hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu hu hu hu nb hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en es en hu hu hu hu hu en hu hu de hu de hu nb hu nb hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu de hu pt hu en hu hu en hu hu hu hu en hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu hu fi hu hu en
Létező és nem létező irodalom
János ivója a falu közepén volt, ezt nevezik marha nagy mázlinak. Pedig nem az volt, hanem a természetes ősi építési mód maradványa. Mert egy hagyományos falu középpontjába anno kezdéskor felépült a templom, az iskola, az ivó. Persze nem feltétlenül ebben a sorrendben.
Volt, ahova kastély, kúria, vadászlak is jutott. Utána a főutcán a gazdagabbak házai, szépen sorban, egymás után. Aztán lefelé rang és anyagi helyzet szerint húzták fel a házakat, házacskákat, viskókat, putrikat. Így nem volt – vagy csak ritkán – összetűzés. Mindenki tudta a helyét. Keresni se nagyon kellett senkit és semmit, útjelző tábla is minek? A falu tartotta a hagyományt, nem kényszerből, szokásból, hanem mert ezt diktálta az írott és íratlan helyi törvény. Zsákfaluban meg nem változnak úgy ripsz-ropsz a dolgok. Nem bizony!
Persze az iskola már bezárt, s ezt mindenki sajnálta. A templom is csak sátoros ünnepekkor nyitotta meg gyönyörű dupla ajtaját, sokan ezt is szóvá tették.
Egy pénteki nap késő délutánján Fuvaros belépett a kocsmába, és némi toporgás után kirobbant belőle a hír. A nagybetűs hír, amit ő tudott meg először, a megyeszékhelyen. – Jön a tévé! – bukott ki belőle, és neki támaszkodott a pultnak. Jani egy kis habot fújt le a sörös korsó széléről, és óvatosan odacsúsztatta a pult végéhez, ez volt az ötödik. A turisták nemrég érkeztek le a hegyről, persze, hogy megszomjaztak. Pénteki kirándulók, na, ez is ritkaságnak számít, s ez fontosabb volt, mint a tévé. Néhányan felnéztek, várva a folytatást.
– A tévé? Ki a nyavalyát érdekel? – mondta rosszkedvűen Nyanyó, aki helyből és alapjáraton utált minden tömegkommunikációs eszközt. Erzsi mama mentette meg a helyzetet, aki kíváncsian, s kicsit kacéran kérdezte meg, hogy ugyan mi a jó fenét keresne náluk a tévé? Fuvarosból pedig dőlni kezdett a szó. – A megyei tévé nyert egy csomó pénzt, hogy végigjárják a falvakat, és bemutassák a régi népi hagyományokat. Fizetnek is mindenkinek, aki szerepel, nem is keveset! – emelte fel göcsörtös mutatóujját a hámló vakolatú plafon felé, mint egy újsütetű szent. A pénz szóra Kálmán úr megigazította nyakkendőjét, és feltette a kérdést: – Mire fel? Mert ma már a falusi embert se lehet bevinni olyan könnyen a málnásba, mint régen – s határozott szemrehányással odakoppintotta poharát a pultra. Fuvaros meg a rászegeződő pillantásoktól kicsit zavartan dadogta, hogy népies dolgokat kell bemutatni, zenét, meg dalokat, szövést, fonást, meg ilyesmit, szóval, amit az öregek ráhagytak a családra. A csendet csak a recsegő ventillátor zavarta meg. – Ez szép – mondta Kálmán úr, és rábólintott. – Csak az a baj, hogy nálunk itt semmi ilyesmi nincs. Ez olyan település, ahol mindég becsületes, egyszerű emberek dolgoztak, éltek, meghaltak, s ez így van ez a mai napig.   Mi a fityfenéről lehetne itt filmet csinálni?
A csend elmélyült. Erzsi mama viszont rögvest eltalálta szarva közt a tőgyit – helyi mondás szerint -,s a lényegre tért. – A pénz tényleg jól jönne, de miről lehetne itt népies hagyományt rittyenteni? Mindenki elmélyülten gondolkodott, de mielőtt bárki megszólalt volna, belépett Regina néni. Ahogy végignézett a döbbent arcokon, azonnal rájött, hogy valami történt, s rá is kérdezett. Megtudva a dolgot, több évtizedes dohányzástól karcos hangján felnevetett. – A szatyárolásról kell nekik beszélni – mondta ellentmondást nem tűrő hangon  – Majd elmeséljük, hogy ez ősi népi hagyomány mifelénk, apáról fiúra, anyáról leányra szállt. Senki nem szólt, mert mit lehetett volna erre mondani?
– Szatyárolás?– ízlelgette a szót kajánul Jani, a kocsmáros, de Erzsi mama feddő pillantására rögvest el is hallgatott. – Az hát – vágta rá Regina néni korát meghazudtoló ifjúi hévvel. – Ha meg rákérdeznek azok a tévések, csak jöjjenek hozzám, majd én elmesélem, hogy s mint volt a mi ifjú korunkban a szatyárolás.  Kiitta a szinte észrevétlen kezébe kerülő fél kevertet, és elnyűtt csizmájában kicsattogott a kocsmából, sűrű csendet hagyva maga után.
– Hát, ha valaki, Regina majd elmeséli a szatyárolás hogyantját és mikéntjét – törölte le kaján vigyorral a sör pilledt habját Balázs bácsi a bajuszáról. – Mert ha ő nem, akkor soha senki – nézett körül a kopott ivóban, s már látta is maga előtt a megdöbbent tévéseket, akiket Regina bevezet az ősi néphagyomány rejtelmeibe.
– Szatyárolás – mondta fennhangon, s elnevette magát. A törzsvendégek magasra emelték poharaikat, s ittak Regina néni egészségére, és a szatyárolásra.
Csak a turisták néztek kicsit értetlenül.
A Regénytár jubileumi novellapályázatának és honlapunk 2015-ös nívódíjának nyertese.
Vélemény, hozzászólás? Kilépés a válaszból
Your email address will not be published.
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
Talán ez is érdekli
Egy lépéssel az őrület után
Győzött az Egy lépéssel az őrület után!
Egy égő ház anatómiája
Elfogadom az adatvédelmi szabályzatot
© 2021 - MINDEN JOG FENNTARTVA ÉS MINDEN SZABÁLY BETARTVA.
Ez a honlap saját készítésű irodalmi anyagokat és multimédiás tartalmakat tesz közzé. Publikált anyagaink ebből adódóan eredetiek, tehát jogvédettek. Kereskedelmi célú felhasználásukhoz a szerkesztőség írásos beleegyezése szükséges.