hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en hu en hu hu en de hu hu hu hu en hu et hu hu hu de hu hu hu hu it hu hu hu sk hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu fr hu eo hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es es
A várakozás szentsége | Új Város Online
28-án lesz advent első vasárnapja, megkezdődik a várakozás. Az alábbi elmélkedést – születésének 100. évfordulója közeledtével – Pilinszky Jánostól választottuk.
Mire is várakozunk ádvent idején? Jézus születésére, arra, hogy a teremtett világban maga a teremtő Isten is testet öltsön. Arra várakozunk, ami már réges-régen megtörtént.
Ez a magatartás, ez a várakozás nem új. A felületen az ember köznapi életét mindenkor könyörtelenül meghatározza az idő három – múlt, jelen és jövő – látszatra összebékíthetetlen fázisa. A felületen igen. De nem a mélyben. Ott, a mélyben mindig is tudta az emberiség, hogy tér és idő mechanikus határait képes elmosni a minőség, a jóság, a szépség és igazság ereje. Elég, ha a nagy drámákra vagy a nagy zeneművekre gondolunk, melyek titokzatos módon attól nagyok, hogy többek közt alkalmat adnak arra is, hogy a jövőre emlékezzünk és a múltra várakozzunk.
A minőség ideje időtlen. Amikor Bach passióját hallgatjuk: honnét szól ez a zene? A múltból? A jelenből? A jövőből? Egy bizonyos: mérhetetlenül több, mint kegyeletes megemlékezés, és sokkalta több, mint reménykedő utópia. Egyszerre szól mindenfelől.
Az ádventi várakozás lényege szerint: várakozás arra, Aki van;
ahogy a szeretet misztériuma sem egyéb, mint vágyakozás az után, aki van, aki a miénk. Persze, erről a várakozásról és erről a vágyódásról csak dadogva tudunk beszélni. Annál is inkább, mivel Isten valóban megtestesült közöttünk, vállalva a lét minden súlyát és megosztottságát.
És mégis, túl idő és tér vastörvényén, melynek – megszületvén Betlehemben – maga a teremtő Isten is készséggel és véghetetlen önátadással vetette alá magát,
ádvent idején mi arra várakozunk és az után vágyódhatunk: ami megtörtént, és akit kétezer esztendeje jól-rosszul a kezünk között tartunk. Vágyódunk utána és várakozunk rá, azzal, hogy Isten beleszületett az időbe, módunkban áll kiemelkedni az időből.
Az ádventi várakozás hasonlít a megemlékezéshez, de valóban mindennél távolabb áll tőle. Valódi várakozás. Pontosan úgy, ahogy a szeretet mindennél valóságosabban vágyakozik az után, akit magához ölel és örök újszülöttként a karjai között tart.
Az ujvarosonline.hu-n november 26-án, pénteken interjút olvashatnak a Pilinszky-centenárium apropóján: Jelenits István piarista szerzetestanárral beszélgettünk Pilinszky János életútjáról, költészetéről.
Olvasóink támogatásának köszönhetően ez a cikkünk is ingyenesen hozzáférhető. Ha tetszenek írásaink, oszd meg őket barátaiddal, iratkozz fel heti hírlevelünkre, legyél te is a támogatónk!
Forrás: www.pim.hu, Új Ember, 1975. december 14.
Folytatjuk a próféták történeteinek jelenkori értelmezését Luigino Brunival. Ezékiel próféta jövendölése nyomán új életre kelnek a csontvázak. Mit kell tennünk, hogy mi is új életre keljünk?
Maria Voce Emmaus visszatekint: interjú a leköszönő elnökkel
Hogyan élte meg Maria Voce, hogy Chiara Lubich halála után ő lehetett az első elnöke a Fokoláre Mozgalomnak? Január 27-én a Vatican News-nak adott interjújából közlünk részleteket. Beszél a Ferenc pápával való összhangjáról és a ...
© 1989- Új Város Alapítvány
1088 Budapest, Rákóczi út 29. I/5.