hu en en en es hu en en hu en en hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu pt hu en hu hu hu hu en en ru en war en hu en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en de en war en war en en en en en en en en en en en en en en es hu en en en en en en fi en
Visegrad Literature :: József Attila: (Talán eltünök hirtelen...)
This website is using cookies
We use cookies to ensure that we give you the best experience on our website. If you continue without changing your settings, we'll assume that you are happy to receive all cookies on this website.
akár az erdőben a vadnyom.
Korán vájta belém fogát
a vágy, mely idegenbe tévedt.
Most rezge megbánás fog át:
várhattam volna még tiz évet.
Dacból se fogtam föl soha
értelmét az anyai szónak.
Majd árva lettem, mostoha
s kiröhögtem az oktatómat.
Ifjuságom, e zöld vadont
szabadnak hittem és öröknek
és most könnyezve hallgatom,
a száraz ágak hogy zörögnek.
Source of the quotation
(Perhaps I’ll suddenly vanish…) (English)
Perhaps I’ll suddenly vanish,
like traces of game in the woods.
I’ve wasted all that I cherish:
I cannot account for my goods.
My child-body’s quickening buds
with eye-stinging smoke I had dried.
Regret now tears my mind to shreds
when I realise where I arrived.
Desire gnawed me far too soon
As it to foreign parts had strayed.
Repentant now, I think what boon
ten years of waiting could have made.
From spite I thought as only game
My mother’s words and their meaning.
An orphan, step-child, I became,
greeting her guidance with sneering.
My youth, that greening wilderness,
I thought was eternal and free,
sadly I hear with tearfulness,
the rustling dry twigs in the tree.
Source of the quotation
© Typotex – Russicon – Hesz