hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu en en en en hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu pt hu hu hu hu pt hu hu it hu hu en hu et hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu fr hu eo hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es es
Aki keres, talál! Ne adjuk fel! | Új Város Online
A Mennyei Atya nyáron sem pihen! Amikor mi nyaralunk, az imáink akkor is biztosan célba érnek! Olaszországban történt: a szentek közbenjárására megkerült, ami elveszett, nem is egy dolog. Tapasztalat a tapasztalatban.
A tengernél nyaraltunk. Egyik délelőtt a parton volt egy lármás gyerekcsapat is. Ketten birkózni kezdtek a sekély vízben, nem igazán lehetett eldönteni, hogy csak játszanak vagy komolyan egymásnak ugrottak. Pár perc telt csak el, amikor egyikük felegyenesedett, és nagyot kiáltott: „A karkötőm… elvesztettem!”, és keresni kezdte a vízben. Társai is rögtön követték a víz alá.
Időnként felbukkant egy levegővétel erejéig, és a kiáltásából kihallatszott a fájdalom: „Nem találom… az elsőáldozásomra kaptam!”, aztán szitkozódott egyet a társára, akivel az előbb birkózott. Közelebb mentem a gyerekekhez, és odanyújtottam nekik a búvárszemüvegemet a pipával együtt, hogy így megkönnyítsem a keresést. A csapathoz tartozó lányok a partról szemlélték az eseményeket. Lassan eluralkodott mindenkin a reményvesztettség és a pesszimizmus.
Fájt azt látnom, hogy a fiatalok ilyen könnyen „bedobják a törülközőt”, el szerettem volna mondani nekik, amiben én bizonyos vagyok: hogy van egy Atya, aki szeret minket, akitől segítséget kérhetünk. De ki tudja, hogy megértenék-e…
Hallottam, hogy a fiatalok nápolyi dialektusban beszélnek, erről eszembe villant egy ötlet, és megkockáztattam: „Kérjük San Gennarót (Szent Januáriusz, Nápoly védőszentje – szerk. megj.) és Szent Antalt, hogy segítsenek megtalálni a karkötőt!”, és elmeséltem nekik az alábbi tapasztalatot, ami nemrég történt meg velem:
Rómában voltam, már a repülőtéren, útra készen: Kenyába szólt a jegyem. Mellettem várakozott egy kis csoport: ázsiaiak, akik Távol-Keletre készültek utazni. Egyikük odament a pulthoz, hogy a jegyekkel kapcsolatban beszéljen az ügyfélszolgálattal. Aztán hallottam, ahogy telefonon valakinek azt mondta: „Amikor a tömött buszon utaztam, ellopták a repülőjegyeket és azt a pár dollárt, ami nálam volt… feljelentést kell tennem a rendőrségen.”
Láttam, hogy a csapat tagjai nagyon sápadtak, és egyre jobban aggódnak.
Felvetettem nekik: „Imádkozzunk együtt a Mennyei Atyához, hogy segítsen megtalálni a jegyeket? Tudják, hogy itt Olaszországban Szent Antalhoz imádkozunk, amikor különösen is segítségre szorulunk?”
Az ima megnyugtatta őket, utána pedig mindnyájan elfoglaltuk magunkat az utazás előkészületeivel. Akkor viszont eszembe ötlött: „Mi lesz, ha nem lesznek meg a jegyek? Ők más kultúrából érkeznek, nem szeretném, ha a szentek, pláne Szent Antal kudarcot vallana előttük…” És még nagyobb odaadással folytattam az imádságot.
Egy óra múlva csörgött a telefonjuk, és íme, megjött a hír, ami visszahozta a mosolyt mindegyikük arcára: „Megtalálták a jegyeket!!”
Az történt, hogy a tolvaj a pénzt elvitte, de mivel neki a repülőjegyek nem értek semmit, még a buszon beledugta azokat az egyik utas esernyőjébe. A nő, miután leszállt a buszról, kinyitotta az ernyőt, és meglepve látta, hogy abból jegyek hullottak ki.
Leadta a közeli rendőrőrsön, ahol viszont senki nem tudta megfejteni a kínai betűket, nem volt ötletük, hogy találják meg a repülőjegyek gazdáit. De aztán észrevették, hogy az egyik jegy hátára fel volt írva egy olasz név, telefonszámmal. Felhívták, és az illető közvetítésével sikerült visszajuttatni a jegyeket a jogos tulajdonosokhoz.
Ezt hallva hálát adtam: „Remek voltál, Szent Antal!”
Ez a történet visszaadta a reményt és a derűt a nápolyi gyerekeknek, még ha nem is találták meg a karkötőt. Mi másnap ugyanarra a partszakaszra mentünk úszni, és a búvárszemüvegemmel felszerelkezve bementem a vízbe. És egyszer csak mit láttam? El sem akartam hinni, de a karkötő csillant meg a tengerfenéken, félig már beásva a homokba.
Hálát adtam a Mennyei Atya végtelen szeretetéért, és most azt kértem Tőle, hogy megtalálhassam a karkötő gazdáját. Este a falu főterén pedig, lám, összetalálkoztam a nápolyi gyerekcsapattal, és nagy csodálkozások közepette átnyújtottam nekik a keresett karkötőt: „Látjátok! San Gennaro és Szent Antal megsegített!”
Olvasóink támogatásának köszönhetően ez a cikkünk is ingyenesen hozzáférhető. Ha tetszenek írásaink, oszd meg őket barátaiddal, iratkozz fel heti hírlevelünkre, legyél te is a támogatónk!
Teljes bizonyossággal tudjuk, hogy van Gondviselés. Azt is tudjuk, hogy sok esetben mi is az eszközei lehetünk. És arra is van példa, hogy nem is csak egy felebarát révén jut el a gondoskodás a címzetthez. Erről ír az alábbi ...
Nagyon szeretek sétálni. A nap végén majdnem kötelező a lelkemnek egy kis mozgás, de van amikor napközben is leszaladok a közeli parkba, hogy a tó körül tegyek egy-két kört. Most ebben a lassan kettő hónapja tartó különleges ...
Hogyan lehet iránytűnk a Jézusra mutató csillag?
Nehéz év áll mögöttünk? Az első gondolatsor arra biztat, hogy a három királlyal és a pásztorokkal együtt a mi életünk is Jézusra mutasson! A mások felé fordulás van jelen a második tapasztalatban is, mely a vizsgaidőszakot idézi ...
© 1989- Új Város Alapítvány
1088 Budapest, Rákóczi út 29. I/5.