hu hu hu hu hu hu hu en hu pl pl pl pl pl hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu su de en en hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en
Jelenleg 0 felhasználó és 0 vendég van a webhelyen.
mohacsicsata, 2013, november 11 - 12:11
„Országbárók” (barones regni) mellé örökös bárók…
Avagy a magyar arisztokrácia bővülése a katonai érdemek alapján a XVI. században…
Érdemes felidéznünk – az előző bejegyzésekhez kapcsolódva –, hogy a mohácsi csatavesztést követő időszakban az új uralkodó dinasztia, a Habsburgok is – akárcsak elődeik – igyekeztek a hozzájuk hű arisztokrácia kiépítését megkezdeni. Ennek egyik szegmense éppen az volt, hogy az uralkodó azon férfiakat és családjaikat emelte fel a magyar arisztokrácia sorába.
1587. november 12-én Prágában állították ki és hagyta jóvá az uralkodó – I. Rudolf király (német-római császárként II. Rudolf) – Illésházy Istvánt az „örökös bárók” sorában – vagyis a magyar főnemesség soraiba – emelő okiratot. Itt Illésházy Istvánnak katonai szolgálatait méltatják a végeken Léván és Győrben, valamint katonai szolgálatát Erdődy Péter mellett, valamint az Udvar számára végzett hivatal viselését…
Később, 1607. november 5-én ugyancsak örökös bárói címet kapott felsővadászi Rákóczi Lajos hajdú főkapitány, akit a végvári harcokban viselt szolgálataiért, Kállón betöltött tisztjéért, valamint a 15-éves háború csatamezein vére hullatásáért emelt fel a király az arisztokrácia soraiba…
Érdemes itt segítségül hívnunk Pálffy Géza remek történeti összefoglalását arról, hogy 1526 és 1608 között miként is bővült ki a magyar arisztokrácia a katonai érdemek alapján – egy-két kivételtől eltekintve – itt ezeket emeljük ki és soroljuk fel:
Bedeghi Nyáry Ferenc – 1535. augusztus 16-án katonai érdemeiért, mint „udvari huszár kapitány” kapta meg a címet;
gersei Pethő János és testvérei Gáspár és Boldizsár – 1549. április 7-én egyrészt Habsburg Mária (az özvegy királyné – ti. II. Lajos özvegye) és udvari huszár kapitányi szolgálataikért; ruszkai Dobó István – 1553. május 26-án jól ismert katonai érdemeiért – Eger védelméért etc.;
kányaföldi Kerecsényi László – 1559. május 30-án katonai szolgálataiért a szlavóniai végeken és szigeti kapitánysága okán;
rátkai Ráttkay fivérek – Pál és Péter – szintén ugyanekkor – ugyancsak a szlavón végeken végzett szolgálataikért;
grádeczi Horváth-Štančić Márk – szintén ugyanekkor – a végeken való helytállásáért és különösen Szigetvár élén végzett szolgálataiért;
a ghymesi Forgáchok – Zsigmond, Simon, Pál és Imre – 1560. március 30-án szolgálataikért (bár ebben szerepet játszott a nagy befolyású testvér Ferenc is) a törökök és Szapolyai-párt elleni harcokban való szerepükért;
pakosi Paksy János – 1560. április 10-én katonai szolgálataiért Győrben, Veszprémben, Pápán és Komáromban;
csömöri Zay Ferenc – 1560. július 1-én katonai érdemeiért (Eger, Szolnok, Komárom) és diplomáciai küldetéseiért;
ruszkai Dobó Domokos – 1563. november 15-én katonai szolgálataiért Szatmárban és a Szent Korona Bécsbe kíséréséért;
nagylucsai Dóczy Miklós és Gábor – 1561. december 1-én az előbbi mint végvári lovastiszt, az utóbbi a királyi udvarban végzett szolgálataiért;
szerdahelyi Dersffy István – 1564. február 1-én udvari apródi, valamint katonai érdemeiért (Kassán János Zsigmond ellen, valamint a Bányavidéki Főkapitányságban a török ellen);
Draskovich Gáspár és fia, János – 1567. augusztus 3-án a Pozsonyban kiállított okirat szerint lovaskapitányi szolgálataikért a horvát-szlavón végvidéken;
Szentléleki Kasztellánffy Péter – 1569. október 11-én udvari szolgálataiért Miksa főherceg mellett és a szlavón végeken katonáskodásáért;
Lupoglavai Krusics János – 1570. január 8-án vitézi érdemeiért, melyet Csábrágon, Korponán és a Bányavidéki Főkapitányságban bizonyított;
Mágochy Gáspár 1572 előtt kapta a bárói címet főként mint régi gyulai kapitány (a vár már 1566 óta török kézen volt);
nagykemléki Alapy Gáspár az 1570-es években kapta a kitüntető címet, mint Kanizsa főkapitánya és később horvát bán (egyébként ő az 1566-os szigeti ostrom egyik túlélője volt);
Az erdődi Pálffyak – Miklós, Tamás, János és István – 1581. április 21-én Prágában emelték őket örökös báróságra, mind udvari, de főként katonai szolgálataikért a végeken;
Gregoriánczy István – 1581. október 11-én katonai és hivatali érdemeiért, mint horvát vice-bánt érdemesítették a címre;
kisasszonfalvai Istvánffy Miklós – 1582. január 19-én Pozsonyban emeltetett az örökös bárók sorába főként udvari szolgálataiért, ekkor lett haláláig nádori helytartó;
Illésházy István – 1587. november 12-én katonai és hivatali szolgálataiért, mint végvári tiszt Léván és Győrben;
felsővadászi Rákóczi Zsigmond – 1588. augusztus 28-án Prágában emelték az örökös bárók közé, hivatkozva katonai érdemeire, melyet végvári főtisztként Szendrőn és Egerben szolgált meg;
lokácsi Prépostváry Bálint – 1589. február 20-án végvári katonai – Kassa, Kálló stb. – szolgálataiért;
Thököly Sebestyén – 1593. augusztus 20-án történt felemelése meglehetős kivételt képez, mivel nem katonai, hanem gazdasági érdemeiért emelték a bárók soraiba (róla még hosszabban szólunk);
kisserényi Serényi Mihály – 1596. június 25-én végvári katonai tisztségeiért, melyeket Tokajban, Szatmárban, Kállón, Kassán, Szendrőn és Füleken töltött be;
ludbregi Thuróczy Benedek – 1599. április 1-én lovaskapitányi szolgálataiért a horvát-szlavón végvidéken;
bethlenfalvi Thurzó György – 1599. július 10-én Ernő főherceg mellett betöltött tisztségéért valamint a 15-éves háborúban katonai szolgálataiért;
briberi Melith Pál – 1603 előtt kapta meg a bárói címet lovaskapitányi szolgálataiért;
Konszky Mihály – 1603. május 10-én katonai érdemeiért, melyeket a horvát végeken bizonyított;
Csáky István – 1605 előtt kapta a báró címet – szintén különleges okból – Basta generális támogatásáért a 15-éves háború idején;;
A nagyapponyi Apponyi fivérek – Péter és Pál – 1606. június 28-án emelték fel őket katonai és diplomáciai szolgálataikért, melyet a 15-éves háború idején tettek a király és a haza javára;
giletinci Osztrosics András és István – ugyanekkor kapták bárói címűket és rangjukat, katonai és udvari tisztjeikben végzett szolgálataikért;
orbovai Jakusics András – 1606. június 21-én ugyancsak katonai vitézségéért és érdemeiért;
hethesi Pethe László és gyermekei – Márton, György, István, Anna és Judit – 1606. szeptember 24-én kiállított diplomájuk szerint azért az érdemért, melyet mint kassai vice-főkapitány szerzett;
bellényi Alaghy Ferenc – 1607. május 3-án Prágában adományozott báró rangját azokért a katonai érdemekért kapta, melyeket a 15-éves háború alatt vére hullásával és kardjával szerzett Fülek, Hatvan ostromában, a mezőkeresztesi ütközetben, Váradnál és végül azzal, hogy elszenvedte Bocskai híveinek üldözését és a lojális maradt a királyhoz;
felsővadászi Rákóczi Lajos – 1607. november 5-én kapta főrendi rangját és címét a 15-éves háborúban szerzett érdemeiért;
‹ Népfölkelések fel Purdé ›