hu en en en es hu en en hu en en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en es hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu en hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en war en hu en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en en de en war en hu en en en en en en en en en en en en en en en es hu en en en en en en fi en
Visegrad Literature :: Arany János: The legend of the "Miraculous hind" (Rege a csodaszarvasról in English)
This website is using cookies
We use cookies to ensure that we give you the best experience on our website. If you continue without changing your settings, we'll assume that you are happy to receive all cookies on this website.
Száll a madár, ágrul ágra,
Száll az ének, szájrul szájra;
Hunor s Magyar, két dalia,
Őz vagy szarvas nem menekszik;
Elejtették már a hímet -
Gím után ők egyre törnek
Hol a farkas, hol a medve
De a párducz, vad oroszlán
Végig üvölt a nagy pusztán,
Száll a madár, száll az ének
Már a nap is lemenőben,
Ők a szarvast egyre űzik, -
Micsoda föld ez a vidék,
Hogy itt a nap száll keletre?
Szólt egy bajnok: én ugy nézem,
Hogy lement az déli részen.
Szólt egy másik: nem gondolnám:
Hát a szarvas nagy merészen
Ott szökdécsel, túl a vizen.
Száll a madár, száll az ének
Érjük utól azt a gímet.
És – akarva, akaratlan -
Még vadabbak olt a puszták,
Egy csöpp vizet nem találhat.
Kénköves bűzt lehel a tó.
Itt is, ott is égnek azok,
Mint sok őrtűz setét éjjel
Hogy e vadat mér’ kivánják,
Mért is üzik egyre, nyomba, -
Mégis, mégis, ha reggel lett,
Száll a madár, száll az ének
Vadont s a Dont ők felverik
A Mejóti kis tengerig;
Ott a szarvas, mint a pára
- Köd előtte, köd utána -
Mig az ember szélyelnézne:
Hóha! hóha! Hol van a vad? -
Egy kiáltja: ihon szalad!
Más kiáltja: itt van, itten!
A harmadik: sehol sincsen!
Gyik ha rezzen, fajd ha rebben:
De a gímvad nincs ezekben.
Szóla Magyar: hej! ki tudja
Merre van a hazánk útja?
Kerek az ég mindenfelé -
Anyám, anyám, meghalsz belé!
Szóla Hunor: itt maradjunk!
Tanyát verjünk; itthon vagyunk;
Selyem a fű, édes a víz,
Fa-odúból csöpög a méz.
Kék folyam ad fényes halat,
Vőrhenyő vad izes falat,
Feszes az íjj sebes a nyíl,
Harczkalandon zsákmány a díj.
Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek,
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra.
Hogy eluntak otthon űlni,
Halat csalni, őzet űzni:
Új kalandra, szebb csatára
Puszta földön, sik fenyéren
Zene hallik sötét éjen,
Zene, síp, dob, mély vadonban,
Mintha égből, mint álomban.
Tündér lyányok ottan laknak,
Tánczot ropnak, ugy mulatnak;
Szőve ködbül sátoruk van:
Férfi egy sincs közelébe’;
De a földi lyányok szépe:
Dúl királyé, legszebb, kettő;
Összesen mind: száz meg kettő
A tündérré válni kezdő.
Kemény próba: férfit ölni,
Minden éjjel számot adnak,
S minden éjjel úgy vigadnak.
Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek;
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra.
Hang után ők, szembe széllel,
Fény után ők, födve éjjel,
Mennek óvást, mennek árnyon;
Ki lepét fog, lopva járjon.
Monda Magyar: ez a síp-hang,
Bátya, bennem végig csikland;
Monda Hunor: vérem’ hatja
Haj vitézek! haj elébe!
Kiki egyet az ölébe!
Fújja felszél a nyomunkat.
A leányság benn, a körbe’ -
Mind a körbe’, sok az ölbe’.
Nagy sikoltás erre támad,
Futna szélyel a leányhad;
Elől tűzbe, hátul vízbe,
Mindenkép jut férfi kézbe.
Tündér lyányok ott eltűntek,
De a többi hova legyen?
Abbul immár nincsen semmi:
Szűzi daczczal tündér lenni;
Vágtat a ló, és a pusztán
Nagy üres éj hallgat oztán.
Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek,
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra.
Dúl leányi, a legszebbek,
Hunor, Magyar nője lettek;
S a leventék, épen százan,
Megosztoztak mind a százon.
Büszke lyányok ott idővel
Haza többé nem készültek
Tó szigetje édes honná,
Sátoruk lőn szép otthonná,
Nincs egyéb, mi őket vonná.
Fiat szültek hősi nemre,
Szép leányt is szerelemre;
Dali törzsnek ifjú ágot,
Maguk helyett szűz virágot.
Feje lőn mind egy-egy nemnek:
Száznyolcz ágra ezek mennek.
Hunor ága hún fajt nemzett,
Magyaré a magyar nemzet;
A szigetben nem is fértek.
Dúl királynak dús örökjét; -
És azóta, hősök párja!
Híretek száll szájrul szájra.
Source of the quotation
The legend of the "Miraculous hind" (English)
The lark's aloft from bough to bough,
the song is passed from lip to lip.
Green grass grows o'er old heroes now
but song revives their fellowship...
Forth to the hunt they ride again
two brave sons that fair Enéh bore,
Hunor and Magyar, champions twain,
Ménrót's twin sons in days of yore.
Each chooses fifty doughty knights
to go in escort at his side;
armed as for bloody war's delights,
they seek out game in youthful pride.
Wild beasts in pools of blood they drag;
they slaughter all the elk they find;
they have already killed the stag,
and now they all pursue the hind.
They chase the hind continually
along the Salt Sea's barren shore,
where neither wolf nor bear may be
lest it be lost forevermore.
But 'cross those wastes of prairie earth
the panther and the lion yelp;
the tawny tiger there gives birth
and in her hunger eats her whelp.
On flies the bird, the song flies on
of Enéh's sons' fair fellowship:
the lark's aloft from bough to bough,
the song is passed from lip to lip.
The sun is passing from their view,
piercing the clouds with fiery spears,
but still the hind they all pursue...
at sunset, lo, it disappears.
They find themselves as daylight sinks
where Kur's broad waters sweep and swell.
on meadows by the river-brinks
their weary steeds may pasture well.
Says Hunor: "Let us bivouac,
water our steeds, and turn to rest."
Says Magyar: "When the dawn comes back,
let us go homeward from our quest."
But "ho, ho my heroes, knights of mine,
what mystifying land is this?
To eastward see the sunset shine.
it looks to human eyes amiss!"
"It seems to me," a warrior claims
"the light from down south issues forth."
Another vowes "No, it remains
and it is glowing in the north..."
Dismounting all, their steeds they tend
and slumber by the river's foam,
and purposed, when the night should end,
to journey with their escort home.
The dawn is cool; a light wind blows;
the broad horizon brims with blue;
the hind across the river goes
and bravely leaps before their view.
On flies the bird, the song flies now
of Enéh's sons' fair fellowship:
the lark's aloft from bough to bough,
the song is passed from lip to lip.
"Now, my quick lads! Speed on the chase,
let's catch this apparition hind!"
Blithe or reluctant, forth they race
and press on, to their task resigned.
So then they ford the river Kur,
and find the waste-land still more wild;
no drop of water dews the moor
no blades of grass in verdure smile.
The crumbling surface of the land
sweats soda from its sterile brow,
springs ooze with poison from the sand
and sulphur stinks in many a slough.
With bubbling oils the springs are bright;
they burn untended here and there;
like watch-fires in a gloomy night
their fulgor flickers everywhere.
Each night they bitterly repent
their longing for this game they traced
with such unwearying intent
into the mazes of the waste.
But when the dust of morning thins,
to chase the hind their hearts are stirred
as thistledown obeys the winds
or shadow-wings pursue the bird.
On flies the bird, the song flies now
of Enéh' sons' fair fellowship:
the lark's aloft from bough to bough,
the song is passed from lip to lip.
They search the waste: they track the Don
as far as Meót's lesser sea;
through boggy marshes they press on
to isles of fenny greenery.
And there the hind, like fleeting mist
of fog about her in the skies,
-again? But how could they have missed?-
now disappears before their eyes.
"Halloo!" they cry, "where is the game?"
"Yonder she dashes!" one does call.
Another shouts: "this way she came!"
A third: "she is not here at all..."
Through every nook and copse they search;
through every bush they track the hind,
by lizard-lair and partridge-perch,
but what they seek they cannot find.
Then Magyar speaks with many a sigh:
"Who knows the way that leads us back?
on every side there's boundless sky-
we'll perish on this far-off track."
Says Hunor: "Let us not retreat!
But build a camp and call it home-
the grass here's soft, the water's sweet-
and trees with sap are all afoam.
Bright fishes are the river's gift,
and tawny game makes tasty food.
The bows are taut, the arrows swift,
and booty-our adventure's gift..."
On flies the bird, the song flies now
of Enéh's son's fair fellowship:
the lark's aloft from bough to bough
the song is passed from lip to lip.
But soon they wish to venture out,
they yearn for newer, different game-
as they get bored with fish and trout,
and so they enter on the plain.
And there across the level prairie
at dead of night, strange music streams,
out in the wasteland, wide and airy,
as if from heaven or in dreams.
There fairy maidens did subsist
and danced with joy in elfin measure;
housed in a tent of woven mist,
they passed their nights in tuneful pleasure.
No man may spy the elfin school;
for mortal maids surpassing fair-
daughters of Kings, Belár and Dúl,
are learning elfin magic there.
Fairest are Dúl's two girls to view,
old Belár's twelve are sweet and warm;
their company, five-score and two,
are poised to take on fairy form.
To win it, each must kill a man,
bewitch nine youths with magic lure,
tease them along to love's hot plan
yet keep their own white bodies pure
Thus are they taught the fatal art
the fearful knowledge of the fairy;
each night their progress they impart,
each night in dancing they make merry.
On flies the bird, the song flies now
of Enéh's sons' fair fellowship-
the lark's aloft from bough to bough,
the song is passed from lip to lip.
The men follow the fairy-sound
they stalk a-tiptoe on the sly;
the flickering lights they spy and hound,
as if chasing a butterfly.
Says Magyar: "Brother, that sweet fife
tickles my marrow through and through!"
Says Hunor: "Nothing in my life
has stirred me as those maidens do!"-
"Up, knights, and at them! Join the chase!
Let each one bear a woman back,
holding her tight in his embrace!
The wind will cover up our track!"
They spur their horses on and fling,
the reins aside that they may seize
the maidens dancing in a ring
all unprepared for deeds like these.
The girls run wild with piercing cries,
but fire and stream hem in their charms;
whichever way a virgin flies,
she falls into a rider's arms.
Away their fairy teachers fly,
on frightened wings they flutter free...
But what can mortal maidens try
to save their sweet virginity?
Now, in that place, no maid remains;
the horsemen gallop with a will,
exultant; and upon those plains
the empty night is dark and still.
On flies the bird, the song flies now
of Enéh's sons' fair fellowship-
the lark's aloft from bough to bough,
the song is passed from lip to lip.
King Dúl's two daughters, the most fair,
to Hunor and to Magyar fall.
The hundred knights in rapture share
the hundred girls, and love them all.
Proud maids in time do reconcile,
though thwarted in their virgin plan.
They seek their homes no more, but smile
atonement, bearing sons to man.
Their isle becomes a country sweet;
their tents become a treasured home;
their beds become a blest retreat,
from which they do not wish to roam.
They bring forth boys, brave clans to please,
fair girls they bear for love's warm hour-
the handsome slips of youthful trees
in place of their lost virgin flower.
Heroic children, two by two,
become the heads of every clan;
five-score and eight their branches grow,
and fertile marriage spreads their span.
Brave Hunor's branch become the Huns,
and Magyar's is the Magyar nation;
beyond all number are the sons
that overrun their island station.
On Scythia then they sweep in spate,
King Dúl's rich empire in the south-
since when, O pair of heroes great,
your glory flies from mouth to mouth!
Watson Kirkconnell, Anton N. Nyerges and
Source of the quotation
© Typotex – Russicon – Hesz