hu en hu hu hu hu en hu hu hu en en en hu hu en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu ca es es hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en es es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ru en hu hu en hu hu en en uk hu hu hu hu hu en hu hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu
Az én Wizzairem | Runformers.com
Ha az őszi félmaratonról szó esik, legyen az Nike vagy Wizzair, akkor nekem mindig a VISSZATÉRÉS jut az eszembe.
Aki átélte, tudja, hogy mit jelent egy sportoló számára, legyen amatőr vagy profi, egy sérülés miatti hosszabb kényszerpihenő. A kőkemény munka eredményének, a befektetett energiának és a nagybetűs drága IDŐNEK az elvesztése, melyet sokszor olyan nehezen tudunk a legkedvesebb szenvedélyünkre fordítani.
Nagyon nehéz újra és újra felállni, folytatni, továbbmenni. Újra alapozni, újra felgyorsulni, újra fejlődni. Számtalanszor megéltem ezt a helyzetet és tudom mekkora akarat, kitartás, türelem és legfőképp HIT szükséges az újrakezdéshez.
Ebben az évben a munkára és a családi programokra helyeztem nagyobb hangsúlyt, ezért tavasszal nem terveztem fontosabb versenyt, azonban már áprilisban beneveztem egy októberi maratonra.
Minden teljesítménykényszer nélkül futottam váltót a lányokkal, a szülinapomon egy félmaratont, a barátaimmal Ultrabalatont és a gyönyörűséges Plitvicei Nemzeti Parkban egy maratont.
Az edzések során azonban, a bal lábtőcsontom érzékennyé vált, kissé bedagadt, de futás közben nem fájt. Csináltattam egy MR vizsgálatot biztonságból és téves diagnózis miatt 6 hetet szüneteltettem a futást. Abban a pillanatban úgy tűnt, hogy a teljes őszi szezont kénytelen leszek kihagyni.
Július közepén kezdtem el terhelni, végeztem kitartóan az erősítő gyakorlataimat, egyre többet tudtam futni, igaz csak lassan. A pulzusom egyre jobb lett és augusztus közepén eldöntöttem, hogy mégis megpróbálom bevállalni az októberi maratont.
Ennek fényében mondtam igent az egyesületemnek, amikor felkért, hogy a Csapatbajnokságon való pontszerzésért részt kellene venni a Wizzair félmaratonon. Kicsit mélyvíznek éreztem, de tudtam, hogy nagyon hasznos edzőverseny lehet a maraton előtt.
Ilyen céllal indultam hát neki a Wizzair félmaratonnak és elhatároztam, hogy megpróbálom a tavalyi eredményemet félretenni (1:26:06) és a jelenlegi helyzetemhez igazítani az elvárásaimat. A cél tehát az volt, hogy 1:30-on belül fussak és bár a parlagfű allergiám nagyon megnehezítette a felkészülést, próbáltam nagyon összpontosítani a feladatra. Tudtam, hogy ez egy lépcsőfok csupán a cél felé, ugyanakkor egy szembesülés a jelenlegi formámmal.
Újraterveztünk hát az edzőmmel (mert eredetileg szeptemberig alapoztam volna), így a verseny előtti 2 hétben még 2 résztávos edzés belefért. Ezek az első gyors edzések kegyetlenek voltak, nehezemre estek a sok lassú, hosszú futás után. A verseny előtti 10 km tempófutást kénytelen voltam feladni, mivel az allergiám miatt befulladtam.
Nem volt hát más választásom, mint rajthoz állni úgy, hogy majd futok valamit. A 90 percen belülit nagyon akartam. „88 perc is talán meglehet, ha minden összejön” -gondoltam. Biztos voltam benne, hogy a 4:10-4:15-ös tempó reális cél.
A verseny napját izgalommal vártam, sok kedves barátommal, ismerősömmel találkoztam a rajt előtt és a rajtban már várt Kata és Lilla, ölelés, pacsizás, egymás biztatása. Nagyon örültem nekik és boldogság töltött el, hogy én is ott állhatok ismét.
A verseny alatt figyeltem a nem elfutásra, ami ezúttal az érzéseimre való figyelést  jelentette, mivel az órámon csak az átlag sebességet néztem és a km-ket. Pulzusmérőt nem vittem a nehézlégzésem miatt és a pillanatnyi sebességre soha nem hagyatkozom.
10 km-ig sikerült 4:10 körül tartani az átlagot, jól esett az első fele nagyon. Néha megindultam egy-egy bollyal, vagy ha ismerőst láttam, akivel tudnék együtt futni. Végül maradtam a saját tempómnál. Éreztem, hogy óvatosnak kell lennem.
A táv második fele nehéz volt. Küzdöttem, alig volt levegőm, koncentráltam a mozgásomra és arra, hogy lehetőleg ne engedjem magam belassulni. Vicces volt visszanézni a tempómat. Szinte látszott, hol gondoltam azt, hogy „gyerünk, nem adom fel” mert ilyenkor mindig belefutottam egy 4:06-ot. Az órám szerint 4:11-es átlagom volt. Már vártam a Szabadság Híd utáni egyenest és közeledve a célhoz megpillantottam az időmérő táblát: 1:28:35!!!
Mindent beleadtam, nem tudom milyen sebességgel sprintelhettem be, hogy hátha meglesz 29 alatt…De nem.
1:29:01 lett pontosan a vége.
29. lettem a nők között, az OB- n 17. és kategóriámban a 3. A csapatbajnokságban sikerült 5 pontot szerezni az egyesületemnek.
Minden a terv szerint alakult. És nemcsak nekem. Kata barátnőm ismét hatalmasat alakított, a két Lillám úgyszintén, Andi-Réka váltóban a dobogó második fokára állhattak, mi Fábri Andival negyedikek lettünk.
A nap fénypontja a Futcalányos összeülés volt. Kellemes pár órát töltöttünk együtt. Megbeszéltük a megbeszélni valókat, szokás szerint fotókat készítettünk és egyszerűen csak élveztük az együttlétet. Szerencsések vagyunk, hogy az évek telnek és a csapatunk még mindig együtt ugyanúgy…Remélem ez így is marad.
Összességében nagyon elégedett voltam. Na jó, zavart az a 2 mp kicsit, DE (!) sikerült amiért jöttem. Sikerült újból felállni, már sokadszorra újrakezdeni és rajthoz állni ezen a klassz versenyen.
Ezt is tanulni kell. Büszkének lenni egy olyan eredményre, ami nem közelíti meg az egyéni legjobbat, de abban a helyzetben, ott és akkor nagyon-nagy jelentőséggel bír.
← Az Achilles-ín sérülés előfordulásának okai, kezelési lehetőségei hosszútávfutóknál
A futócipő kiválasztását befolyásoló objektív tényezők III.: A cipő lábállást módosító képessége →
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Adatok megadása vagy bejelentkezés valamelyik ikonnal:
E-mail cím (kötelező) (Nem lesz látható)
Hozzászólhat a WordPress.com felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Twitter felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Facebook felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Kérek e-mail értesítést az új hozzászólásokról.
Kérek e-mail értesítést az új bejegyzésekről.
A futáshoz való visszatérés szülés után május 18, 2020
Beszámoló a tizedik maratonomról november 15, 2019
A futócipő kiválasztását befolyásoló objektív tényezők III.: A cipő lábállást módosító képessége október 4, 2019
Az én Wizzairem szeptember 24, 2019
Az Achilles-ín sérülés előfordulásának okai, kezelési lehetőségei hosszútávfutóknál szeptember 7, 2019
A futócipő kiválasztását befolyásoló objektív tényezők II.: Ütéscsillapítás augusztus 20, 2019
Futócipő „rendszertan”, avagy a tökéletes cipő megtalálását segítő külső (objektív) tényezők.: I. A futás helyszíne, a felület jellege június 5, 2019
A futólépés fázisai 2.: A talajérintés és a támaszfázis május 7, 2019
A futólépés fázisai 1.: Az elrugaszkodás március 4, 2019
Hó, sílécek, keresztedzés február 14, 2019
Derékfájdalom, porckorong kitüremkedés, porckorongsérv futóknál január 23, 2019
Lehet, hogy túl sok vitamint szedek? január 13, 2019
A futócipő helyes bekötése, gyakori hibák január 3, 2019
Sikerek vagy kudarcok? január 1, 2019
Az immunrendszert támogató legfontosabb vitaminok és ásványi anyagok december 15, 2018
A kiegyensúlyozott terhelés fontossága a fascialáncok mentén futás közben december 4, 2018
Az energiagélek szénhidrát-összetételéről november 22, 2018
A sípcsontfájdalomról november 15, 2018
Első blogbejegyzésem, avagy egy sikeres szeptemberi félmaraton háttértörténete október 2, 2018
Elindultunk! szeptember 3, 2018
1082 Budapest, Baross utca 21. I. emelet 5. ajtó
Csatlakozz a 740 követőhöz
Already have a WordPress.com account? Log in now.
View post in Reader
Adatvédelem és Cookie-k: Ez a weboldal cookie-kat (sütiket) használ. A weboldal böngészésével hozzájárulunk a cookie-k fogadásához.
További részletekért és a cookie-k szabályozásához kattintsunk ide: Cookie szabályzat