hu en en en es hu en en hu en en hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu en en en it ceb pl en en en en en en en en en en en en en en es hu en en en en en en fi en
Visegrad Literature :: Pilinszky János: Utószó
This website is using cookies
We use cookies to ensure that we give you the best experience on our website. If you continue without changing your settings, we'll assume that you are happy to receive all cookies on this website.
Emlékszel még? Az üres árok.
Emlékszel még? A napon állok.
A Paris Journalt olvasod.
Tél van azóta, téli éjjel.
éjszakáján a puszta háznak.
Mezítelen sírkő a hátad.
a tükrök mélyén heverő szobákon.
Ez hát az arcom, ez az arc?
A fény, a csönd, az ítélet csörömpöl
ahogy az arcom, ez a kő
röpűl felém a hófehér tükörből!
S a lovasok! A lovasok!
Bánt a homály és sért a lámpa.
Vékony sugárka víz csorog
Sötét szobád, akár az akna.
A falakon hideg lobog.
Sírásom mázolom a falra.
Éjszaka van. Ragyogjon, ami árva,
a semmi napja mielőtt
marék havát nyujtja felém
egy halott város a halottnak.
Szerettelek! Egy kiáltás, egy sóhaj,
egy menekülő felhő elfutóban.
S a lovasok zuhogó, sűrü trappban
megjönnek a csatakos virradatban.
Source of the quotation
Pilinszky János összes versei 5. kiadás. Osiris Klasszikusok
N. Ullrich Katalin Polish
© Typotex – Russicon – Hesz