hu ca en ro ca en en hu hu hu en en en en hu en en en hu hu hu en en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu en en en hu en en en hu en en en hu en en en hu en en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en hu en en en hu en en en hu en en en hu hu hu en en en hu en en en hu en en en hu en en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ro en en hu en en en hu en en en hu en en en cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nds hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu gl hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ms id hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu gl hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ga hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu es hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu hu pt en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk en en en en en en ro en en
Related quotes: Sötét éjjel agyoncsapok egy szúnyogot,...
Home page | Latest quotes | List of authors | Random quotes | Vote! | Latest comments | Submit quote
haiku by Sumitaku Kenshin, translated by Terebess Gábor
Comment! | Vote! | Copy! | In English | In Spanish | In Romanian
A szellemi pőreség mindig harsány. A dob is azért oly hangos, mert mezitelen. Az elit mindig egy vékony réteget képvisel. Egy nemzet politikai akaratdnak kifejezője a tőbbségben lévő kőzéposztály.
aphorism by Valeriu Butulescu, translated by Emil Gherasim
haiku by Sumitaku Kenshin, translated by Terebess Gábor
Sóhajt a forrás, néha csobban,
A sötét erdo bólogat -
Egy hattyú ring a tó vizében,
Összhang a föld, egy édes álom…
poem by Mihai Eminescu, translated by Dsida Jeno
Comment! | Vote! | Copy! | In Romanian
Sámson ezer embert őlt meg egy szamár álkapcsával. Milyen bravurt hajtott volna végre egy etomtőltettel?!
aphorism by Valeriu Butulescu, translated by Emil Gherasim
A rossz őrőkkőn változik, de mindig ugyanaz marad.
Uram, oly nagylelkő voltál mihozzánk! Benzin frőcskől szép honunk altalajából csak meg kell fúrni egy vezetáket.
Bármily nagy is a fény terjedési sebeszége, mindig egyenlő a sőtétségével.
Úgy táncol a víz, mint játszó gyerek,
izzik, ragyog, türemlik és pereg,
de még vígabb volt, még izzóbb a fény,
hogy éltem egykor itt, mint kislegény.
Hering sincs annyi, mint a múltba volt,
jaj, a szekér megrakva zakatolt,
Sligóba szállt a gazdag szerzemény,
A lányok, ők se már a régiek,
ha jön hajóm, elém egy sem siet,
pedig be vártak a part fövenyén,
poem by William Butler Yeats, translated by Kosztolányi Dezső
Comment! | Vote! | Copy!
A halál. Ez egy teljesen megáll, vagy egy vessző?
Becsűjűk meg főldgolyónkat. Az a mi kőzős sirhantunk.
aphorism by Valeriu Butulescu, translated by Emil Gherasim
Űnnepélyes merészséggel tapossa meg az igazság a hazugság oltárát.
haiku by Sumitaku Kenshin, translated by Terebess Gábor
Az ember békés kőrmeit az atomkor félelmetes karmokká hosszabbitotta meg.
aphorism by Valeriu Butulescu, translated by Emil Gherasim
A nű olyan, akár a bor. Amig édes, nem szédit meg.
Levághatja az összes virágot, de nem akadályozhatja meg a tavasz eljövetelét.
Minden pillanatnak megvan a maga jelentősége,
Az én számomra, a te számodra, az ő számára.
Minden pillanatban törtenik valami fontos,
Bármelyik pillanat megváltoztathatja a te, az én, az ő Életét,
Egy rövid időre te lehetsz maga a kiraly,
Mindent, egy keveset, vagy semmit...
poem by Cornelia Păun Heinzel from Așii României Agenția de Presă Nürnberg (2 March 2014), translated by Fülöp Margit
Submitted by Cornelia Păun Heinzel
Comment! | Vote! | Copy! | In English | In Spanish | In Italian | In Romanian
Olyan rátermett főnőkőm volt, hogy egymaga hozta meg a kőzős dőntéseket.
aphorism by Valeriu Butulescu, translated by Emil Gherasim
Attól a rengeteg utópiától, amit Jézus hirdetett, kész csoda, hogy az apostolok kőzűl csk Judás szédűlt meg.
Végső kétségbeesésűkben a hajótőrőttek egymásba kapaszkodnak s úgy halnak meg. Igy a hajótőrés legmagasabb szintre emeli a társadalmi ősszetartozást.
Submitted by Simona Enache
Comment! | Vote! | Copy!
Nincs rajta, mint előbb,
Mert vér és bor csorgott kezén,
Úgy is fogták el őt,
Az ágyában gyilkolta meg,
Kit szeretett, a nőt.
Fegyencek közt járt, szürke-rossz
Fejébe kis sportsipka volt
S ment fürgén, vígan ott;
De nem láttam embert, ki igy
Nem láttam még embert, ki így
Kék sátorrongyra, melyet itt
Égboltnak hív a rab
S minden felhőre, mely ezüst
Más szenvedőkkel jártam én
Az udvar más körit;
Töprengtem ép, miért lehet,
Mit tett e bűnös itt
S mögöttem így szólt valaki?
"Ezt itt ni felkötik."
Jézus! Forgott az udvar is,
Mint izzó érc-sisak az ég
S nem fájt, mi eddig fájt belül,
A lelkem sebe sem.
Csak most tudtam, mért sietett
Oly lázzal ez az egy,
Mért nézte a máglyás napot,
Mért volt arcán a jegy;
Megölte azt, kit szeretett
S most majd utána megy.
De mind megöljük kedvesünk,
Bárhogy csűrd és csavard,
Egyik villámló szemmel öl,
Más lágyan nyújtva kart,
A gyáva fegyvere a csók,
A bátoré a kard!
Sok akkor öl, hogy ifjú még,
Sok őszen, vénen és
A Mámor is fojt, az Arany,
De ki irgalmas, késsel öl,
Mert leggyorsabb a kés.
Ez hosszan, az kurtán szeret,
Ad-vesz s az életé;
Ez sír, hogy megteszi, amaz
Nem is tekint felé:
Mert mind megöljük kedvesünk
S nem mind halunk belé.
És az ilyen szégyenhalált
Nem is hal, nem bizony
Zsebkendő nincs szemén, hurok
Nem rántja lábát a pribék
S ez néma őrei között
Lassan nem senyved el;
Nem őrzik folyton őt, ha sír
Nem őrzik, hogy rab-életét
Csalfán ne csenje el.
Rémes reggelre nem riad,
Hogy jönnek érte már,
A Pap fehérbe didereg,
A Bíró zordan áll
Éjszín palást az Igazgatón
S az arcán sárga Halál.
Nem ölt kapkodva rabruhát,
Míg lelkét marja a láng,
Nem nézi durva Doktor őt,
Nem pörzsöli föl karcoló
Ha kesztyűsen jön a bakó
A néma kapun át
S hármas szíjjal megszünteti
Szomját meg a tusát.
Nem hallja a Halotti Imát
Hogy hisz még eleven,
Koporsóját se látja künn
Nem nézi az üvegtetőt,
Nem mond imát, hogy gyors legyen
Nem érzi, hogy csókolja meg
Hat hétig sétált ő velünk,
Fejébe kis sportsipka volt
S ment fürgén, vígan ott,
De nem láttam embert, ki így
Nem láttam még embert, ki így
Kék sátorrongyra, melyet itt
Égboltnak hív a rab
S minden felhőre, mely fodor
Nem is tördelte a kezét,
Ki a Halálból is Reményt
Csak egyre nézte a napot
S a reggelt itta ő.
Nem is tördelte a kezét,
Nem volt ijedt, se zord,
Csak itta a levegőt, miben
Nyilt szájjal itta napot,
Úgy itta, mint a bort!
Más szenvedőkkel jártam én
Az udvar más körit,
El is feledtük, mért vagyunk
Mi sok-sok bűnös itt,
Csak őreá meredt szemünk,
És furcsa volt most nézni, hogy
Ment fürgén, vígan ott,
És furcsa volt figyelni, hogy
És furcsa volt gondolni, hogy
Mert szép a szil, a tölgy, ha nyíl
De szörnyű fák, miket a viperák
Rágnak ki, a bitók,
Ha rajtuk hulla lóg!
Fönn-fönn van a polc, érette loholsz,
De ösztökél-e, mondd, a kötél
S egy hurkon át bámulni a tág,
És nagyszerű táncolni is
A lánnyal, aki hű,
Ha nóta hív és szól a síp
És rí a hegedű:
De mint tetem bokázni fenn,
Az már nem nagyszerű!
Mindig tűnődtünk, hátha mi
Folytatjuk ezt a sort,
Mert, jaj, ki tudja, mit hoz a vég,
Majd a halott nem járt tovább
A többi rab között
A Siralomház nyelte el,
S én tudtam, nem látom soha
Többé a földön őt.
Egymás mellett mentünk mi el,
De jelt nem adtunk, nem riadt
Nem szent éj volt ez, csúnya nap,
Voltunk mi a börtönbe két
Az isten minket elhagyott
S kilökött a világ:
A Bűn konok vaspántja fogott
Nyirkos, kemény a kő,
Az ég azon, akár az ón,
Itt jár sétára ő,
S hogy meg ne ölje önmagát
Két őr nyomába jő.
Őrzik-lesik mindig, ha sír
Őrzik őt, hogy rab-életét
Csalfán ne csenje el.
Rendet tart az Igazgató,
A Doktorunk szerint a Halál
Egy faktum, egy eset:
A Pap szent könyvet vitt neki
Naponta kétszer szítt pipát
És egy pint sört ivott:
A lelke elszánt és a félsz
Azt mondogatta, hogy örül,
Hogy mért beszélt ő így, az őr
Mert aki foglár, porkoláb,
Ne hallja a panaszt,
Az ajkain legyen lakat,
Máskép ellágyul és talán
A Gyilkosok Vackán pedig
Az Irgalom mit ér?
Mivégre szólsz, le mért hajolsz
Mentünk sután, egymás után
Sorsunk betelt: csak menetelt
A másik állt, ajtót sikált,
Sok rongyos ott padlót mosott
S csörgött a csajka-csat.
Varrtunk zsákot, törtünk követ,
Fúrtunk, zörgött a cink:
Izzadva vad malom alatt
S szívünkbe csak a Rettegést
Napunk sivár, mint a hinár
Hogy vár komor tébolyda-sor,
De egyszer munkából jövet
Ránk egy sír ásított.
Élőre várt a sárga száj,
A szomjazó rög itt;
A föld halált, vért kiabált,
S tudtuk, alig vár hajnalig,
Mentünk be és Kétségbeesés
Hullt ránk, a Bűn, a Bú:
Jött a homályban a bakó,
Minden rab fél és számozott,
Ez éjszakán a folyosón
Mély és magas nesz kelt a vas-
Várban suhant a láb,
Sok halovány arc tétován
Ő úgy feküdt és álmodott,
Az őrök nézték, mint aludt
S nem értették, hisz holnap őt
De nem aluszik, könnyekben uszik,
Virraszt ma itt a gaz,
Sír a csaló, alávaló,
Bár nem sírt soha az,
Agyába más gyötrelme ás
És nincs neki vigasz.
Megvagdos a Bűn pallosa,
Nem mocskol a vér, de könnyed azér
Mint forró ólom ég.
Bélelt mamuszba jő az őr,
Mit lát belül - a vére hül -
Az égre felnéz, térdepel,
Ki meghal oly hamar!
Az éj halálos bakacsin,
S mint spongyán a keserű bor,
Vörös kakas szól, szürke szól,
De az éj mégse múl:
Csak körbe mén a görbe Rém,
Eltűnnek ők, feltűnnek ők,
Fönn bolyganak a hold alatt
Mind lengve fut, de bája rút,
Bandzsítva néz, majd kézbe-kéz
És sorba lép, boszorka-nép,
Mint szél a homokon!
Mint fababa úgy halad a
Csöng a fülünk, megrémülünk
És zeng a dal és reng a dal
A holt is felriad.
"Ujjé, mi tág, nagy a világ,
De a rab béklyóba hever!
Kockázni jó uri passzió,
No játssz, szerencse fel,
De aki a Bünt kergette künt,
Itt rothad és sose nyer."
Mert van, mi nincs, ha a bilincs
S mind ami rossz, él és kinoz,
Cikáz-cicáz a síri váz,
Az, mint szokott a rossz kokott,
Mosolya lágy s a sanda vágy
A reggeli szél jajgatott
S nem tűnt az éjszaka:
Nem szőtte még meg szőttesét
De jobb az éj, a Nap a kevély
Sírt a szél s a fegyenc:
Lomhán tovább a perc:
Mért sírsz te szél! mi a bűnünk,
Majd a meszelt falon a rács
S tudtam, kívül vérben fogant
Hatkor söpörtünk, hétre már
De zúg a lég, nagy szárny szelét
Mert ölni jő a rémítő
Halál, a zordon Úr.
Nem jő bibor palástba se,
Holdszín lovon se lép
Léc és kötél sokkal fölér,
Orvul jövő, csúf Hírnök ő,
Félünk, mint vándor éjszaka
Nincs már ima, szájunk sima
Most halt meg a Remény.
Mert az Igazság megy tovább,
Gyöngét megöl, erőst is öl,
Apagyilkos ő, erőst is öl,
Vártuk, hogy verje a nyolcat el
S tűz hullt nyelvünkre most:
Mert hogyha ver, a Sors felel,
Dehát a Sors vad hurka gyors,
Elcsíp jót és gonoszt.
Lestük, mikor adják a jelt,
Megállt a bús robot:
De bordánkat úgy verte szívünk,
Mint őrült a dobot!
Az óra kong s e szóra zsong
A légben a zsivaj,
És fölhörög a börtönök
Mélyén egy síri jaj,
És mint ki szörnyű dolgokat
S hallottuk a hörgő, csúnya,
És hogy mi volt, mi ily sikolt
S izzadt fején a kínt, csak én
Mert aki sok-sok életet él,
Sok-sok halált hal itt.
Hogy a hóhér akaszt:
Sápadt a Pap, a lelke fáj,
Ő is könnyet fakaszt,
Szemébe van beírva az,
Délig ki sem eresztenek,
Majd a harang dörög,
Nyitják az őrök ajtaink,
Külön Poklából jő a rab,
Isten szabad ege alatt
Az egyik arca falfehér,
Azé meg szürke ott,
De nem láttam népet, mely így
Nem láttam bús népet, mely így
Kék sátorrongyra, melyet itt
Égboltnak hív a rab
S miden futó felhőre, mely
De sok lesunyta a fejét
Keresve, hol a föld,
Mert tudta, néki is kijár,
Mi most ezen betölt:
Hisz élőt ölt, ki meglakolt,
De ő halottat ölt.
Mert aki újra vétkezik,
Holt lelkét rázza föl
És vért fakaszt belőle, vért
S megint hiába öl!
Mint a bohóc s majom
Előttünk járt a borzalom,
Díszes mundért viseltek ők,
De hogy hol jártak, tudtuk azt,
Mert már a sír nem volt sehol,
Eltűnt már az egész:
Csak a börtön undok falán
Sár s egy maroknyi mész
A homokon, mint szemfedő
Annak, ki ott enyész.
Mert szörnyű takarót kapott
Két lábán két nehéz bilincs
S csontját, húsát eszi a mész,
Az oltott mész kapar,
Mindent beszí s eszi-eszi
Három évig nem vetnek itt,
Meddő, kopár e hely,
Tompán mered a vádoló
És kérdő égre fel.
A gyilkos szíve a magot,
Nem! Isten földje nyájasabb
Itt rózsa nyílna s pirosabb,
Szájából nyílna a piros!
Krisztus velünk, ha figyelünk,
Tannhäuser botja nem kihajt,
Hogy a Pápához ér?
De nincs itt rózsa, tejfehér
És nincsen itt piros,
Csupán cserép, kemény kavics,
Mert tudják, a virág vigasz
És az nekünk tilos.
Tilos a bor-piros, fehér
A fal mögé, a sárra, hol
De bár a csúf fegyház fala
S nem járhat vissza szelleme,
Hisz a bilincse rajt
Csak sír, mert érzi lelke is
Békébe lesz a nyomorult,
Nem űzi téboly, délbe sem
A lámpátlan Föld fekete,
Nincs ott se Nap, se Hold.
Úgy húzták föl, mint egy dögöt:
És nem volt semmise,
gyorsan leszedték s hirtelen
Viccelve míg leplül a híg
Mész fröccsent rajta szét.
Sírjánál nem térdelt a Pap,
Ki az Istenbe hisz,
Nem jelzi hamvát Szent Kereszt,
Krisztus pedig szerette őt,
De jól van így: már véget ért
A Részvét tört könnyvödribe
Sok bús szem könnye foly,
Minden bitang érette sír
S ők tudnak sírni jól.
Én nem tudom, hogy jó-e, rossz
Csak azt tudom, börtönfalak
S hogy minden nap egy hosszú év,
És azt tudom, hogy iszonyú,
Mit az ember kiró,
Mióta vért ontott Káin,
A pelyva rossz rostán marad
S kihull a mag, mi jó.
Azt is tudom - és vajha így
Tudná mindenki itt -
A börtönt csak gyalázaton,
Hogy Krisztus meg se lássa ott
A rács itt méla holdsugárt,
De jól teszik, Pokol ez itt,
Isten Fia, Ember Fia
A Bűn tenyész, mint gyom, penész
Minden, mi az Emberbe jó,
Strázsánk a halvány Kín s a Jaj
Ki sír és egyre fél:
Az együgyűt bot, seprű üt,
A gyönge, az agg a cél,
Sok bamba lesz, vagy senyvedez,
Elzüllik s nem beszél.
Sötét árnyékszék az odúnk,
Halál maga büdös szaga,
Mikor leszáll az est,
Csupán a Kéj él, mint fekély,
Máskép halott a test.
Sós a vizünk, amit iszunk,
Gipszes, fanyar, szűk a kenyér,
Amit a pék kiszab,
Tág szemmel jár az Álom itt
S az Órát nézi csak.
De bár zöld Szomj és vézna Éh
Élnénk komisz kosztunkon is,
De jaj, a kő, mi künt
Nappal csak terhünk, robotunk,
Az éjjel: a szívünk.
Szívünkben éj van s vaksi fény
És benn a csönd irtóztatóbb,
Mint künn a rézharang.
Jó szó nem is deríti föl
Mely ajtónkon benéz, a szem,
Zord, mint a kárhozat:
Az Élet rozsdás láncait
Ez sír, az meg káromkodik,
És ez közönyös itt:
De az isten Törvénye jó,
És minden szív, mi megtörik,
Tört, illatos szelence lesz,
Nárdus az léprás házban is,
Ó, kinek szíve megtörik,
Békét nyer érte túl!
Bűnös miként kap égi fényt,
Hiszen csupán tört szívbe száll,
Tört szíven át az Úr.
S ő, a pöffedt, meredt szemű
Rá vár, aki a Bal Latort
Az Úrnak édes tört szívünk
S a bánat könnyei.
E rabnak a véres Biró
Mely bútól volt beteg,
És véres könnyel mosta kezét,
Vétkes kezét a jó:
Mert csak könny tud gyógyítani,
S bíbor nyomán most halovány
Kereszt van, mint a hó.
Readingbe már tűzingbe vár
A porba hullt a nyomorult
S míg Krisztus fel nem költi őt,
Csak fekszik csöndbe lent:
Ne sóhajts érte hát, ne onts
Megölte azt, kit szeretett
És most utána ment.
De mind megöljük kedvesünk,
Bárhogy csűrd és csavard,
Egyik villámló szemmel öl,
Más lágyan nyújtva kart,
A gyáva fegyvere a csók,
A bátoré a kard!
poem by Oscar Wilde from A Readingi fegyház balladája (1897), translated by Kosztolányi Dezső
Submitted by Dan Costinaş
Comment! | Vote! | Copy!
The interface of this section needs to be translated (it takes about two hours). If you can help, please send us a message.
Interfaţa acestei secţiuni are nevoie de traducere (durează circa două ore). Dacă poţi ajuta, te rugăm să ne trimiţi un mesaj.