hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu en hu en hu en hu hu en hu en hu pt hu hu ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu uk hu hu hu hu hu en hu hu hu
Szarvasi Virtuális Emlékek Múzeuma: Körös-parti gyökerek – Bóc Andi múltidézése (Egyszer volt… – 1. rész) – KISPASZTI WEB
Menü + × expanded collapsed
Szerzőeditoráprilis 5, 2007Kategória:Körösparti gyökerek - Roots near Körös, SZVEM
(Ez a cikk-sorozat eredetileg a Komáromi Zsidó Hitközség Hitközségi Híradó című újságjában jelent meg 2005-ben és 2006-ban. Úgy gondolom, talán a faházak olvasóinak is érdekes lehet. A cikket az újság szerkesztőinek engedélyével közöljük. -szerk.-)
Szarvas! Ez a szó oly sokunkban kedves emlékeket idéz elő. Egy állat és egy város neve, de számomra sokkal több ennél.
A történet egészen pontosan 1991. augusztus valahányadikán, az akkori év 3. turnusában indul. Bizony, amikor Ti még csak épphogy megszülettetek, én már kis negevesként kergettem őrületbe a madrichjaimat. Elmesélem Nektek azon emlékeimet és élményeimet, amikre talán rajtam kívül már senki más nem emlékszik.
Kezdjük talán a legelején. Vajon hányan tudjátok, hogy a pingpongban található ’boxok’ eredetileg az étteremben voltak? Hihetetlen, igaz? Pedig így volt. Azokon a kör alakú padokon ültünk csoportonként, igaz, akkor összesen csak 3 negeves csoport volt. A csoportnevünket sem mi választottuk, hanem a madrichjaink mondták, hogy így fognak minket hívni (Eilat, Beer Sheva és Dimona csoport), és kész. És ha már a csoportnál tartunk,  azt is elárulom, hogy eredetileg minden negeves csoportnak volt pótmamája, akiket arra képeztek ki, hogy anyukáinkat pótolják (minő meglepetés). Erre szükségünk is volt, hiszen már a táborba vezető út is majdnem 4 óra volt, ami akkoriban kész tortúrának számított.
Ami még érdekesség, az az, hogy sem az Imaterem, sem a kupola nem a mai formájában pompázott. Az Imaterem falait még nem díszítette a Siratófal motívuma, egyszerű, sárgaszínű csempe borította.  Az egyszínűséget csak egy-egy színes, izraeli plakát törte meg.  Emellett bármily hihetetlen is, de ekkor a kupolát még nem  használhattuk. Arra már nem emlékszem, hogy pontosan hol is voltak a sportfoglalkozások, ha voltak egyáltalán.  Azt viszont biztosan tudom, hogy az akkor még óriásinak tűnő épületet csak kívülről csodálhattunk, mert annyira visszhangzott, hogy nem lehetett bemenni. Persze igazi rosszcsontként egyetlen alkalmat sem hagytunk ki, és amikor csak lehetett, a nyitva lévő ablakokon át ordibáltunk befelé. Valóban mintha egy sziklás hegységben kiabáltunk volna! Hangos volt és egy idő után elviselhetetlen.
Az esti programok tehát nem másutt, mint az imateremben voltak. És ha már megint az Imateremnél járunk, akkor az sem maradhat ki, hogy akkoriban senki nem ült még ott ebéd közben, talán, mert még nem is voltunk olyan sokan. Az éneklős teraszt pedig az épp tanulandó dalok szövegei borították. Az említett terasz azonban az éttermet kibővítésével megszűnt. Mindezt valamikor 1995 tájékán, vagy még később hajtották végre, persze lehet, hogy megint ráférne egy nagyobbítás (szigorúan csak Ági néni megkérdezésével?)! Ja és persze csak ’94 óta létezik az egyes és kettes gödör, mivel a Negev házakat (china town) akkoriban építették…
A felesleges energiáink egyéb levezetési módjai a következők voltak: minden reggel rohangálhattunk körbe-körbe a tábor körül Jickó társaságában. Persze szigorúan csak azok voltak képesek erre, akik nem bírtak aludni. Ilyen gyermek meg nem sok akadt, mivel az éjjelig tartó traccspartik már akkor is elengedhetetlenek voltak. Jickó akkoriban a rohangáláson kívül még nem rózsaszín pólóját tekintette elengedhetetlen kelléknek, hanem a hordozható hangosbeszélőt, ami persze rendszeresen begerjedt, és iszonyatos sípolásba kezdett. Ja és a másik nélkülözhetetlen eszköz: a két leveses, vagy teás kanál. Bárhol, és bármin képes volt belőlük hangokat előcsalogatni. Ha találkoztok mostanság vele, nyomjatok két kanalat a kezébe, biztos szívesen megmutatja, mi is a pontos technika;) Mi minden esetre tátott szájjal csodáltuk a műveletet.
Persze ott volt még a minigolf pálya is, ami akkoriban még egészen működőképes állapotban volt. Nem, ne is próbálkozzatok a következő nyáron, a pálya megkeresésére expedíció szervezésével, mivel az már nem létezik! A helyén ma a Beit David áll, a maradék terültetet pedig befüvesítették.
Azt hiszem itt most abba is hagyom a visszaemlékezést, mert még a végén nem bírom megfékezni a feltörő emlékhullámokat.  De ha tetszett, legközelebb talán újabb emlékeket bányászok elő, erről a félig feledésbe merült időszakról.
Budapest, 2005. október 24
(kép forrása: Paszternák Tamás)
Facebookon való megosztáshoz kattintás ide.(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a Twitter-en való megosztáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Megosztom a LinkedInen(Új ablakban nyílik meg)
Ajánlás egy barátnak email-ben(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a nyomtatáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Szerzőeditoráprilis 5, 2007Kategória:Körösparti gyökerek - Roots near Körös, SZVEM
Előző bejegyzés Előző bejegyzés:
Már csak 13 nap…
Következő bejegyzés Következő bejegyzés:
Szarvasi Virtuális Emlékek Múzeuma: Körös-parti gyökerek – Bóc Andi múltidézése (2. rész)
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Adatok megadása vagy bejelentkezés valamelyik ikonnal:
E-mail cím (kötelező) (Nem lesz látható)
Hozzászólhat a WordPress.com felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Twitter felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Facebook felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Kérek e-mail értesítést az új hozzászólásokról.
Kérek e-mail értesítést az új bejegyzésekről.
Rádió Bézs: 55 perc a Csodák Palotájából
STRATÉGIA #2 – zsiráfok és elefántok az “ötlet” szolgálatában
Közösségi matricázás a Judafesten
Újra itt a Diák Innovátorok Klubja
Ezt írtam… Hónap kiválasztása 2018 november  (1) 2016 szeptember  (1) 2016 március  (1) 2016 január  (1) 2015 december  (1) 2015 november  (1) 2015 október  (2) 2015 augusztus  (2) 2015 július  (4) 2015 május  (2) 2015 március  (2) 2015 február  (1) 2014 december  (1) 2014 október  (2) 2014 szeptember  (2) 2014 július  (3) 2014 június  (1) 2014 május  (2) 2014 április  (4) 2014 március  (2) 2014 február  (2) 2013 december  (1) 2013 november  (4) 2013 október  (5) 2013 szeptember  (3) 2013 augusztus  (10) 2013 július  (4) 2013 június  (3) 2013 május  (4) 2013 április  (9) 2013 március  (8) 2013 február  (5) 2013 január  (9) 2012 december  (9) 2012 november  (46) 2012 október  (11) 2012 szeptember  (9) 2012 augusztus  (6) 2012 július  (3) 2012 június  (8) 2012 május  (9) 2012 április  (11) 2012 március  (9) 2012 február  (12) 2012 január  (12) 2011 december  (9) 2011 november  (9) 2011 október  (14) 2011 szeptember  (18) 2011 augusztus  (19) 2011 július  (20) 2011 június  (19) 2011 május  (8) 2011 április  (3) 2011 március  (3) 2011 január  (1) 2010 november  (1) 2010 szeptember  (1) 2009 augusztus  (1) 2009 június  (1) 2008 december  (1) 2008 július  (2) 2008 június  (1) 2008 május  (2) 2008 április  (1) 2008 március  (3) 2008 február  (3) 2008 január  (8) 2007 december  (5) 2007 november  (7) 2007 október  (19) 2007 szeptember  (32) 2007 augusztus  (106) 2007 július  (116) 2007 június  (95) 2007 május  (45) 2007 április  (65) 2007 március  (25) 2007 február  (59) 2007 január  (47) 2006 december  (1) 2006 november  (4) 2006 október  (4) 2006 szeptember  (2) 2006 augusztus  (9)
Ki járt a weblapomon?
KISPASZTI WEB, Működteti a WordPress.com.
Already have a WordPress.com account? Log in now.