hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu sk hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu cs tr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk tr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu id hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu
Utoljára módosítva: 04 June 2016 10:10
„1946-ban születtem Szombathelyen szüleim – Halmos Béla építészmérnök és M. Szabó Rozália tanítónő – öt gyermeke között az egyetlen fiúnak. Általános iskolai és gimnáziumi tanulmányaim befejeztével a család Gyuláról Budapestre költözött. Itt a Budapesti Műszaki Egyetem Építészmérnöki Karán tanultam tovább, és 1970-ben szereztem meg a diplomámat. Mint a városrendezésre szakosodott tervező építészmérnök a Városépítési Tudományos és Tervező Intézetben dolgoztam 1970-től 1972-ig, majd még egyszer 1979 és 1982 között.
Komolyzenei tanulmányaimat gyerekkoromban kezdtem; előbb hegedülni, majd brácsázni is tanultam, e hangszerekkel különböző zeneiskolai, városi illetve egyetemi zenekarokban és kamaraegyüttesekben játszottam. Rövid időre a könnyűzenével is kapcsolatba kerültem: szólógitárosként játszottam a katonai szolgálat idején egy tánczenekarban.
A népzenével 1969-től kezdtem intenzívebben foglalkozni. Részt vettem a Magyar Televízió „Röpülj Páva” népdalversenyén, mint énekes-gitáros szólista illetve Sebő Ferenc műegyetemi évfolyamtársammal, mint énekes-gitáros duó. Szereplésünk – a népdalok előadása gitárkísérettel – csak részben volt sikeres, de nagy vitát kavart a zsűriben. Mi is hamarosan felhagytunk a népdalok gitárkíséretével, rögtön, ahogy megismerkedhettünk az eredeti népzenével – főleg a többszólamú hangszeres népi muzsikával. Az eredeti népzene megismerését elsősorban az MTA Népzenekutató Csoport igazgatója, Vargyas Lajos és munkatársai; Martin György, Olsvai Imre, Sárosi Bálint, Vikár László tették lehetővé – Erdélyben pedig Kallós Zoltán.
Előadóművészi pályám első, legintenzívebb szakasza 1969-től 1979-ig tartott. Mint az autentikus népzene és Sebő-szerzette énekelt versek előadója előbb a Sebő-Halmos duó, majd a Sebő együttes alapító tagjaként a kulturális élet szinte minden területén tevékenykedtem – itthon és külföldön egyaránt. Emellett 1972-1979 között a Vegyipari Dolgozók Szakszervezete Bartók Béla Néptáncegyüttesének zenekarvezetője voltam és a kezdettől fogva részt veszek a spontán kialakult táncházmozgalomban mint a táncházakban muzsikáló prímás.
Az amatőr néptáncmozgalomban végbement változás, a táncházak elterjedése és az eredeti hangszeres népzene iránt megnövekedett érdeklődés hamarosan szükségessé tette az ún. „táncházi muzsika” oktatásának beindítását is. Először 1976-78 között a Népművelési Intézet Budapesten, később 1981-86 között különböző vidéki városokban (Győr, Jászberény, Szeged, Debrecen, Bonyhád) szerveztünk táncházzenész tanfolyamokat. Ezekben hegedűtanárként illetve a tanfolyamok vezetőjeként dolgoztam. Kollégáimmal együtt mintegy 300 hazai és külföldi muzsikust tanítottunk, ennek is köszönhetően ma már több száz ilyen zenekar működik az országban, a környező országokban, de Európa más országaiban, az Egyesült Államokban és Kanadában stb. is.
Később közreműködtem a hazai zeneiskolai népzeneoktatás szervezésében is, majd néhány évig a Miskolci Bölcsész Egyesület adott helyet a népzenetanár-képzés első kísérletének – itt tanszékvezetőként irányítottam az oktatást.
A népzene gyakorlati alkalmazása, a színpadi, táncegyüttesek zenei kísérete és a táncházi muzsikálás ill. az oktatás egyaránt szükségessé tették a népzenekutatásban való részvételt. E területen is elsősorban Martin György és Kallós Zoltán szakmai és baráti segítségére támaszkodva 1972-től kezdődően bekapcsolódtam a hangszeres népzene területén végzendő munkába. Népzenegyűjtéseim főként a népi hegedűjáték technikai problémáira, az előadásmód és a stílus tanulmányozására illetve a repertoár felmérésére terjedtek ki. Emellett az MTA Népzenekutató Csoportjának, majd az MTA Zenetudományi Intézetének külső munkatársaként Martin György megbízásából a népi tánczene körébe tartozó hegedűdarabok lejegyzésével és zenekari partitúrák készítésével valamint a felvételek archiválásával foglalkoztam.
1974-ben Ádám István széki prímás zenekara anyagának gyűjtését már egy monográfia elkészítésének szándékával kezdtem el. A gyűjtéssel párhuzamosan végeztem az anyag lejegyzését és feldolgozását. A témakörben készített előtanulmányaim után 1975-től kezdődően jelentek meg egy-egy részterületet felölelő, a széki hangszeres népzenét elemző-bemutató publikációim (lásd a publikációk jegyzékét). 1982-ben sikeresen pályáztam egy hároméves aspirantúrára. Mint a Zenetudományi Intézet aspiránsa Sárosi Bálint irányításával készítettem el a kandidátusi disszertációmat „Ádám István Icsán és bandája – egy széki zenekar monográfiája” címmel. Az értekezésem megvédésére 1987-ben került sor és megkaptam „a zenetudományok kandidátusa” tudományos fokozatot.
Az aspirantúra lejártával éves szerződéses munkaviszonyban továbbra is a Zenetudományi Intézetben dolgoztam, mint a hangszeres népzene kutatásával foglalkozó tudományos munkatárs. 1988-ban megszűnt az Intézet Hangszeres Népzene Osztálya, átkerültem a Néptánc Osztályra, itt dolgoztam 1992. január 1-ig. Ekkor – a hangszeres népzenekutatásban előttünk álló hatalmas és fontos elvégzendő munka, a kandidátusi fokozatom megszerzése ellenére is a kutatásra fordított pénzügyi támogatás leállítása miatt el kellett hagynom az Intézetet.
1992-től a Magyar Művelődési Intézet tudományos főmunkatársaként dolgoztam – előbb a Tudományos Osztályon, később a Népművészeti Osztályhoz tartozóan. Megszerveztem és OTKA támogatással működtettem a Hangszeres Népzene Kutató Csoportot, amelynek tevékenysége az alapkutatásra terjedt ki és szorosabban kapcsolódik a táncházmozgalomhoz és az oktatáshoz. 1999-ben kezdtem el a Táncház Archívum szervezését, 2000-ben kaptam meg az osztályvezetői kinevezésemet.
2001-ben megváltam a Magyar Művelődési Intézettől, áthelyezéssel a Hagyományok Háza Népművészeti Műhelyébe, majd a Lajtha László Folklórdokumentációs Központba kerültem, ahol a Táncház Archívum vezetőjeként dolgozom.
Maradék időmben mozgalmi-társadalmi feladatokat is vállaltam; különböző népzene-néptánc-táncházas rendezvények (Jászberényi Táncháztábor, Táncháztalálkozók, zsűrizések stb.) szervezésében-lebonyolításában vettem részt. Tagja voltam az Amatőr Néptáncosok Országos Tanácsa Zenei Szekciójának, első elnöke a Táncházi Kamarának – ma a Táncház Egyesület elnökségi tagja vagyok. Alapító tagja, majd rendkívüli egyéni tagja vagyok a Magyar Zenei Tanácsnak, tagja voltam az Magyar Unesco Bizottság Kulturális Albizottságának, a Kossuth és Széchenyi Díj Zene- és Táncművészeti Albizottságának és a Liszt Ferenc-Erkel Ferenc Díjak kuratóriumának illetve részt veszek az Európai Folklór Intézetet működtető „Az Európai Folklór Központért Egyesület” munkájában.
Előadóművészi tevékenységem 1979 és 1991 között csak alkalmi fellépésekre és a táncházi muzsikálásra korlátozódott, 1991-től viszont a Kalamajka együttes prímása lettem. Velük hetente muzsikálunk az együttes táncházában (Molnár utca, majd Aranytíz), keveset koncertezünk és készítettünk hanglemezeket is.
Korábbi játékfilmekben (Jancsó Miklós: Még kér a nép; Zolnay Pál:Fotográfia, Sámán; Szomjas György: Talpuk alatt fütyül a szél, Rossz emberek; Székely Orsolya: Hajnalban indultunk, Regölés stb.) és televíziós műsorokban való szereplés után – a rendszerváltást követően – zenei rendezőként, szerkesztőként és népzenei szakértőként televíziós műsorok és önálló filmek készítésében is részt vettem.”
·Ádám István és bandája (Egy széki zenekar monográfiája). Kandidátusi disszertáció, kézirat, Budapest, 1986
·A széki férfitáncok zenéje. Széki hangszeres népzene I. (Virágvölgyi Mártával közösen). Magyar Művelődési Intézet, Budapest, 1995
·A széki háromhúros kontra. In: Síppal-dobbal 4., Budapest, 1975, 25-41.
·Ádám István széki prímás. In: Zenetudományi Dolgozatok 1980, Budapest, 85-113.
·Ádám István széki prímás. In: A széki hangszeres népzene, szerk.: Felföldi László és Virágvölgyi Márta. Planétás Kiadó, Budapest, 2000, 398-426.
·Közjátékok egy széki vonósbanda tánczenéjében. In: Zenetudományi Dolgozatok 1981, Budapest, 191-220.
·Közjátékok egy széki vonósbanda tánczenéjében. In: A széki hangszeres népzene, szerk.: Felföldi László és Virágvölgyi Márta. Planétás Kiadó, Budapest, 2000, 109-139.
·Tizenkét széki csárdás. Egy tánczenei folyamat vizsgálata. In: Népzene és zenetörténet IV., szerk.: Vargyas Lajos. Budapest, 1982, 157-224.
·Tizenkét széki csárdás. Egy tánczenei folyamat vizsgálata. In: A széki hangszeres népzene. Szerk.: Felföldi László és Virágvölgyi Márta. Planétás Kiadó, Budapest, 2000, 274-351.
·A széki tánc rendje-módja. In: Síppal-dobbal 5., Budapest, 1975, 17-27.
·A táncházmozgalom jövője. In: Zöldövezet. NICHE Alapítvány, Budapest, 1991 (?), 47-55.
·A táncházmozgalomról. In: A Magyar Művelődési Intézet évkönyve 1993-1994. Budapest, 1994, 25-32.
·The Táncház Archive. In: Hungarian Heritage Volume 2, Numbers 1-2. European Folklore Institute, Budapest, 2001, 57-60.
·Észak-mezőségi magyar népzene I-IV. Gyűjtötte: Kallós Zoltán és Martin György. Hungaroton, Budapest, 1985
·Kalotaszegi magyar népzene. Nádasmente I. Méra. Gyűjtötte: Kallós Zoltán ésMartin György, SLPX18150-51, Hungaroton, Budapest, 1990
·Kallós Zoltán kedves dalai. SLPX18110, Hungaroton, Budapest, 1984
·Este a Gyimesbe’ jártam. SLPX18130, Hungaroton, Budapest, 1987
·Vágják az erdei utat. SLPX18149, Hungaroton, Budapest, 1988
·A felkelő nap háza Nemzetközi Népzenei Fesztivál Szeged 1988. SLPX18157-58, Hungaroton, Budapest, 1989
·Röpülj Páva! SP60016 BIEM, Qualiton, Budapest, 1970
Önálló lemez a Sebő együttessel
·Weöres - Sebő együttes. SEP27481, Pepita, Budapest, 1974
·Táncház - Sebő együttes. SEP28022, Hungaroton, Budapest, 1974
Közreműködés a Sebő együttessel
·MIDEM’79. SPS70363, Hungaroton, Budapest, 1979
·Az a szép piros hajnal. SLPX18173, Hungaroton, Budapest, 1989
Önálló lemez a Sebő együttessel
·Sebő együttes. SLPX17482, Pepita, Budapest, 1975
·Táncházi muzsika -- Élő Népzene VI. SLPX18031-32, Hungaroton, Budapest, 1978
·La Hongrie Musique et Dances -- Ensemble Ferenc Sebő. ARN33444, Arion, Rennes, 1978
·Sebő Ferenc -- Énekelt versek SLPX13877, Hungaroton, Budapest, 1980
Önálló lemez a Sebő és a Muzsikás együttessel
·Táncház I. -- Élő népzene IV. SLPX18041, Hungaroton, Budapest, 1978
·Táncház II. -- Élő népzene V. SLPX18042, Hungaroton, Budapest, 1978
·Szörényi Levente -- Hazatérés. SLPX17641, Pepita, Budapest, 1980
·Táncház Találkozó 1982. KR-920, Magyar Színkör, Budapest, 1983
·Hongrie Le Dernier Passage. 558610, Radio France, (Franciaország), 1983
·Dúdoltam én: Sebestyén Márta. SLPX18118, Hungaroton, Budapest, 1987
·A felkelő nap háza -- Nemzetközi Népzenei Fesztivál, Szeged 1988. SLPX18157-58, Hungaroton, Budapest, 1989
Közreműködés a Sebő-Halmos duóval
·József Attila, Berek Kati, Sebő Ferenc, Halmos Béla. LPX13734, Hungaroton, Budapest, 1972
Közreműködés a Sebő együttessel
·College Music in Hungary -- Bakfark Consort. SLPX11760, Hungaroton, Budapest, 1976
·Hazáért és szabadságért -- Rákóczi dokumentumok. SLPX15053, Hungaroton, Budapest, 1976
·Táncház. SLPX18033, Hungaroton, Budapest, 1977
·Trufa -- Magyar népi humor. LPX18040, Hungaroton, Budapest, 1978
·Táncház Találkozó 1982. KR-920, Magyar Színkör, Budapest, 1983
·Táncház’84. SLPX18106, Magyar Színkör és a Hanglemezgyártó Vállalat, Budapest, 1984 (Vavrinecz Andrással közösen)
·Kallós Zoltán kedves dalai. SLPX18110, Hungaroton, Budapest, 1984 (Kallós Zoltánnal közösen)
·Vágják az erdei utat -- Erdélyi katonadalok. SLPX18149, Hungaroton, Budapest, 1988 (Kallós Zoltánnal közösen)
·A felkelő nap háza -- Nemzetközi Népzenei Fesztivál, Szeged 1988. SLPX18157-58, Hungaroton, Budapest, 1989
·IV. Magyarországi Táncház Találkozó. SLPX18101, Hungaroton, Budapest, 1985
·Zengő együttes -- Hungarian Folk Music. SMKBP012, Somogy Megyei Művelődési Központ,
·Fodor Sándor Neti -- Kalotaszegi népzene. SLPX18122, Hungaroton, Budapest, 1989
·Az a szép piros hajnal.MK18173,Hungaroton, Budapest, 1989
Önálló kazetta a Kalamajka együttessel
·Ez is Borivóknak való! AKÓMK001, Akó Kft., Budapest, 1999
Közreműködés a Sebő együttessel
·Meg kell a búzának érni. MK18222, Hungaroton, Budapest, 1992
·Meg kell a búzának érni. MK18222, Hungaroton, Budapest, 1992
·Az a szép piros hajnal. HCD18173, Hungaroton, Budapest, 1995
Önálló CD a Sebő együttessel
·Sebő Ferenc -- Galagonya -- Énekelt versek. HCD14249, Hungaroton Classic LTD, Budapest, 1996
Önálló CD a Kalamajka együttessel
·Ez is Borivóknak való! AKÓCD001, Akó Kft., Budapest, 1999
·Haj Rákóczi, haj Bercsényi. PTCD001, Petrovits Tamás, Budapest, 2002
·Széki pár -- In memoriam Molnár-utcai táncház. PTCD002, Petrovits Tamás, Budapest, 2003
·Aprók táncházában II.PTCD003, Petrovits Tamás, Budapest, 2003
Önálló CD a Kalamajka és az Egyszólam együttessel
·Megütik a dobot. EP-CD048, Etnofon és a Pax Pannoniae Kft., Budapest, 1998
Közreműködés a Kalamajka együttessel
·Magyar katonadalok és énekek a XX. századból. P+C MEGA 2001CD1, Megafilm, Budapest, 2000
·Táncháztalálkozó’96. MMICD003,Magyar Művelődési Intézet, Budapest, 1996
·Táncháztalálkozó 2000. MMICD007, Magyar Művelődési Intézet. Budapest, 2000 (Péterdi Péterrel közösen)
·Jöttömbe’-jártomba’. SZA2000, Széles András, Budapest, 2000
·Sebő -- Nagy László. HE 935/ISBN 963 208862, Helikon Kiadó -- Gryllus, Budapest, 2004
·Táncház -- Méhkeréki román táncok. SEP28027, Hungaroton, Budapest, 1975
·Észak-mezőségi magyar népzene I-IV. SLPX18107-9, Gyűjtötte: Kallós Zoltán, Martin György. Hungaroton, Budapest, 1985
·Bonchida -- Válaszút. SLPX18107
·Kalotaszeg magyar népzenéje -- Nádasmente I. Méra. LPX18150-51, Gyűjtötte: Kallós Zoltán és Martin György, Hungaroton, Budapest, 1990 (Éri Péterrel közösen)
Közreműködés a lemez szerkesztésében
·Magyar népzenei antológia. SLPX19112-6, Hungaroton, Budapest, 1985
·Gyimesi népzene -- Halmágyi Mihály. SLPX18145, Hungaroton, Budapest, 1988
Zenei rendezés, szerkesztés(Szomjas Györggyel és Rosta Katalinnal közösen)
·Népzenei magazin.Magyar Televízió; 1991-től havonta jelentkező műsor és több ún. különkiadás
·Táncház (népzenei magazin). Duna Televízió; 1994-től havonta jelentkező műsor
Sorozat szerkesztése és zenei rendezés
A"Muzsikusportrék"c. sorozat filmjei, rendező: Szomjas György
·A szívben még megvan. Zerkula János prímás, Gyimesközéplok. 1994
·Rabja vagyok az életnek. Maneszes Márton prímás, énekes, Magyarszovát. 1994
·Pista bácsi, dudáljon kend! Pál István juhász - dudás, furulyás, Tereske. 1995
·Magyarország szélin. Jánó Anna énekes, Lészped. 1996
·Hej, Kisandrás!Gergely András énekes, Türe.1997
·Neti Sanyi. Fodor Sámuel prímás, Kisbács. 2000
·Megyek az utcán lefelé. Szántó Ferenc prímás, furulyás, énekes, Magyarbece. 2001
·A szászcsávási banda. Jámbor István prímás és zenekara, Szászcsávás. 2001
·Járd ki Zsiga! Karsai Zsigmond énekes, táncos, Lőrincréve. 2001
Zenei rendezés és közreműködés
·Mulatság (Téka táncháztábor, Nagykálló).Rendező: Szomjas György,1988
·Szabad a tánc (Táncháztalálkozó, Budapest). Rendező: Szomjas György, 1989
·Beyond the Forest (Erdély és a táncházmozgalom).Rendező: Rónay Eszter (London),1990
·Balladák filmje. Kallós Zoltán nyomában, I. rész 1983-1989. Rendező: Gulyás Gyula és Gulyás János, 1989
·Széki lassú. Rendező: Gulyás Gyula és Gulyás János, 1990
1973: A Népművészet Ifjú Mestere
1975: A Szocialista Kultúráért
1975: SZOT Díj (Sebő Ferenccel megosztva)
1985: Állami Díj (Sebő Ferenccel és Tímár Sándorral megosztva)
1989: Magyar Művészetért Díj
1998: A Planetáris Tudat Díja (Sebő Ferenccel és Tímár Sándorral megosztva)
1998: Magyar Örökség Díj
1999: Gyula Város Díszpolgára
1999: Budapestért Díj (Sebő Ferenccel megosztva)
2006: Bartók Béla Emlékdíj
2012: A Népművészet Mestere
Amatőr Néptáncosok Országos Tanácsa Zenei Szekciója
Táncházi Kamara – első elnök
Táncház Egyesület – elnökségi tag
Magyar Zenei Tanács – alapító tag, majd rendkívüli egyéni tag,
Magyar UNESCO Bizottság Kulturális Albizottsága,
Kossuth- és Széchenyi-díj, Zene- és Táncművészeti Albizottság
Liszt Ferenc-díj és Erkel Ferenc-díj kuratóriuma
Magyar Művészeti Akadémia levelező, majd rendes tagja
(2013. július 19. éjjel 1 órakor)
Azt ígérte, hogy a hét végén hazajön Kárpátukrajnából és hétfőn leutazik hozzám, ide a Balaton-felvidékre, egy pár napra. Megmásszuk majd a Szent György-hegyet is! (Több évtizedes hagyomány, hogy egy évben egyszer, május táján a Kalamajka zenekar és baráti köre, - no meg persze a gyerekeink -, felmegyünk a hegyre, körülnézünk, aztán a hegy oldalában egy jót borozunk, meg muzsikálunk.) Most már ugyan július van, a zenekar fele is meghalt az elmúlt években, a barátok közül is sokan elmaradtak, a gyerekek pedig megnőttek és szétszéledtek, de azért mi ketten is jól elvagyunk egymással. Szóval lejövünk majd ketten a hegyről, aztán leülünk a diófa alá iszogatni. Megbeszéljük, hogy megy a sorunk, mi a helyzet a táncház-mozgalomban, lesz-e a Kalamajka-emlékzenekarnak nosztalgia-táncháza az idén is, hány fellépése lesz neki a Sebő-együttessel, nekem a BorFolk zenekarral. (Béla ilyenkor mindig előkapja a noteszét és kiderül, hogy neki már decemberig tele van a naptára programokkal: Sebő-együttes, Zeneakadémia, Pécsi Tudományegyetem, néprajzi filmklub, Hagyományok Háza, Művészeti Akadémia, meg az ország számtalan kistelepülése…- Szóval csoda, hogy össze lehet hozni ezt a néhány együtt töltött napot!)
Tényleg össze lehet hozni? Várom a telefonját vasárnap délután, hogy mikor érkezik, aztán hétfőn is. – Semmi! – Üzenetrögzítőjén naponta hagyok neki üzenetet. – Nem hív vissza, pedig Béla pontos és udvarias ember, mindig vissza szokott hívni. Már lemondtam róla. Közös barátunk szerint, aki még a hét végén beszélt vele, hirtelen sok dolga akadt, hivatalos, családi, meg egyéb, azt kell intéznie.
Jön a telefon: Béla meghalt! Nem akarom elhinni. Háromszor is visszakérdezek. Meghalt. – És most már szégyellem magamat, hogy bosszankodtam az elmaradt visszahíváson. Huszonhárom évi barátság és együtt muzsikálás után itt állok egy nagy ürességben, mert most már mi ketten soha nem tudjuk megbeszélni azokat a dolgokat, amiket hetek óta halogattunk, soha nem megyünk fel együtt a Szent György-hegyre, soha nem fogunk a táncrend muzsikálása közben a hegedűvel és a bőgőszólammal válaszolgatni egymásnak. És itt állunk mi mindannyian, akiknek hiányozni fog Béla ízes hegedülése, a jól megkomponált táncrendjei, hosszú, de találó történetei és anekdotázásai, meg az is, hogy mindig lehetett hozzá fordulni szakmai tanácsért, hiszen negyvenegy éve ő indult el a forrás mellől, sőt mára ő lett az egyik forrás.
Próbálok elaludni, de csak a félálomig jutok. Szövegfoszlányok, dallamtöredékek kavarognak bennem…
Húzzad Béla! Mért szakadt el a húrod?
Azt ígérted, hogy majd sokáig húzod.
Húztad mindig, olyan szépen, kedvesen,
Hogy a babám mindhalálig szeressen.
Húzzad Béla! Mért szakadt el a húrod?
Azt ígérted, hogy majd örökké húzod.
Húztad eddig apánk-anyánk örökét,
Húzd el most a magunk búját-örömét!
Húzd rá Béla! Húzd rá Árus! Húzd nekünk!
Úgy húzzátok, szakadjon meg a szívünk:
„Nincsen csillag, mert lehullott a földre,
Nincsen csillag, mert kialudt örökre.”
Petrovits Tamás és Döf (Dövényi Péter) után most Bélával bővült a mennyei Kalamajka zenekar. Be ne töltsétek a bőgős helyét, amíg én is meg nem érkezem!
Meghalt az első táncházas prímás, Halmos Béla
Kiss Eszter Veronika nekrológja
Magyar Nemzet, 2013. július 19.
Életének hatvannyolcadik évében elhunyt Halmos Béla Széchenyi-díjas népzenekutató, előadóművész, a táncházmozgalom egyik elindítója. Többek között neki köszönhető az is, hogy a magyar táncházmozgalom az autentikus népi örökségből táplálkozott: nem alkalmi feldolgozásokra, egyszerűsített, divatos-népies számokra épült, hanem tudományos kutatómunkára, valahogy úgy, ahogy Bartók és Kodály is gondolkodott.
Halmos Béla olyan legendaként élt közöttünk, akiből kevés van a világon. Sebő Ferenccel olyan történelmi tettet hajtottak végre a hatvanas évek végén, hetvenes évek elején, amelynek hatása egyre jobban érződik, és reményeink szerint évszázadokon át fennmarad: elindították a falvakban akkor már szinte haldokló népzenét a városi fiatalság körében népszerűsítő táncházmozgalmat, annak is a zenei vonalát, meghatározva a népzenei előadások alapvető követelményét, az autentikus előadásmódot.1969-ben a Röpülj, páván még gitárral próbálkoztak, s ebben kétségkívül nagy szerepe volt a beatzene népszerűségének és az Illés együttes népzene által inspirált számainak.
Az, hogy az első gitáros-énekes, majd az első hegedűs-kontrás próbálkozásaik mennyire nem voltak hiábavalóak, ma a Zeneakadémián virágzó népzenei tanszék bizonyítja: tizennyolc éves fiatalok az idősebb generációt megszégyenítő hitelességgel tolmácsolják magyar vidékek tucatjainak muzsikáját. Halmos Béla, az első táncházas prímás nélkül ma egyikük sem lenne sehol sem. Annál is inkább, mivel elsőként kezdte el a népzeneoktatást hallás alapon, a stílusbeli elemekre fontos hangsúlyt helyezve. A hőskorszak prímásainak többsége tanult is tőle. A legfontosabb üzenet, amit az életművével átmentett, az az autentikus előadás prioritása és alapvető ismerete volt, így a magyar táncházmozgalom nem alkalmi feldolgozásokra, egyszerűsített, divatos-népies számokra épült, hanem tudományos kutatómunkára, valahogy úgy, ahogy Bartók és Kodály is gondolkodott. Halmos Béla, aki építészmérnökként kezdte, így vált az évek, évtizedek során amatőr népzenekutatóból a zenetudomány kandidátusává. Hasonló jelentőségű ilyen irányú munkássága – akárcsak Sebő Ferencnek –, mint amit Martin György hagyott ránk a néptánckutatás területén.
Népzenekutatóként is sokat köszönhetünk neki, ahogy a Bartók Táncegyüttes fénykorának zenekarvezetőjeként is, hiszen ez volt az a fórum, ahol a táncház elindult, kialakult. A Kalamajka prímásaként is ezt folytatta: egykori legendás Molnár utcai táncházaikban sokat formálódott, csiszolódott a táncházas modell. Sok zenei, táncbeli összeállítás, sorrend – vagyis hogy székivel kezdődik, és éjfélkor a mezőségivel zárul – vált etalonná és általános szokássá sok más táncházban, mulatságban.
A gyűjtésekre is nagy hangsúlyt helyezett, példát mutatott, és a Kalamajka-táncházakba rendszeresen utaztattak erdélyi muzsikusokat, énekeseket, akiktől azok is tanulhattak, akiknek anyagi vagy egyéb okokból nehezebb volt a „terepre jutás”, az erdélyi helyszíni gyűjtés. Mindez olyan nagy misszió volt abban a korban, amikor minden ilyen jellegű tevékenységet szúrós szemekkel szemlélt a magyar és a román állam, hogy a mai fiatalság, amelynek az elődök munkája nyomán már főképp csak a szórakozás és a zene öröme maradt örökül, el sem tudja képzelni. Pedig Halmos Béla a népzeneoktatás megszervezésében is oroszlánrészt vállalt, így a fiatalok neki is köszönhetik, hogy ma egy virágzó, működő és sok nyugati ország által irigyelt népzene-oktatási rendszerünk van az alapfoktól a zeneakadémiai master-képzésig.
Halmos Béla munkásságát minden korban számos díjjal jutalmazták, a Széchenyi-díjat idén márciusban kapta meg. Akármely díj is kevés azonban, hogy elmondja értékét annak a munkának, amivel megalapozta a táncházmozgalom máig növekvő sikerét, elismertségét és az ebből fakadó tudományos kutatómunka eredményét. Ha Sebővel ők akkor nem szeretnek bele a népzenébe, és nem érzik meg a jelentőségét, akkor bizony sok dallam, sok falusi hagyományőrző muzsikus emléke marad az enyészeté. Ugyanakkor mint embert is el kell ismernünk: támogatta, segítette a fiatalokat, figyelemmel kísérte fejlődésüket, pályájukat, tanácsokkal látta el őket – e sorok íróját is. A Zeneakadémián is tanított, tudását sokakkal osztotta meg.
Ahogy haladunk előre az időben, egyre több prímás muzsikál már az égi zenekarban, Halmos Béla most Hozzájuk csatlakozott.
Halmos Béla 1970-ben végzett a Budapesti Műszaki Egyetem Építészmérnöki Karán, 1970 és 1972 között, illetve 1979-től 1982-ig a Városépítési Tudományos és Tervező Intézet városrendező építészmérnökeként gyakorolta is eredeti szakmáját, de már 1969-ben nagy sikert aratott zenésztársával, Sebő Ferenccel a Magyar Televízió Röpülj, páva című műsorában. 1969-től 1974-ig a Sebő–Halmos duó, 1974-től 1979-ig a Sebő Együttes tagja volt. 1972 és 1979 között a Bartók Táncegyüttes zenekarvezetője, 1972–73-ban a 25. Színház tagja volt.
1976-tól oktatta a táncházi zenét, 1972-től foglalkozott népzenegyűjtéssel és –kutatással.
Nagyon sokat köszönhet a tudomány Halmos Bélának táncházzal kapcsolatos és népzenei kutatásaiért – nyilatkozta Kelemen László, a Hagyományok Háza főigazgatója. Már a negyedik nemzedék folytatja azt, amit elkezdtünk, és amiről elmondható: mára felépült – mondta Sebő Ferenc Kossuth-díjas előadóművész művésztársáról, akivel részt vett a táncházmozgalom elindításában.
Így emlékeznek a pályatársak
(Magyar Nemzet, 2013. július 19.)
„Nagyon sokat köszönhet a tudomány Halmos Bélának táncházzal kapcsolatos és népzenei kutatásaiért. Engem a táncházmozgalom létrehozásában Novák Ferenc, Sebő Ferenc és Halmos mellett nagy szerepet játszó Martin György temetésére 1983-ban még nem engedtek ki Erdélyből. Áttelepülésemkor Halmos beültetett a Trabantjába és elvitt Martin sírjához. A közvetlensége tette őt egy idő után határon belül és kívül sokak »Béla bácsijává«.”
(Kelemen László, a Hagyományok Háza főigazgatója)
„Számtalanszor megfordultunk itt (Erdélyben – a szerk.) együtt gyűjtőként és előadóként egyaránt, olyan ez most, mintha az életem egyik részét veszítettem volna el. Vigaszt jelent, hogy mindegyikünknek lett saját zenekara, azoknak is társai. Fiatalokkal vettük magunkat körül a Bem rakparti klubunkban, így már a negyedik nemzedék folytatja azt, amit elkezdtünk, és amiről elmondható: mára felépült.”
(Sebő Ferenc Kossuth-díjas előadóművész, zeneszerző)
„Halmos Béla Sebő Ferenccel együtt nemcsak az UNESCO szellemi örökség listájára 2011-ben felkerült táncházmozgalom zenei elindítója, hanem később is az egyik legfontosabb oszlopa volt. Béla csupaszív ember volt. A szó nemes értelmében vett mozgalmár, mindig azt nézte, ami összeköt és nem azt, ami elválaszt”
(Jávorszky Béla Szilárd, A magyar folk története című könyv szerzője)
„Rajongva néztem a Röpülj páva című tévéműsorban, és kiderült, hogy abba a házba udvarolt és nősült, ahol mi laktunk. Szinte naponta találkoztam vele, tőle kaptam az első eredeti népzenei felvételeket, például Lajtha László Széki gyűjtéseit. Kamasz koromban mindenhová mentem, ahol ő és Sebő muzsikált. Később kollégák lettünk, mindig, az elmúlt napokig gondja volt rám. Azt hiszem, ez a zenélésből is következett, ő tényleg kíváncsi volt az emberekre. Erkölcsi példaképemnek tekintem.”
(Sebestyén Márta, Kossuth-díjas népdalénekes)
„Közszeretetnek örvendett, nehéz múlt időben beszélni róla. Érdekes, hogy nemrég felidézte: Sebő Ferenccel még a mozgalom létrejötte előtt jártak Japánban, most az év első felében visszatért a Téka Együttes két tagjával a szigetországba. »Összeért a pályám«, mondta, mi pedig ellenkeztünk: rengeteg tennivalód van még!”
(Berán István, a Folkmagazin szerkesztője)
Halmos Béla - portré: http://www.dunatv.hu/musor/videotar?vid=755494&pid=562346
Harminc éves a Kalamajka táncház, a 60 éves Halmos Béla köszöntése (Élő népzene, Duna Televízió): http://www.dunatv.hu/musor/videotar?vid=207789
Beszélgetés Halmos Bélával (Zenetarsoly, 2010): http://www.youtube.com/watch?v=pq7poGU_QA4
Halmos Béla történetei a Paradicsomból - 1. rész: http://www.youtube.com/watch?v=y5UV6tPqf3o&feature=youtu.be
Halmos Béla történetei a Paradicsomból - 2. rész: http://www.youtube.com/watch?v=Wd_gG6oXfac
Sebő Ferenc – Halmos Béla (Élő népzene, Duna Tv): http://indavideo.hu/video/Sebo_Halmos_duo_-_Elo_nepzene
A Kalamajka zenekar 25 éves jubileumán: http://www.youtube.com/watch?v=5FD6e7-Nw_E&feature=youtu.be
Ikon c. műsor (2011); Beszélgetés Halmos Bélával: http://mno.hu/ikon/halmos-bela-emlekere-1174532
Telefon: +36 1 354 - 3400
Csak készpénzes fizetésre van lehetőség!
Kövess minket a Facebookon is!
Copyright ©2022 Aranytíz Minden jog fenntartva! | 3.80