hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu hu hu pl de hu hu hu hu hu hu hu hu en es en hu hu pl hu hu en hu hu ru hu ru hu en hu en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Fekete lyuk a szomszédban – Regénytár
Létező és nem létező irodalom
Valósággal mellbe vágott a hír, hogy találtak itt, a közelünkben egy fekete lyukat. Alig 1000 fényévnyire van, ami csillagászati értelemben egy focistasercintés. Rögtön belém nyilallt, hogy ha ez a jószág gondol egyet, és errefelé veszi az irányt, röpke néhány millió év alatt ideér, tekintve, hogy a galaktikus év olyan 200 millió földi évet tesz ki. Ha tehát galaktikus vándorlásunk során ez a közeli fekete lyuk keresztezni óhajtja a pályánkat, akkor elvileg még azelőtt elkap bennünket, hogy az emberi tevékenység minden emléke és maradványa eltűnik a Naprendszerből.
Szomorú is vagyok emiatt. Ma reggel például már alig volt kedvem felkelni. Minek strapáljam magam erre a kis időre, ami még hátravan? Mi, emberek meg vagyunk győződve róla, hogy az örökkévalóság létezik. Ha nem is evilági értelemben, de a túlvilágilag biztosan. Sokan hisznek a lélekvándorlásban is, bár ehhez alapfeltétel, hogy ne változtassuk sistergő katlanná a Földet, mert akkor nem lesz milyen létformában újjászületni. Marad tehát a mennyország meg a pokol, a két biztos pont. Földi létünk lezárulta után ezekben a virtuális dimenziókban továbblétezhetünk, ameddig világ a világ.
Még úgy is jólesik ebbe a tudatba beleringatni magunkat, hogy ateisták vagyunk, mert meggyőződésem, hogy sem a pokol, sem a mennyország nem függ össze a vallással. Ha egy életforma rendelkezik az értelem bizonyos szintjével – pl. fejlettebb a gondolkodása, mint a csirkének –, akkor alanyi jogon jár neki a mennyország vagy a pokol. Az, hogy hová kerül, az öröklét szempontjából teljesen közömbös. Senki nem tud megingatni abban a hitemben, hogy a poklot is meg lehet szokni, és hogy a mennyországot is meg lehet unni, akár a beleőrülés szintjéig. Talán csak abban tér el ez a két régió egymástól, hogy a pokolban kevesebb a szabadság, mint a mennyországban, bár azt azért kétlem, hogy odafönt több deviáns kilengést engednének meg, mint odalent. Akármi is a helyzet, meglátja, aki megéri.
Csakhogy ez a fekete lyuk új helyzetet teremtett. Nem is azért, mert reális esély mutatkozik arra, hogy összecsókolózunk vele, hanem mert rávilágított a totális megsemmisülés elvi lehetőségére. Arról ugyanis nem szól semmilyen fáma, hogy mi történik a mennyel és a pokollal, ha bekebelezi őket egy ilyen galaktikus szörnyeteg. A tudomány addig már eljutott, hogy kiderítette, létezik egy bizonyos eseményhorizont – a szingularitás –, amely mögött megszűnik a tér, az idő, sőt a hagyományos értelemben vett anyag is. Semmi sem bizonyítja azt, hogy a lélek nem cincálódik szét a fekete lyukban, mint ahogy az is benne van a pakliban, hogy a mennyország meg a pokol ebben a ki tudja, milyen olvasztótégelyben elveszíti a formáját, a kiterjedését meg a szerkezetét.
Most nem térnék ki arra, hogy mi az ábra akkor, ha minden egyes bolygónak, létformának saját mennye és pokla van, mert vegyük készpénznek, hogy Isten egyben teremtette meg a világot, és nem szórakozott a spirituális terek szétaprózásával. Márpedig ha így van, egyetlen nagy és univerzális pokol és ugyanilyen mennyország létezik. Ebben tobzódik minden csápos, csőrös lény a gyíkemberektől a fénylényekig, ami erősen hajaz a Csillagok háborújában látott kocsmára.
Tudom, hogy ócska vagyok, meg kirekesztő, de én a halálom után nem szeretnék gyíkemberekkel pultot támasztani valamelyik pokolbéli csehóban, így kimondatlanul is előbukkant belőlem a túlvilági autonómia iránt érzett szimpátia. Akkor is maradjon meg mindenki a saját kultúrájában, ha a másvilágra távozott. Legfeljebb majd kereskedünk egymással, feltéve, hogy a hozott áru nem kínai.
Nagyjából így bele is törődtem abba, hogy el fog nyelni bennünket egy fekete lyuk. Ha nem ez a közeli, akkor egy másik. Úgy képzelem el, hogy a pokol, amelynek egy barátságtalan, kénköves táján fogok ücsörögni egyszer csak megreped és belezuhan a nagy, üres semmibe. Néhány tízmillió év szurokban rotyogás után ez nem is biztos, hogy olyan rosszul fog ez esni.
A Regénytár alapító- főszerkesztője, aki célul tűzte ki maga elé az igényes (nívós) szórakoztató és a komoly, elhivatott irodalom közötti „északnyugati átjáró” megtalálását. Ez a honlap ennek az útkeresésnek a gyakorlatozó terepe, néha komoly, máskor komolytalan, de mindig egyedien különleges és szórakoztató. Majoros jelenleg Budapesten él, néha dolgozik, máskor csak lóbálja a lábát. Mentségére legyen mondva a régi igazság, amely szerint az író akkor is ír, ha ez olyan nagyon nem is látszik: belsőleg alkot.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
Mit olvas a világ?
A jövő század tényregénye
A cornwall-i töltött táska
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.