok során elszenvedett munkahelyi elbocsátásokat „kirúgásnak” nevezzük, ám arra emberemlékezet óta nem akadt precedens, hogy valakit ténylegesen is odaállítottak volna az ajtóba, hogy a főnök nekiszaladásból egy leszorított rüszttel trafálja farközépen. A kirúgás tehát csak képletes, és nemcsak itt, hanem az élet egyéb területein szintúgy.
A tudományos vizsgálódás azt is feltárta, hogy a fenéken billentés csak akkor lehetséges, ha a megbillentett egyén erre abszolút nincs felkészülve és az ominózus pillanatban mozdulatlanul áll. Ilyenkor, nagy körültekintéssel meg lehet kísérelni a fenéken rúgását, ám a sérülés kockázata még így sem elenyésző. Megeshet például, hogy a lábfejjel megtisztelt egyén valamilyen kemény tárgyat, esetleg mobiltelefont tárol a farzsebében, ami leküzdhetetlen és agresszív akadályt jelent a rúgásra lendülő láb számára. Különösen szerencsétlen konstellációban az is bekövetkezhet, hogy a mobil rövidzárlatot kapva felrobban, és mint valami rakéta visszacsap a rúgó egyénre, lepörkölve a rüsztjétől a csánkjáig minden bőrfelületet.
Ezért senkit sem biztatunk arra, hogy otthon próbálgassa ezt a verekedésnemet, vagy ha mégis, ebben maradjon meg a verbális szinten. Ott ugyanis kockázat nélkül alkalmazható minden elképzelt és elképzelhetetlen módozata. Például szabadon adagolható, mint fenyegetőzés: („úgy fenéken billentelek, hogy egy héten át arató-cséplő gépeket szarsz”), mint történeti színezék („páros lábbal rúgott ki a boss, úgyhogy hangsebességgel távoztam”) , vagy csak simán, natúrban („de nagy kedvem lenne ezt a pacákot úgy istenigazából fenéken billenteni”).
Az a tény, hogy a fenéken billentés jól körvonalazható helyet vívott ki magának nemzeti verekedéstárunkban, az javarészt ennek a játékosan túlzó, vagy inkább túlzóan játékos jellemvonásunknak tulajdonítható. Érdekes, hogy miközben a valóságos, működőképes pofon szinte teljesen kiveszett a közfelhasználásból, a fenéken billentésre folyvást hivatkozunk, pedig maga konkrét, kézzel fogható – vagy inkább lábbal lendíthető – mivoltában nem is létezett. Ilyenek vagyunk, mi magyarok: mindig azzal kérkedünk, ami nálunk a legkevesebb.
A Regénytár alapító- főszerkesztője, aki célul tűzte ki maga elé az igényes (nívós) szórakoztató és a komoly, elhivatott irodalom közötti „északnyugati átjáró” megtalálását. Ez a honlap ennek az útkeresésnek a gyakorlatozó terepe, néha komoly, máskor komolytalan, de mindig egyedien különleges és szórakoztató. Majoros jelenleg Budapesten él, néha dolgozik, máskor csak lóbálja a lábát. Mentségére legyen mondva a régi igazság, amely szerint az író akkor is ír, ha ez olyan nagyon nem is látszik: belsőleg alkot.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
A szép magyar verekedés 5. – akit érek, azt ütök
A szép magyar verekedés 4. – a Bud Spencer-es letaglózás
A szép magyar verekedés – 3. a natúr pofon
A szép magyar verekedés – 2. a közönséges atyai pofon
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.