hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu et hu hu hu hu hu hu hu hu hu da hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu fr hu eo hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es es
Szeresd felebarátodat, mint önmagadat! | Új Város Online
Nyáron is tanulunk: hatással lehet ránk a gyönyörű hely, ahol járunk, a nyaralás vagy tábor helyszínén hatnak ránk a társaink, a közös beszélgetések és akár az idegenvezető is… Járjunk nyitott szívvel, lélekkel! Következzék egy „nem hétköznapi történet” a Cseppekből a tenger című kiadványunkból.
Kamaszok terápiás táborában történt, az ország egyik legszebb helyén. Előttük a Balaton, szinte egész hosszában, még a Badacsony tömbje is ide kéklik halványan. Most jöttek ki az apátsági templomból, s még fülükben csengenek a fiatal szerzetes szavai, aki, miközben a templom nevezetességeiről beszélt nekik, szót ejtett arról is, hogy milyen nagy boldogság az Istennek adott élet. Ez látszott és érződött is rajta, ezért hitelesnek tűnt, amit mondott.
Egyszer csak megszólal az egyik fiú, Gergő:
– Én úgy szeretnék jó lenni, de nem tudom, hogy kell. Mindenki mást mond.
Ami anyámnál jónak számít, az apámnál rossz…
– Az nem úgy van, nem az számít! – mondják többen is. – Nem hallottál még a tízparancsolatról?
– Mi az? Sose hallottam róla!
Ekkor a csoport néhány keresztény, hittanos tagjai – szinte egymás szavába vágva – elmondják neki a tízparancsolat lényegét, sőt, még a fő parancsolatot is: szeresd felebarátodat, mint önmagadat.
– Azt hogy kell? Én csak magamat szeretem!
– Az is fontos! A többieket úgy kell szeretni, hogy csak azt tedd nekik, aminek te is örülnél, s azt ne tedd, ami neked is rossz lenne. Ilyen egyszerű.
– Ez tényleg egyszerűnek tűnik. Ki fogom próbálni. Még itt a táborban!
Közben az egyik lány végig félrehúzódva áll, nem vesz részt ebben a beszélgetésben. A hely kisugárzása őt is megérinthette, s valószínű, hogy nagy kontrasztot érzett az itt hallottak és a saját élete között. Egyszer csak sírva megszólalt:
– Én öngyilkos leszek! Megölöm magam!
– Mit csinálsz?! Megőrültél? Elment az eszed? – kérdezgetik a többiek, miután felocsúdtak a meglepetésükből.
– Miért akarsz ilyen hülyeséget csinálni?
– Mert… mert… elhagyott a barátom, és most más lánnyal jár!
– És ezért képes lennél meghalni?
– Ő meg vidáman csajozik tovább! Tényleg nem vagy normális!
– És különben is, mi mindannyian szeretünk téged! – mondja Hédi, s az egész csapat egyszerre átöleli a síró lányt, aki ennyi szeretetet érezvén, már nem is akar meghalni.
Közben Gergő a hátizsákjában matat.
– Megvan! Tudjátok, én szeretem magamat, és szeretem a csokit is. Nagyon. Ezt az egészet egyedül akartam elnassolgatni, titokban. Mivel ti is szeretitek a csokit, én meg szeretni akarlak titeket, azt gondoltam, hogy együk meg együtt. Tessék, vegyetek!
És Gergő körbekínálta a nagy doboz bonbonját, ami hamarosan el is fogyott.
– Hiába – gondolták a felnőtt vezetők –, a kortárs segítés a leghatékonyabb terápia.
Olvasóink támogatásának köszönhetően ez a cikkünk is ingyenesen hozzáférhető. Ha tetszenek írásaink, oszd meg őket barátaiddal, iratkozz fel heti hírlevelünkre, legyél te is a támogatónk!
Fotó: Dope masters/unsplash, álló kép: pixabay
Forrás: Barlay Ágnes: Cseppekből a tenger - https://ujvarosonline.hu/konyvek/barlay-agnes/cseppekbol-a-tenger/nem-hetkoznapi-tortenetek
„Mikor kikelt, és szárba szökkent, termést hozott.” (Mk 4,8)
A szívünkben hálával írjuk le, hogy a Roki-ban, a Thököly úti templom közösségében elvetett magok hogyan keltek ki, és milyen gyümölcsöt hoztak az elmúlt években Székesfehérváron.
Kissevich Péter és Hajni
A kávé illata adta az ötletet
Új munkatárs? Közös műszak? Odaadni mindent? A következő tapasztalatok a nyitottság megőrzéséről tanúskodnak, és minket is erre hívnak.
Amikor munkahelyváltáson gondolkodtam, sokat töprengtem azon, mi lehet Isten akarata. Kerestem a helyes utat, és ezen az úton lépésről lépésre megtapasztalhattam a Gondviselést.
© 1989- Új Város Alapítvány
1088 Budapest, Rákóczi út 29. I/5.