hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en es en hu hu hu hu hu en hu hu en hu de hu nb hu de hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Létező és nem létező irodalom
Két utcával lejjebb állt meg, elég rossz környéknek tűnt. Nem akart közvetlenül a ház elé, mert bár kevés volt az esélye, hogy ismerős jön arra, de fő a biztonság, meg a diszkréció. Ült még egy kicsit a kocsiban, bánta már, hogy ilyen feltűnő színt választottak, de a feleségének tetszett, hát ráhagyta. Esni kezdett, előbb nagy szemű lusta cseppek verték a szélvédőt, majd aprók és fürgék.
Úgy suhantak lefelé, mint a gyerekkönnyek. Gyorsan elfordult, és valami kabátfélét keresett a hátsó ülésen. A csomagtartóban van egy esernyő – jutott hirtelen eszébe. Persze elázott, amíg az ernyőhöz jutott, és amikor kinyitotta, a hirtelen feltámadt szél kifordította. Dühösen elhajította, egy kisteherautó már nem tudta kikerülni, a sofőr felemelt középső ujjával elég egyértelműen jelezte, hogy mi a véleménye. Ez is jól kezdődik, pedig hogy várta ezt a délutánt, mint egy felhevült kamasz, szinte reszketett a türelmetlenségtől.  A házak fala mellé húzódva ment, lehajtott fejjel, érezte, hogy vékony kabátja nem védi meg a hidegtől. Értekezlet volt kettő, meg egy prezentáció, amúgy is minden nap öltönyben jár, a munkaköre megköveteli. Szereti az élére vasalt nadrágokat, meg a szép, méretre készített ingeket, telik rá, akkor miért ne?  Alig emlékezett valamire, állandóan a találka furakodott be a gondolatai közé, a pásztoróra. Amikor ezt mondta Majának, az tágra nyitotta azokat a csodaszép szemeit, és nevetni kezdett. Fogalma se volt róla, hogy ő mit mond. Igaz, huszonkét éves, ő meg elmúlt negyven, na jó, mindjárt üti az ötvenet, de nagyon jól tartja magát. Az olasz cipő – pedig rohadt drága volt – a második pocsolya után kezdett átnedvesedni. Már a márkákban sem lehet megbízni, mindenki csak a haszonra hajt, a minőség meg smafu – zsörtölődött.
A sarkon majdnem feldöntött egy koldust, ült a szélben-esőben, előtte bádogtányér, kiszuperált terepszínű katonai sátorlap védte. Mire kiszedett egy százast a tárcájából, vizes lett a papírpénz, az a borostás ember meg utána kiabálta, hogy smucig disznó. Olyan dühös lett, hogy már a táskáját se tartotta a feje fölé, ami idáig egy kis védelmet nyújtott. Persze gondosan nyírt haja rátaapadt a koponyájára, ilyenkor kilátszik a fejbőre. Egy kerékpáros suhant el mellet teljesen szabálytalanul, és beterítette mocskos sárral, olyan szerencsétlenül, hogy még a nyakára is jutott. Sírni tudott volna, zsebkendőért kotorászott, elázva húzta ki a belső zsebből, ahogy széthajtogatta, egy kis figura esett ki belőle. Gurult néhány métert, és pont a csatornafedélnél állt meg. A kisfia kedvenc kis állatkája, e nélkül sose megy az óvodába. Késői gyerek, két nővére már egyetemista, Beni meg csak úgy becsúszott. Lehajolt a kis sárga figuráért, az eső már úgy zuhogott, hogy a túloldalra se lehetett átlátni. Ott van a lakás, amit Maja valamelyik barátnője adott kölcsön, hogy nyugodtan együtt lehessenek. Állt, kezében a játék oroszlán, a dereka kicsit megfájdult a hirtelen mozdulattól.
Egy koszos kirakat visszatükrözte alakját. Kicsit kopaszodó, lassan pocakot eresztő férfit látott, akin úgy lógott a drága öltöny, mintha valahol turkálta volna. Hangosan felnevetett kínjában, eszébe jutott a sátorlapos koldus. Ha neki is lenne egy, odaülhetne mellé, és várhatná, hátha lök neki valaki egy kis aprót. Nekidőlt a falnak, a vakolat rápergett a hajtókájára. Sokáig állt ott, nézte a túloldalt, látta Maja árnyékát, ahogy meggyújtott egy villanyt, biztos olyan kis selymes fényt adót, az ágy melletti kis szekrénykén állhat. Nagyot nyelt, de nem volt nyála, kinyújtotta a nyelvét, és begyűjtött néhány hideg cseppet, mert a felhők még mindig nem mentek el, ontották terhüket erre a pocsék utcára. Tisztára mossa legalább, ráfér.  Gondosan zsebre tette a kabalát, aztán elindult visszafelé.
A koldus még mindig ott ült, beleürítette az összes aprót a tányérjába, de nem várta meg a köszönetet. Lehet, hogy nem is kapott volna. Esett rendíthetetlenül, sötétedni kezdett, néhány oszlopon kigyulladt valami halvány fény.
A kocsija ott állt, nem történt semmi baja, ennek megörült. Leterített az ülésre egy utcáról felszedett nejlonzacskót, ne ázzon át annyira. Hangosan tüsszentett egyet, rákapcsolta a fűtést.
Majd kér a feleségétől valami gyógyszert, sok munka lesz a héten, nem engedheti meg magának, hogy beteg legyen.  Aztán forró zuhanyt vesz, s ma ő fürdeti meg Benit.
Amikor már nyakáig ér a hab, hirtelen felmutatja neki a sárga kis oroszlán, mint egy tengeralattjárót, talán berreg is egy kicsit, pedig ő nem olyan játékos típusú apuka. Aztán együtt nevetnek.
A lány sokáig állt az ablaknál, nézte az üres utcát. Holnap új munkahelyet keres.
A Regénytár jubileumi novellapályázatának és honlapunk 2015-ös nívódíjának nyertese.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
Október hónap témája: Rejtő Jenő világa
A nagy jugoszláv áramszünet hiteles története – II.
A nagy jugoszláv áramszünet hiteles története
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.