hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu en en en en hu en hu en hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu et hu hu hu hu hu hu hu hu sv hu hu hu sk hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu fr hu eo hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es es
Csodálatos időszaporítás | Új Város Online
Klaus Hemmerle egykori aacheni püspök gondolatai segíthetnek minket, hogy a nagyböjti készületben visszataláljunk az igazi imához, ne sajnáljuk rá az időt, és a szürkének tűnő hétköznapokban is felfedezzük Isten jelenlétét.
A szemlélődő élet azt jelenti, hogy észrevesszük minden dologban Isten jelenlétét, engedjük, hogy megérintsen és mozgasson, fenntartson és eltöltsön a jelen lévő Isten.
Isten, aki jelen van a világban. Isten, aki jelen van az egyházban, a testvéri együttlétben. Más szavakkal: a fölöttünk és bennünk élő Isten. Isten, aki rajtunk kívül van és mégis itt él közöttünk. Fontos, hogy ne mulasszunk el egyetlen alkalmat se, hogy Vele legyünk, hogy ott maradjunk Nála: az Abszolúthoz kapcsolódva, Aki köztünk van.
Hogyan juthatunk el erre a szemlélődésre? Négy lépést javaslok.
Az első: Viseljük el magunkat, a világot, a többieket, az egyházat, a kollégáinkat, a közösségeinket Isten előtt. Álljunk Isten elé, hozzuk elé idegességünket, ellenszenveinket, agresszív érzéseinket, megrögzött gondolatainkat és állapítsuk meg: nyugtalan vagyok, lobbanékony, zaklatott, minden, csak nem kiegyensúlyozott. Ezen nem tudunk egykönnyen változtatni –, de hihetünk abban, hogy Ő mindezt elviseli, ahogy bennünket is elvisel. Ha törekszünk a magunk nyugtalanságát elviselni, hiszen Ő elvisel minket, hiszünk abban, hogy ő mindent elvisel, ami minket nyugtalanít, akkor megszólal bennünk egy szabadító hang, egy szabadító igen, amely távlatot nyit.
Így lehetővé válik a második lépés: Magunkat, a többieket, a világot, az egyházat és mindent, ami hozzá tartozik, helyezzük Istenbe. Ez valami olyasmi, mintha megszólítanánk az Urat: Te mindent magadba foglalsz, még engem is, neked adom magam, rád bízom magam, nem akarom magamban tartani és megoldani ezeket a dolgokat, ez a te ügyed, saját felelősségem is a te ügyed, én beléd helyezem magamat és minden ügyemet.
A harmadik lépés: Miután szóltam Istenhez, ez átalakít engem, így megtanulok vele látni, megtanulom tőle a látásmódját: változtatni a hangsúlyokon; meglepődni olyan dolgokon, amelyek korábban rendben lévőnek tűntek; megőrizni a nyugalmamat, ha valaki megbánt. Ehhez a lépéshez tartozik, hogy nézőpontot váltok, mondhatnánk: Istennel és Istentől tanulom a látást. Ha otthont veszünk az ő tekintetében, nem ahhoz kapunk azonnal hatékony segítséget, hogy ezt vagy azt jobban csináljunk, hanem inkább ahhoz, hogy tényleg Istenben legyünk és általa jelen legyünk.
Ebből fakad a negyedik lépés: Magát Istent nézni, elviselni Őt magát bennem, a többiekben, a világban, az egyházban. Így megvalósul bennünk Isten jelene, Isten titka, Isten arca, amely Jézus Krisztusban mindenkihez lehajolt, mindent magáévá tett, mindent felemelt. Újra és újra felfedezhetjük a Keresztre feszített arcát, a Keresztre feszítettben pedig minden szeretet, amely átalakít és győzedelmeskedik: a Bárány Fénye.
Biztos, hogy ez az Istenben elmerülő, szemlélődő ottlét időt igényel. S úgy tűnik, hogy nekünk általában nincs időnk. De nem az az igazság, hogy épp akkor veszítjük el az időt, amikor a szemlélődésnek szentelt időt csökkentjük?
Minél több teendőm van, annál nagyobb szükségem van az imádság idejére.
És akkor következik a „csodálatos időszaporítás”: az Istennek ajándékozott időnek köszönhetően több idő áll rendelkezésemre. Vagy legalábbis olyan idő, melyet jobban, készségesebben, szeretettől átitatottabban ajándékozhatok másoknak.
Olvasóink támogatásának köszönhetően ez a cikkünk is ingyenesen hozzáférhető. Ha tetszenek írásaink, oszd meg őket barátaiddal, iratkozz fel heti hírlevelünkre, legyél te is a támogatónk!
Fotó: Monoar Rahman Rony / pixabay
Forrás: Klaus Hemmerle: Gerufen und verschenkt. Leipzig, 1986. 107–109. Magyarul egy részlete: Amint az Atya szeretett engem… 1. Budapest, Új Város, 2010. 54.
Szóljon hozzá a Facebookon!
Menő dolog volt szerzetesnek lenni: a marista testvérekről
Miguel Mont marista testvér 25 éve szolgál Magyarországon. A marista testvérek hivatása a hátrányos helyzetű gyerekekhez szól, Mária példáját követve igyekeznek őket nevelni. Misi testvérrel – ahogy itthon szólítják őt – a NEK ...
Szívvel-lélekkel Istennel, partnerségben az emberekkel – Interjú egy Sacré Cœur ...
Tornya Erika RSCJ, Sacré Cœur nővérrel budai rendházukban beszélgettem, mely egyben lelkiségi központ is, és ahol jelenleg négyen alkotnak egy közösséget. Arról a karizmáról és a lelki családról, a Szent Szív Társaságról ...
© 1989- Új Város Alapítvány
1088 Budapest, Rákóczi út 29. I/5.