hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en es en hu it en hu hu en hu en hu hu hu hu en hu hu de hu ru hu da hu ru hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Holt embernek nincs árnyéka – Regénytár
Létező és nem létező irodalom
Ő tíz éves volt, rövid nadrágján nagyokat rántott, mert kibuggyant a derekából a kinőtt trikó, és vörös csíkot vájt érzékeny bőrébe. Tejet hozott, háztól, a régi kanna nehéz volt üresen is, de apja ragaszkodott hozzá, hogy ebben hozza. Kék zománcozott kannában. Utálta a tejet.
A kereszteződéshez ért, óvatosan megállt és nézte a forgalmat. Nem volt nagy, két teherautó állt a tilos jelzésnél, egy motoros épp elindult, mögötte fehér kétajtós autó, nem ismerte fel a márkáját, meg néhány kerékpáros tekert lihegve. A lámpa a kisváros büszkesége volt, tavaly avatták. Szívesen nézegette, ahogy a piros sárgára váltott, majd zöld lett és már majdnem nekiindult, amikor megjelent a Gonosz. Tudta, hogy ő az. A semmiből jött, forgott lába körül a levegő, szemetet vert a járdára, a közeli virágbolt kirakata hangos reccsenéssel tört ketté. Felborult a vödör, a kókadt rózsák lelapultak, a játszótér hintái maguktól libegni kezdtek, a bolt előtti parkolóban megszólalt egy riasztó. A Gonosznak nem volt arca. Nevetett, pörgött körbe-körbe, lábáról sár és moszat hullott az útra, emelkedett és süllyedt vele az utca. A teherautók oldalra borultak, a motoros és a kis autó eltűnt egy hatalmas kátyúban. A biciklik árván maradva, gazdátlanul gurultak még néhány métert.  Ő elejtette a kannát, a tej folydogálni kezdett, egyre nagyobb sugárban, már ömlött, már a bokájáig ért, aztán elárasztotta a teret. Abból a kannából nem folyhat ki ennyi tej! – ez járt a fejében.  Nézte a Gonoszt, érezte, ha ezt túléli, valami olyat fog tudni, amit nem akar, de nincs választása. Hirtelen recsegni kezdtek az ablakok, cserepek szálltak, a cukrászda teraszáról ellibegtek a székek, és már csak ő állt ott, egyedül. A Gonosz hörpölni kezdte a tejet, minden pórusa szívta magába, hörpölt és röhögött, egyre nagyobb lett, míg egyszer felrepült, és eltűnt a lehanyatló katona szobra mögött. A nap olyan forrón sütött, hogy egy pillanatra behunyta a szemét, vörös karikákat látott, megcsapta az orrát a tej szaga, meg valami furát érzett, mint amikor Róza nénit temették, és neki is oda kellett menni a kriptához. Dohos égő viasz szaglott, őszirózsával keveredve. Akkor nagyon félt, kapaszkodott nagyanyja kezébe, a pap énekelt a szarvasról meg a patakról.
Amikor végre kinyitotta a szemét, már sötétedett, kigyúltak a terecske lámpái. Cirádás lámpák, régiesnek látszódtak, pedig ezek is nemrég készültek. Hagyományból, azt őrizni kell – ezt mondta az apja. A kanna a lábánál hevert, üresen. Amúgy minden rendben volt. Két teherautó állt egymás mögött, várták, hogy a zöld jelzésnél tovább mehessenek. Ott volt a motoros, a biciklisek csengettek, persze a kirakat is ép volt. Semmi sem változott, csak ő.
Késő volt, mire haza ért. Kikapott apjától, hogy elcsavargott, meg biztos elhagyta a pénzt, azért nem hozott tejet.
Másnap ragyogott a nap. Ő ott állt a téren, kezében a kék kanna. Sokan sétáltak, nevetgéltek, hangosan beszéltek, egy postás hamisan fütyült, két kisfiú fagylaltot nyalt, egy kislány piros szoknyáján fehér csipke virított.
Volt, akinek nem volt árnyéka. Ezek már nem sokáig élnek – gondolta.  Ezt kapta a Gonosztól. Ez volt a tudás. Az ajándék. Amit nem kért, nem akart.
Holt embernek nincs árnyéka.
S ő látja, amit más nem. Látja azt, ami nincs.
Eljött Mindszentek napja. Őszi avar szaga kavargott a városban, majd egy sötét felhő ereszkedett le, s az első esőcsepp az arcára hullt.
A Regénytár jubileumi novellapályázatának és honlapunk 2015-ös nívódíjának nyertese.
Ilyen ajándék sem kellene.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
A bárzongora utcai rejtély
Hogyan felejtsünk el írni?
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.