hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu zh ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu uk hu hu hu hu hu en hu hu en hu en hu hu hu hu hu
posztdok napló 79. – SAFARI – KISPASZTI WEB
Menü + × expanded collapsed
Szerzőeditoroktóber 19, 2011október 19, 2011Kategória:Vegyészkedés...
Ideje véget vetni a punnyadásnak, s kihasználni minden szabadidőt, hogy felfedezzem Izrael rejtett, eddig még nem látott értékeit. Túracipőt, térképet elő, Kispaszti, indulás! Lassan letelik az egy év, s még egy csomó mindent nem láttál… A héten Szukot ünnep ún. félünnepei voltak, így leszámítva  egy-két eltévedt kollégát, nem sok emberrel futhattam össze az egyetemen. A vasárnap a betegeskedéssel telt, a hétfő és kedd pedig eszméletlen gyorsan elrepült… Ma este ismét főünnep köszönt be, így már nem dolgoztunk. Jönnek az ünnepek, aztán meg a szombat… Mielőtt bárki azt a téves következtetést vonná le,  itt a Szentföldön sosem járunk munkába, jelzem, decemberig már nincs több szünnap.
Még izraeli utam előtt rákerestem Ramat Gan nevezetességeire az Interneten. Safari park, dobta ki a Google,… Wow, ezt meg kell nézni! – határoztam el valamikor május végén. Mint ahogy az lenni szokott, a látogatás halasztódott… elutaztam, fáradt voltam, túl meleg volt, nem volt erőm kikeresni, melyik  busz visz oda…
Mára legyőztem minden gátló tényezőt, s nekiindultam… Jó öreg barátommal, a 67-essel, amely hétköznapokon háromszor-négyszer elhúz előttem a megállóban, mire az én 61-esem megjön.
Szafari park és állatkert,… valahogy mindig rabul ejt a nagytestű emlősök, madarak, halak világa. Talán minden a Csehszlovák Televízió SAFARI című ifjúsági sorozatával kezdődött, amelyet vagy ezerszer láttam. A bajmóci (Bojnice) várban és a mellette lévő állatkertben zajló kalandos történetek mindig odaszegeztek a képernyő elé. Íme a Youtube-ról a film főcímzenéje:
7-8 megállót buszoztam, szerencsére a hangos utastájékoztató bemondta a “SAFARI” szót is a következő megálló neve mellett. Rövid sétát követően, egy hatalmas csupa-zöld park mellett elhaladva, értem el a főbejáratot. Egy szafari parkba általában autóval érkezik az ember, már akinek van, az legalábbis. Természetesen azért a gyalogos látogatókra is gondoltak. A belépő ára 57 NIS (új sékel), a lábon érkezőknek további 7 sékelt kell fizetnie a Safari-busz igénybevételéért. Ez áthalad az állatokkal teli (?) parkon, letesz a belső, gyalogosan megtekinthető állatkertnél, majd hazafelé ismét felvesz, áthajt az oroszlános részen, s visszavisz a kapuhoz. Azért is csiszoltam öt évig, doktoranduszként a Kémiai Kutatóintézetben a vasmintákat, hogy majd posztdokként teljen ilyen luxuskirándulásokra.
A kasszától a padok felé irányított a “katonás” pénztáros… sokáig egyedül vártam három kakas társaságában, melyek közül a fehér agresszív magatartást tanúsít irányomban… biztos szóltak neki a helyi macskák 🙂 Itt jut eszembe, mielőtt elindultam olvastam egy hírt: Oroszlánok, tigrisek, farkasok szabadultak Ohiora. Nekem sem árt tudni, kik laknak a szomszédomban. Türelmesen kivártam a negyedórát, közben csatlakozott hozzánk még egy eltévedt turista, aki rögtön elkezdte etetni a kakasokat. No ennyit a négynyelvű (héber-arab-angol-orosz): “Ne etesse az állatokat!” feliratoknak – gondoltam magamban.
A minibusz gyorsan száguldott velünk a ZOO felé. Nem sok időt hagyva a nézelődésre, pláne fényképezésre. Antilopok, zebrák, orszarvúak, vízilovak… valahogy nekem nagyon abszurdnak tűnt itt a haifai országút tövében a betonkerítések közé szorított, szó szerint “puszta” (na lehet ez szavannának hívják helyesen) területen elenyészve legelésző “vadonélő” állatok látványa… Vagy nekem vannak téves elképzeléseim egy szafari parkban az egy négyzetméterére jutó “négylábú látványosságok” minimálisan elvárható számáról, vagy a gazdasági válság hatására kevesebb most a lakó, esetleg nem mindenkit engedtek ki a rejtett istállókból ezen a reggelen.
Az igazsághoz hozzátartozik, mind-ezidáig egyetlen autós szafariban jártam. Közvetlenül a rendszerváltást követően apa akkori cégétől, a Priemko-tól szerveztek a gyerekeknek egy kirándulást az azóta felszámolt gänserndorfi parkba egy KGM-es bevásárlással egybekötve.
/a képeslap és a korabeli kép forrása az Internet/
Hát ott csak kapkodtuk a fejünket, állatok tucatjai vették körül a buszt jobbról-balról… Itt úgy kellett kutatni (juhé, újra kutatás) egy-egy példányt. Szóval a szafari részt nevezzük inkább csak “becsalogatónak”. Ok, lehet 4-5 évesen saját autóból látni három kétszarvú “izét” meg négy csíkos zebrát nagy élmény lehet. A betonkerítéstől “lakótelepinek” tűnő “ezt azért még át kéne gondolni még egyszer” autentikus életkörnyezetből a klasszikus állatkertbe csöppen az ember.
A ZOO rész valóban megérte a belépő árát. Van itt minden, amit az ember ilyen helyen látni szeretne: elefánt, zsiráf, tigris, kenguru, aligátor… Ötletes kifutók, látványos megoldások. A csimpánzoknál pont sikerült elcsípni az etetést. Lehet, tényleg van valami ebben a rokonságban 🙂
/nohát SZARVAS-ból sem volt hiány…/
Mielőtt keresztül-kasul bejártam volna a területet, elcsábultam, s további 10 sékel ellenében felszálltam az állatkert kapujától induló kis-vonatra. Először kicsit frusztrált, hogy útitársaim átlagban 20-25 évvel fiatalabbak tőlem. Amikor megpillantottam azt a lányt, akivel a safari-busz együtt hozott (igen-igen a kakas etető), megnyugodtam, s kényelemesen hátradőlve hallgattam a héber nyelvű idegenvezetőt. Naivan azt gondoltam, a vonat majd a belső állatkertben visz körbe. Tévedtem, a 25 perces gumikerekes zakatolásra a “kinti” pusztában került sor. A törpe antilopok, zebrák most még nehezebben akartak utunkba kerülni. Nem volt egyszerű dolga a mosolygós, állatkerti pólós lánynak, állatokról beszélni egy hatalmas kihalt területen… A szabadban párzó zsiráfokat látni valóban más élmény mint ugyanezt szemrevételezni a ketrecbe zárt pingvineknél… Elkattintottam pár képet, egy közbeiktatott megállónál búcsút vettünk a ZOO-tábor apróságaitól, akik mint kiderült, az első kocsi utasainak zömét adták. Ha Komárom belvárosában még sosem ültem az elektromos vonaton, legalább most itt kipróbáltam. A látnivalók tekintetében kisvárosunk magasan vezet!
Visszatérve az állatkertbe egyre inkább bepörögtem… Kisgyermeki lelkesedéssel vártam, mit, kit rejt a következő kifutó. Mosolyt csalt az arcomra egy-egy maki, mozdulatlan aligátor, teve vagy láma.
Másfél órája barangoltam már az állatvilág képviselői között, amikor delet ütött az óra. Ideje lenne valami meleget enni, a betegeskedés óta először a héten – merült fel bennem. A nagy tó mellett rá akadtam az étteremre. Ekkor megtorpantam, hirtelen szomorúság lett rajtam úrrá. Iszonyatos hiányérzetem támadt. Tomit, a bátyámat hiányoltam magam mellől. Amikor együtt megyünk kirándulni, ha teheti, s időnk engedi, mindig “elvisz” az állatkertbe. Így volt ez Zürichben, Brünnben, Antwerpenben is… Szerettem volna odafordulni hozzá, s megkérdezni: Bemegyünk, eszünk valamit, mint ott akkor abban a tigrisekre néző cseh állatkerti restiben? De ő most nincs itt, morzsoltam el egy valahonnan a szemem sarkába hullott vízcseppet…
Hamar felmértem a helyzetet, ez egy gyorsétterem… maradjunk a jól bevált  hamburgernél. Fura, egyáltalán nem hasonlított a Burger King, a McDonalds és társaik “mű” termékeire a feltálalt ínyencség… Olyan igazi békebeli íze volt, mint anno a komáromi HAMI óriás-burgereinek. Lehet, a szafariból hiányzó zebrákat és antilopokat használták hozzá? Na jó ez csak egy rossz poén volt! Úgy éreztem, a gyomrom is azt mondta, erre most szükségem volt…
Új energiát kapva indultam tovább. A nagy térkép előtt eltűnődtem, mi az, ami kimaradt… A mackók, kiáltottam fel! Macik nélkül nem mehetek haza! Irány a kis ösvény. Az első kifutóban két fekete, felismerhetetlen szőrpamacs, a másikban öt virgonc barna mackó. Elkerekedett a szám, pirospozsgás lett az arcom a mosolytól! A medvék is érezték, boldog vagyok, ettől a szép kirándulástól, Ramat Gantól, a lehetőségtől, hogy itt lehetek, a még mindig nyárias ősztől, a pálmafáktól,…
Lassan elindultam a kijárat-felé. A “nem hiányozhat” ajándékboltban nem láttam semmi érdekeset,… Sokad magammal vártam a kijárathoz szállító buszt, amely vad tülköléssel jelezte, a sofőr siet valahová. A jegy árában benne van, hogy kifelé átmegyünk az oroszlánok zónáján. A 30 km/h-t messze átlépve előztük a három zebra-két antilop miatt lassan cammogó személyautókat. A nagy zöld kapunál sorakozó kocsisor elé vágtunk. “Átrepültünk” az oroszlánok földjén, akiket a biztonság kedvéért azért még villanypásztorral is elválasztottak a látogatóktól (megjegyzem Gänserndorban ilyen sem volt!). A zárt terület elhagyása után még gyorsabb sebességre kapcsolt a vezető. Közeledik az ünnep, emiatt korábban zárnak, biztos sok kört kell még mennie – próbálok magyarázatot találni a turbó-üzemmódra.
Hát ez volt a régen várt ramat gani SAFARI! Mindent összevetve, egyszer ezt is látni kell!
S hogy legyen egy kis hazai is így a nap végére: a Szlovák Televízió nemzetiségi magazinjának tegnapi adása (október 18.) megtekinthető itt néhány ismerős arccal.
U.i.: Egyszerű, utcai macskák nem voltak az állatkertben, nem is értem…
Facebookon való megosztáshoz kattintás ide.(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a Twitter-en való megosztáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Megosztom a LinkedInen(Új ablakban nyílik meg)
Ajánlás egy barátnak email-ben(Új ablakban nyílik meg)
Kattints ide a nyomtatáshoz(Új ablakban nyílik meg)
Szerzőeditoroktóber 19, 2011október 19, 2011Kategória:Vegyészkedés...
Előző bejegyzés Előző bejegyzés:
posztdok napló 78. – sátorról sátorra, avagy ne edd meg a humuszt, ha kicsit fura az íze
Következő bejegyzés Következő bejegyzés:
posztdok napló 80. – Tel-Aviv a 100-as buszról
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Adatok megadása vagy bejelentkezés valamelyik ikonnal:
E-mail cím (kötelező) (Nem lesz látható)
Hozzászólhat a WordPress.com felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Twitter felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Hozzászólhat a Facebook felhasználói fiók használatával. ( Kilépés /  Módosítás )
Kérek e-mail értesítést az új hozzászólásokról.
Kérek e-mail értesítést az új bejegyzésekről.
Rádió Bézs: 55 perc a Csodák Palotájából
STRATÉGIA #2 – zsiráfok és elefántok az “ötlet” szolgálatában
Közösségi matricázás a Judafesten
Újra itt a Diák Innovátorok Klubja
Ezt írtam… Hónap kiválasztása 2018 november  (1) 2016 szeptember  (1) 2016 március  (1) 2016 január  (1) 2015 december  (1) 2015 november  (1) 2015 október  (2) 2015 augusztus  (2) 2015 július  (4) 2015 május  (2) 2015 március  (2) 2015 február  (1) 2014 december  (1) 2014 október  (2) 2014 szeptember  (2) 2014 július  (3) 2014 június  (1) 2014 május  (2) 2014 április  (4) 2014 március  (2) 2014 február  (2) 2013 december  (1) 2013 november  (4) 2013 október  (5) 2013 szeptember  (3) 2013 augusztus  (10) 2013 július  (4) 2013 június  (3) 2013 május  (4) 2013 április  (9) 2013 március  (8) 2013 február  (5) 2013 január  (9) 2012 december  (9) 2012 november  (46) 2012 október  (11) 2012 szeptember  (9) 2012 augusztus  (6) 2012 július  (3) 2012 június  (8) 2012 május  (9) 2012 április  (11) 2012 március  (9) 2012 február  (12) 2012 január  (12) 2011 december  (9) 2011 november  (9) 2011 október  (14) 2011 szeptember  (18) 2011 augusztus  (19) 2011 július  (20) 2011 június  (19) 2011 május  (8) 2011 április  (3) 2011 március  (3) 2011 január  (1) 2010 november  (1) 2010 szeptember  (1) 2009 augusztus  (1) 2009 június  (1) 2008 december  (1) 2008 július  (2) 2008 június  (1) 2008 május  (2) 2008 április  (1) 2008 március  (3) 2008 február  (3) 2008 január  (8) 2007 december  (5) 2007 november  (7) 2007 október  (19) 2007 szeptember  (32) 2007 augusztus  (106) 2007 július  (116) 2007 június  (95) 2007 május  (45) 2007 április  (65) 2007 március  (25) 2007 február  (59) 2007 január  (47) 2006 december  (1) 2006 november  (4) 2006 október  (4) 2006 szeptember  (2) 2006 augusztus  (9)
Ki járt a weblapomon?
KISPASZTI WEB, WordPress.com ingyenes honlap vagy saját honlap létrehozása.
Already have a WordPress.com account? Log in now.