en en en en es hu en en hu en en en ca en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en war en hu en en en en en de en en en en en en en en en en en en en es hu en en en en en en fi en
Visegrad Literature :: Ady Endre: A Sion-hegy alatt
This website is using cookies
We use cookies to ensure that we give you the best experience on our website. If you continue without changing your settings, we'll assume that you are happy to receive all cookies on this website.
Az én Uram, a rég feledett,
Nyirkos, vak, őszi hajnalon,
Egy nagy harang volt a kabátja,
Bús és kopott volt az öreg Úr,
Paskolta, verte a ködöt,
Lámpás volt reszkető kezemben
És rongyolt lelkemben a Hit
S eszemben a régi ifjuság:
S kerestem akkor valakit.
Megvárt ott, a Sion-hegy alján
S lángoltak, égtek a kövek.
Jó volt, kegyes volt az öreg.
Ráncos, vén kezét megcsókoltam
S jajgatva törtem az eszem:
»Hogy hívnak téged, szép, öreg Úr,
Kihez mondottam sok imát?
Jaj, jaj, jaj, nem emlékezem.«
Én, az életben kárhozott.
Csak tudnék egy gyermeki imát.«
Ő nézett reám szomorún
»Csak nagyszerű nevedet tudnám.«
Ő várt, várt s aztán fölszaladt.
Halotti zsoltár. S én ülök
Sírván a Sion-hegy alatt.
Source of the quotation
Neath the hill of Sion
By the foot of Mount Zion
© Typotex – Russicon – Hesz