hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu cs hu ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu uk hu hu hu hu hu en hu hu hu
Szarvasról első kézből… – egy élménybeszámoló (talán tavalyi) – KISPASZTI WEB
Menü + × expanded collapsed
Drogosok, alkoholisták, dohányzók és pedofilok. Ez a hír lengte be szeretett szarvasi táborunkat. De, hogy megbizonyosodjak róla, nekivágtam, hogy felderítsem, és lehetőleg megcáfoljam ezeket a súlyos rágalmakat.
Július 30-án tehát másodmagammal értetlen tekintettel álltam a felvonulási téri gyülekező helyen.
Egy ideig még bambán ücsörögtünk hatalmas bőröndömön, majd végül felpattantunk Frici hangjára. Ez már véresen komoly.
Szép lassan mindenki neve elhangzott, akinek a buszra kellett szállnia. Nekem viszont nem tetszett az elrendezés. Hogy lehet, hogy külön buszon üljek a barátnőmmel?! Egy szerény hiszti után elfoglaltuk helyünket korcsoportunk tagjai között, immáron együtt.
Jó három óra (és egy pihenő) utazás után megérkeztünk a „Lauder-Joint camp-be”. Mint mindig, minden tábornál, most is csalódtam egy kicsit. A svédasztalos étterem helyett egy átlagos ebédlő, a luxuslakosztályú szoba helyett pici lyuk, a tisztaságtól ragyogó mellékhelység helyett pedig megviselt, ősrégi WC-k vártak. De hogy ennél rosszabb is lehet, azt akkor még nem is sejtettem.
Hát, jött a szobabeosztás. „Fiúk- lányok, hármasával, négyesével álljatok össze!” Ez az a mondat, amitől minden magányos ) ember retteg. ’Nem baj, itt van Anita, a barátnőm, meg Reby … ésJvagy páros ( én. Valaki még jöhet ide!’
Hiába minden erőfeszítésem, hiába minden okoskodásom, nem jöhetett össze az általam kigondolt szoba-csapat.
„Jaj! Elfogytak a szobák. Nincs más választás, egy-egy embert berakunk pótággyal különböző helyekre.”
Itt eltört a mécses. Nem, nem sírtam, de kicsit bemérgesedtem. Hát nem képesek úgy szervezni, hogy mindenkinek legyen rendes helye?! Meg különben is, nem akarok idegenekkel összezárva lenni két hétig!!!
Hogy hogyan, azt nem árulom el, de végül elintéztem, hogy barátnőimmel együtt lehessünk. 😉
Elfoglaltuk szobáinkat (egy hatágyas szobát először rendeltetésszerűen hatan, majd heten, végül nyolcan vettünk igénybe…), és megkezdődött a táborozás.
Az első ebéd viszonylag csöndesen telt el.
Délután viszont, fel lettünk osztva korcsoporton belül kisebb csapatokra. Mi lettünk a Mamuszok. (Golán szinten voltak még a Csókosok és a Papucsok)
Madrichjaink, Ági és Miri, valamint pszihológusunk, Laci rögtön kezelésbe is vettek minket mindenféle „ismerjükmegegymást” játékokkal. (Elnézést, elmulasztottam megjegyezni, hogy négy korcsoport van; növekvő sorrendben: Negev, Galil, Golán, Hermon. A felügyelőink, programvezetőink pedig a Madrichok.) Kedvenc ilyesfajta játékunk az volt, amikor beceneved mellé még Jegy állatot is kellett mondani. Nagyjából így tudtuk egymást megjegyezni.
El is telt így a délutánunk. Következett a vacsora.
Ezen a fontos étkezésen, mint amilyen a vacsora, kezdtem úgy érezni, hogy ez a hely tele van dedósokkal. Ugyanis, miután és miközben mindenki evett, jött az éneklés, táncolás széken és földön egyaránt, országok és korcsoportok indulói… Kész őrültekháza, nem beszélve arról, hogy ezeket nemcsak a chanichok (táborozó gyerekek), hanem a madrichok is csinálták.
Első éjszakánk zavartalanul zajlott, gondolom, azért, mert mindenki álmos volt az utazástól.
Másnap reggel a hangosbemondóra ébredtünk, na meg arra, hogy golános madrichjaink minden erejüket bevetve próbálnak kirázni minket az ágyból (itt gondolok a vízzel való öntözésre, az mp-3-lejátszó, valamint a mini hifi hangos megszólaltatására, fényképezéssel való fenyegetésre).
„Mifkad! Everybody come to Mifkad tér to five minutes!”
Reggeli ima és a reggeli után megkezdődött a programdömping. Úszás, sport, tánc, ének, Madrich time, Peula (zsidó témájú beszélgetés), Pardes (válaszott témájú foglalkozás), project, art (kézműves), kenu, lovaglás…
Majd jött az esti program a Kupolában.
És ez így minden nap… Nem is írom le részletesen, mert abból nem sülne ki más, mint egy kisregény, de annyit mondhatok, nem untuk magunkat.
Az utolsó napokra már én is megszerettem az össznépi banzájokat, énekléseket, táncolásokat, idétlenkedéseket.
12 nap felhőtlen boldogság után egy pénteki napon eljött a búcsú ideje. Egymást ölelgetve, puszikat dobálva elhagytuk a buszokat, és végül a felvonulási teret is.
Örülök, hogy rászántam magamat az utazásra. Sok barátot, tudást és tapasztalatot szereztem.
Végezetül tehát bátran biztathatok mindenkit, hogy jövőre gyertek el ti is! És megnyugtathatom az aggódó szülőket: az első mondatomban felsoroltakról szó sincsen!
Facebookon való megosztáshoz kattintás ide.(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a Twitter-en való megosztáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Megosztom a LinkedInen(Új ablakban nyílik meg)
Ajánlás egy barátnak email-ben(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a nyomtatáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Előző bejegyzés Előző bejegyzés:
From the Internet… – Az Interneten olvastuk…
Következő bejegyzés Következő bejegyzés:
Shabbat in the camp
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Adatok megadása vagy bejelentkezés valamelyik ikonnal:
E-mail cím (kötelező) (Nem lesz látható)
Hozzászólhat a WordPress.com felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Twitter felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Facebook felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Kérek e-mail értesítést az új hozzászólásokról.
Kérek e-mail értesítést az új bejegyzésekről.
Rádió Bézs: 55 perc a Csodák Palotájából
STRATÉGIA #2 – zsiráfok és elefántok az “ötlet” szolgálatában
Közösségi matricázás a Judafesten
Újra itt a Diák Innovátorok Klubja
Ezt írtam… Hónap kiválasztása 2018 november  (1) 2016 szeptember  (1) 2016 március  (1) 2016 január  (1) 2015 december  (1) 2015 november  (1) 2015 október  (2) 2015 augusztus  (2) 2015 július  (4) 2015 május  (2) 2015 március  (2) 2015 február  (1) 2014 december  (1) 2014 október  (2) 2014 szeptember  (2) 2014 július  (3) 2014 június  (1) 2014 május  (2) 2014 április  (4) 2014 március  (2) 2014 február  (2) 2013 december  (1) 2013 november  (4) 2013 október  (5) 2013 szeptember  (3) 2013 augusztus  (10) 2013 július  (4) 2013 június  (3) 2013 május  (4) 2013 április  (9) 2013 március  (8) 2013 február  (5) 2013 január  (9) 2012 december  (9) 2012 november  (46) 2012 október  (11) 2012 szeptember  (9) 2012 augusztus  (6) 2012 július  (3) 2012 június  (8) 2012 május  (9) 2012 április  (11) 2012 március  (9) 2012 február  (12) 2012 január  (12) 2011 december  (9) 2011 november  (9) 2011 október  (14) 2011 szeptember  (18) 2011 augusztus  (19) 2011 július  (20) 2011 június  (19) 2011 május  (8) 2011 április  (3) 2011 március  (3) 2011 január  (1) 2010 november  (1) 2010 szeptember  (1) 2009 augusztus  (1) 2009 június  (1) 2008 december  (1) 2008 július  (2) 2008 június  (1) 2008 május  (2) 2008 április  (1) 2008 március  (3) 2008 február  (3) 2008 január  (8) 2007 december  (5) 2007 november  (7) 2007 október  (19) 2007 szeptember  (32) 2007 augusztus  (106) 2007 július  (116) 2007 június  (95) 2007 május  (45) 2007 április  (65) 2007 március  (25) 2007 február  (59) 2007 január  (47) 2006 december  (1) 2006 november  (4) 2006 október  (4) 2006 szeptember  (2) 2006 augusztus  (9)
Ki járt a weblapomon?
KISPASZTI WEB, Működteti a WordPress.com.
Already have a WordPress.com account? Log in now.