hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ru hu hu hu hu hu hu en en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu en lt en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nb hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en
Legyél te az első hozzászóló!
vasárnap, 12 november 2017 19:06
Érzelmek, melyek elragadnak…. Érzelmek, melyekért mindent megadnánk….. Érzelmek, melyeket szégyellünk, melyeket szeretnénk kordában tartani….Érzelmek, melyek megzavarnak…. És sorolhatnám! De hogy miért írom mindezt? Mert mit gondoltok, mi marad az életünk végén?
Édesanyám Alzheimer-kóros, már csak egy dolgot tud önállóan: enni. Beszélni is csak néha, mert összezavarodnak a hangok, betűk, értelmetlen szavakat mond. De néha, van közte egy-egy értelmes, a régi életéből felbukkanó, szinte ösztönös… Mint ma is, amikor nála voltam. Már nem tudja ésszel, hogy én a lánya vagyok. De érzi, hogy összetartozunk, és boldog. Mosolyog, örül. Megölelem, megsimogatom. Érzi a szeretetet…. Édesem, mondja, és megölel. Egyszercsak sírni kezd….Olyan megindító! Mintha felszínre törne benne minden, amit már ésszel nem ér fel. Csak a pillanat van. Örülünk egymásnak. Érzelmek….ez maradt. Örülök, hogy még örömet szerezhetek neki. Ha csak azzal, hogy mosolyogva majszol egy banánt, akkor azzal…Érzések…. Ennyi marad….
Simple Image Gallery Extended
Frusztrált társadalom, avagy akkor se rúgj másba
Legyél te az első hozzászóló!
péntek, 26 július 2013 02:00
Mostanában nagyon sok olyan élmény ért, amikor azt tapasztaltam, hogy az emberek frusztráltak, reményvesztettek, fásultak, és ezt “leverik” a másikon. Betértem egy hajdan jó hangulatú, kellemes sütizőhelyre, de csak illúzió volt az egész. A pénztárostól érdeklődtem, hogy hányféle tea van, azt válaszolta, hogy ő nem tudja, de a fejem felett átordított és megkérdezte. Kolléganője zsörtölődve válaszolta, hogy jöjjön ide a vendég és nézze meg!
Legyél te az első hozzászóló!
péntek, 26 július 2013 02:00
A kikapcsolódásra vágyó pedagógus nyáron sem menekülhet attól, hogy nevelési helyzetek szemtanújává váljon, akármerre is tölti a szabadságát, legyen az, mondjuk a Balaton-part. Lesétálok a partra, gyönyörködöm a fodrozódó hullámokban, a naplemente narancssárga színeiben, már éppen az angyali nyugalmat dicsérném, mikor szóváltásra leszek figyelmes. A parton egy kissé elhízott, tréningruhás hölgy felcsattanó hangja zavarja meg a nyugalmamat: - Maga ne szóljon bele, hogyan nevelem a gyerekemet.
Legyél te az első hozzászóló!
péntek, 26 július 2013 02:00
Fiam most tanul vezetni. Ezért néha beszélgetünk a KRESZ-ben lévő fogalmakról. Erősen gondolkodóba estem a bizalmi elv kapcsán. Megyek az útkereszteződésben, ahol nekem van elsőbbségem, balról egyirányú utca van, jobbról (ellenkező irányból) csaknem nekem hajt egy kisbusz, még ő van felháborodva. Nap mint nap olyan atrocitások érnek az utakon, hogy leszögezem, a közlekedésben megszűnt a bizalmi elv.
Na és az élet más területein?
Legyél te az első hozzászóló!
péntek, 26 július 2013 02:00
6 éve hagyott itt minket az édesapám, de nincs nap, hogy ne gondolnék rá. Biztos igaz az, hogy észrevétlen átvesszük annak a szokásait, gesztusait, mondását, stb. akit nagyon szerettünk. Tudat alatt biztosan az működik bennünk, hogy úgy szeretnénk újra hallani, ahogy mondta. Ezzel is szeretnénk életben tartani…
Legyél te az első hozzászóló!
péntek, 26 július 2013 02:00
Mostanában a hangyák késztettek eszmefuttatásra, főleg azért, mert ellepték a nappalimat és a konyhámat. Időközönként, valamilyen összefüggésben az időjárás változásaival, ezt még nem sikerült megfejtenem igazán, egyszerűen vonulászásba kezdenek a fent említett területen, ami engem meglehetősen zavar. Magyarul, ki nem állhatom, ha az asztal közepén, a mosogató szélén, a konyhaszekrényben hangyák menetelnek…
Legyél te az első hozzászóló!
péntek, 26 július 2013 02:00
Találtam egy verset. Nagyon megfogott, mert olyan, mint egy ars-poetica. Lehetne egy gyógypedagógus ars-poetica, vagy akár az enyém. Olvassátok el!
Legyél te az első hozzászóló!
vasárnap, 30 január 2011 01:00
A nagyobb üdülőhelyeken általában kialakul a törzsközönség, akik évről-évre ugyanott nyaralnak.
Én is így vagyok ezzel.
Érdekes dolog messziről szemlélni a családokat, mi változott egy év alatt, mióta nem láttam őket.
Ha lemegyek a partra, szinte mindenkit ismerek, de közelebbről senkit sem. Tudom, hogy az ott egy tornatanárnő a családjával. Jó izmos, és mindig fejest ugrik a vízbe. Aztán jön az a kövérkés ember, akinek két fia van. Ezek meg mindig egymást csépelik. Messzebb is ismerősök mennek, egy szatyorban viszik a söröket, most vették a parti büfében.
Legyél te az első hozzászóló!
vasárnap, 30 január 2011 01:00
Rohanás, tolongás, beérkezik a metró. Az emberek felszállnak, elhelyezkednek. Vannak, akik újságjukba mélyednek, mások a semmibe bámulnak, vagy figyelnek valamit. Én figyelek, mindig történik valami...
Az imént felszállt egy csavargó külsejű férfi, szakadt, mocskos melegítőnadrágban, a haja csomókban lóg, karjain sok-sok nylon szatyor lóg, viselkedése feltűnő. Mielőtt leülne, lábával megpiszkál valamit a földön, amit mi nem látunk, csak ő látja. Majd elhelyezkedik az ülésen, egyik kezével a nylon szatyrokat támasztja, a másikban néhány újságot szorongat. Lapozná az újságot, de a szatyrok eldőlnek. Fél kézzel igazgatja, cibálja őket. Újra olvasni kezd. A szatyrok megint eldőlnek. Ideges kapkodás, magában mormog, talán káromkodik. Zavarják a kutató tekintetek.
Feliratkozás az RSS csatornára
Hangterápia / Játék hangtálakkal
Egervári lilla fejlesztés gyerek gyerekfoglalkozás gyereknevelés hangmasszázs hangterápia hangtál kreativitás Kézzel festés könyvajánló Művészetterápia részképesség sikerélmény terápia témaválasztás
Template Design © Joomla Templates GavickPro. All rights reserved.