en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi ja fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi
Hei vain taas kaikki.  Talvi oli ja meni ja minä olen kulisseissa puuhaillut ahkerasti vaikka täällä onkin ollut hiljaista. Minua Instagramissa seuraavat tietävät että olen talven aikana sekä saanut itseni filosofian maisteriksi että avannut Ravelryyn neuleohjekaupan ja saanut sinne jo sen verran ohjeita, että kehtaan kertoa julkisesti suunnittelevani nykyisin neuleita. Olen myös tehnyt YouTubeen ohjevideoita. Tällä hetkellä kaikki mallit ovat ilmaisia. Kesän aikana on tarkoitus julkaista ensimmäinen jonkin sortin neulekokoelma helpoista kirjoneulesukista aloittelijoille. 3/5 mallia on jo valmiina, 2 viimeistä mallisukkia vaille. Tänne blogin puolelle on jatkossa tarkoitus tulla ohjeita, neulevinkkejä yms. Tällä viikolla pyrin saamaan Ravelryyn taas uuden sukkaohjeen. Ottakaahan Ravelry, YouTube ja neuleinsta haltuun.     https://www.ravelry.com/stores/nanu-knits     https://instagram.com/nanuknits     https://youtube.com/user/Nemi3456384     Teatterijutut jatkuu toivottavasti myös. Tässä vielä kuvaspämminä muutamat mun omat mallit. :)                       Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-11934077737677603522020-11-23T14:46:00.001+02:002020-11-23T14:46:23.313+02:00
Ensi-ilta: Kaboom ja kuvittelun voima
Vuoden yleisestä olotilasta huolimatta Oulun teatteri on yhä vahvasti jaloillaan. Sain taas vierailla vuoden viimeisessä ensi-illassa.&nbsp;<div><br /></div><div>Vuorossa oli <b>Alma Lehmuskallion </b>ohjaama&nbsp;koko perheen näytelmä <b>Kaboom ja kuvittelun voima</b>. Absurdein ja visuaalisesti näyttävin näytelmä hetkeen. Näytelmän kantava teema on isoksi kasvaminen ja lapsuuden ja teini-iän häilyvä raja. Mikael (<b>Timo Pesonen</b>) on sulkenut lelumaailman ovet ja isoille ihmisille typilliseen tapaan liimautunut ruudun ääreen. Sattuman kautta hän kuitenkin raottaa lelumaailman portteja uudestaan ja päätyy eriskummalliseen maailmaan täynnä toinen toistaan mielikuvituksellisempia hahmoja; lapsen keksimiä persoonia jotka hän on jo oittain unohtanut.&nbsp; Taikuri-seikkailija Kaboomin (<b>Merja Pietilä</b>) tehtävä on saada Mikael muistamaan heidän yhteiset leikkinsä ja herättämään Mikaelin mielikuvitus takaisin henkiin sillä vain se voi auttaa Kaboomia.</div><div><br /></div><div>Näytelmä tuo lavalle kavalkadin leluja vanhasta, kaiken nähneestä ja kokeneesta Oraakkeli-pupusta (<b>Anneli Niskanen</b>)<b>&nbsp;</b> ponien harjoista huolta kantavaan action-figuuri-parturikampaaja Mänmäniin (<b>Antti Launonen</b>) ja keppeihin jotka mielikuvitus muuttaa vaikka valomiekoiksi. Hahmot näytelmässä ovat hellyttäviä ja moniulotteisia. Ne vetoavat sekä lapsiin että aikuisiin. Ne ovat värikkäitä, persoonallisia ja osa hieman rikki, mutta se ei haittaa niiden menoa.&nbsp;</div><div><br /></div><div><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://lh3.googleusercontent.com/-rrVMeKpSIqE/X7us1_zHl5I/AAAAAAAAMsQ/s0ER3H0qobYhA0B5uOJ2-3a3Hmje4ly_gCLcBGAsYHQ/image.png" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img alt="" data-original-height="683" data-original-width="1024" height="213" src="https://lh3.googleusercontent.com/-rrVMeKpSIqE/X7us1_zHl5I/AAAAAAAAMsQ/s0ER3H0qobYhA0B5uOJ2-3a3Hmje4ly_gCLcBGAsYHQ/image.png" width="320" /></a></div></div><blockquote style="border: none; margin: 0 0 0 40px; padding: 0px;"><div style="text-align: left;"><span style="background-color: white; font-family: TodaySansNow, &quot;Helvetica Neue&quot;, Arial, sans-serif; text-align: center;"><span style="font-size: x-small;">Kuvassa Anneli Niskanen, Maija Andersson, Annina Rokka, Antti Launonen, kuva Maiju Pohjanheimo</span></span></div></blockquote><div><br /></div><div><br /></div><div>Näytelmässä ehkä hienointa on sen visuaalisuus. Hahmojen asut ovat todella näyttäviä ja lavalta voi bongailla monen eri ikäisen katsojan lapsuudesta tuttuja leluja symbaaleja soittavasta apinasta modernimpiin nukkeihin. Ilme on jossain määrin jopa steampunk henkinen sekoitus hieman rähjäistä menneisyyttä ja utopistista nykyisyyttä. Puvustuksen on suunnitellut <b>Pasi Räbinä</b>, jonka käsialan puvuista voi tunnistaa. Näytelmän tunnelma on jotakin, jota on hankala kuvata. Lelujen esiinmarssi on lavastuksen ja musiikin kanssa kuin sukellus johonkin unohdettuun ja unenkaltaiseen tilaan. Sama lähes mystinen tunnelma vallitsee Mikaelin kulkiessa syvemmälle lelumaailman uumeniin. Näytelmä myös käyttää hyväkseen kolmen sirkusartistin (<b>Katariina Alalääkkölä</b>, <b>Jared van Earle</b>, <b>Pihla Ojala</b>)&nbsp;kykyjä ja se nostaa näytelmän aivan uudelle tasolle. Heidän akrobatiansa näyttää vaivattomalta ja sujahtaa näytelmään saumattomasti.</div><div><br /></div><div><br /></div><div><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://lh3.googleusercontent.com/-8UB3aUDkzSQ/X7utOVrl-_I/AAAAAAAAMsY/D8QXkWfY_ZILz-dWMTsXJ-tXPhX_0QaIACLcBGAsYHQ/image.png" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img alt="" data-original-height="683" data-original-width="1024" height="213" src="https://lh3.googleusercontent.com/-8UB3aUDkzSQ/X7utOVrl-_I/AAAAAAAAMsY/D8QXkWfY_ZILz-dWMTsXJ-tXPhX_0QaIACLcBGAsYHQ/image.png" width="320" /></a></div><br /></div><blockquote style="border: none; margin: 0 0 0 40px; padding: 0px;"><blockquote style="border: none; margin: 0 0 0 40px; padding: 0px;"><blockquote style="border: none; margin: 0 0 0 40px; padding: 0px;"><div style="text-align: left;"><span style="background-color: white; font-family: TodaySansNow, &quot;Helvetica Neue&quot;, Arial, sans-serif; text-align: center;"><span style="font-size: x-small;"><span>&nbsp;&nbsp; &nbsp;</span><span>&nbsp;&nbsp; &nbsp;</span><span>&nbsp;&nbsp; &nbsp;</span><span>&nbsp;&nbsp; &nbsp;</span><span>&nbsp;&nbsp; &nbsp;</span><span>&nbsp;&nbsp; &nbsp;</span>Kuvassa Pihla Ojala, kuva Maiju Pohjanheimo</span></span></div></blockquote></blockquote></blockquote><div><br /></div><div>Kaiken kaikkiaan näytelmä hurmaavassa absurdiudessaan toimii. Ilahduttavaa oli, että kaikenikäinen yleisö saa siitä irti asioita. Kuten moni hyvin toteutettu viihdeproduktio lapset ja aikuiset voivat nauraa yhtä aikaa, mutta hieman eri asioille. Osin se vaikuttaa ottavan jopa kantaa yhteiskuntaan ja sen loputtomaan&nbsp; rakennustyömaahan (sanan useammassa merkityksessä). Lapset näkevät sen komiikan mikä lavalla tapahtuu ja vanhempi yleisö löytää rivien välistä lisää merkityksiä. Välillä huumori on vain niin lapsellista, että aikuinenkin varovasti hihittää sille, koska kerrankin saa. Tähän kuluneeseen monella tavalla ankeaan syksyyn tämä näytelmä oli oikein mainio piristys. Ihan kuten mielikuvituksen ja leikin kuuluu ollakin.</div><div><br /></div><div>Lippuja saa tuttuun tapaan&nbsp;<a href="https://teatteri.ouka.fi/naytelma/kaboom/?teatteri_start_date=2020-11-27&amp;teatteri_end_date=2020-11-27&amp;teatteri_performances=28089#esitys" target="_blank">täältä</a>&nbsp;tai suoraan teatterilta. Menkää katsomaan niin pitkään kuin esityksiä saa järjestää.&nbsp;</div><div><br /></div><div><br /></div> Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com2tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-5987029372143662832020-11-12T22:37:00.003+02:002020-11-12T22:38:51.022+02:00
Hei taas.  Vieläkö mulla on lukijoita? Tauko pääsi venähtämään. Mua myös Instagramin puolella seuraavat tietävät, että olen viimeiset puoli vuotta työstänyt graduani ja tehnyt hyvin vähän mitään muuta. En oo tehnyt juurikaan käsitöitä, en oo lukenut ainoatakaan kirjaa, käynyt leffassa tai keikalla. Tai no kerran kävin keikalla. Oon vain oikeastaan istunut puoli vuotta työpisteelläni ja naputtanut menemään.  Nyt asia kuitenkin muuttuu. Mun gradu on valmis ja hyväksytty! Olen jo kaivellut puikot ja kankaat esille ja alkanut suunnitella uusia kuvioita. Valmistumisen jälkeisiä kuvioita. Aikaan, kun mulla riittää vuorokaudessa tunnit asioihin, joita haluan tehdä. Tuntuu vieläkin kovin vieraalta ajatella, että 30.11.2020 minä olen filosofian maisteri.  Tällä hetkellä mulla on tekeillä lapaset ja ohje kirjoneulesukkiin. Niistä toivottavasti lisää ensi viikolla. Myös teatterista on tulossa asiaa lähiaikoina ensi-illan merkeissä. Mulla on blogia varten myös aivan uusia ideoita, joita alan toteuttaa kunhan toivun ensin opinnoista, kroonisesta univajeesta ja stressistä.   Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-81606485274322280482020-04-10T13:44:00.000+03:002020-04-10T13:44:02.909+03:00
Iltapäivää    Päivä 26 sosiaalista eristäytymistä menossa. Miten teillä menee? Täällä menee kovin vaihtelevasti. Just nyt on mukavaa. Istun parvekkeella auringon lämmössä ja ilma on niin tyyni, että tuulikaan ei pahasti kylmää. Sinitiaiset karjuvat puissa. Söin Kinderin.          Sisällä odottaa tiskivuori, imuri, gradu, pyykkikone, sekaisin olevat pöydät ja kassillinen pahvia, paperia sun muuta vietävänä kierrätykseen.   Gradu etenee, mutta juuri muuta en sitten saakaan aikaiseksi. Elän haaremihousuissa ja huopatossuissa siihen pisteeseen, että yksi pari tossuja on jo kulunut puhki. Tänään sentään on niin lämmin päivä, että tarkeni tähän parvekkeelle lataamaan akkuja. Kaksi tuntia tässä on jo vierähtänyt lämmitellessä valossa. Ehkä saisin jopa siivottua.   Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-18539460069436933262020-03-17T10:24:00.001+02:002020-03-17T10:29:47.574+02:00
Hyvää maailmanlopun huomenta.  Ei voi muuta sanoa kuin että huh huh. Enpä olisi vielä pari viikkoa sitten uskonut, että maailma menee tähän. En oikeastaan edes tiedä mitä tästä voi sanoa, mutta ajattelin päivittää kuulumisia.  Yliopisto on kiinni, huomenna sinne ei edes saa enää mennä eli etäopikeluhommiksi meni. Odottelen tällä hetkellä viestiä kurssin suorittamisesta ja ahdistun. Mulla on viimeinen kurssi menossa ja vaikka järki sanoo, että ei sitä peruta on silti jossain mielen perällä se pieni ääni, joka sanoo "mutta entä jos...". En ole tänne hirveästi päivitellyt opinnoista viime vuosina, koska olen oikeasti opiskellut. Multa puuttuu enää tämä yksi kurssi ja gradu. Tuurilla voisin valmistua kesällä. Tämä tilanne on siitä paha, että me opiskelijat ei tiedetä mitään. Voidaanko me valmistua? Onko opintosihteerit töissä kirjaamassa meidän opintopisteitä vai onko se toimisto kohta kiinni kokonaan? Kaikki vain tapahtuu meidän ympärillä ja opintojen tulevaisuus on jonkun muun käsissä. Päivitän yliopiston sivua, Tuudo-sovellusta ja sähköpostia kerran tunnissa lisätiedon toivossa.  Itse korona mua ei sillä tavalla pelota, mä oon perusterve joten mun riski on pieni. Mua ei ahdista myöskään pysytellä kotona ja olla näkemättä ketään. En mä käy muutenkaan juuri missään ja juuri vietin syksyllä 3,5 kuukautta toisella puolella Eurooppaa yksin eli mä osaan olla yksin ahdistumatta. Nyt saan olla vielä omassa kodissani, jossa on kaikki mun kirjat, langat ja oma sänky ja tarvittaessa äiti voinee tuoda mulle ruokakassin ovelle, jos jostain jonkun taudin saisin. Kyllähän tämä menee.  Gradu mulla meni uusiksi. Sitä on kasassa nyt kymmenesosa ja koetan kirjoittaa sitä aivan apinana, että saan aikatauluni kiinni. Vaihdoin hieman aihetta. Edelleen liikutaan Tolkienin maailmassa, mutta fiksattiin ohjaajan kanssa näkökulmaa hieman paremmaksi ja se heitti kaiken uusiksi. Nythän mulla ei ole muuta kuin aikaa ja kiire ei voi olla tekosyy. Olen toiveikas, että saan aikatauluni kiinni ja tämä valmistuisi nopealla aikataululla. Jos haluan valmistua kesällä mulla on aikaa toukokuun alkuun. Olen kuullut, että jotkut saavat gradun kasaan parissa viikossa. Mulla on noin kahdeksan viikkoa. Eihän se maailmanloppu ole, jos en saa sitä valmiiksi ajoissa, mutta olishan se kiva.  Ei mulla varmaan ole nyt muuta asiaa. Nyt kipitän yliopistolle tulostamaan pari neuleohjetta, kun se on vielä sallittua ja sitten jään bunkkeriini seuraamaan tilanteen kehittymistä.  Seuraava postaus koskee käsitöitä. Pitää vielä viimeistellä yksi sukka ja sitten voi päivittää.  Heippa! Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-67596717605591717422020-03-02T14:06:00.000+02:002020-03-03T11:55:58.685+02:00
<div style="text-align: justify;">Hei taas, johan siitä on ainakin viisi minuuttia kun viimeksi postasin. Teatterijutut jatkuu! Lauantaina vuorossa oli näytelmä <b>Kalenteritytöt </b>(ohjaus <b>Taava Hakala</b>, käsikirjoitus&nbsp; <b>Tim Firth</b>, suomennos <b>Aino Piirola</b>).</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><table cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-hpCqqBXuEuA/Xlzekqo8qhI/AAAAAAAAMNI/MZGLKhrAPTUNlefoe-pqXfPyVpLXXKaCQCLcBGAsYHQ/s1600/Oulun_teatteri_Kalenterityto%25CC%2588t_v_Kati_Leinonen-1024x729.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="729" data-original-width="1024" height="283" src="https://1.bp.blogspot.com/-hpCqqBXuEuA/Xlzekqo8qhI/AAAAAAAAMNI/MZGLKhrAPTUNlefoe-pqXfPyVpLXXKaCQCLcBGAsYHQ/s400/Oulun_teatteri_Kalenterityto%25CC%2588t_v_Kati_Leinonen-1024x729.jpg" width="400" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;"><span style="background-color: white; font-family: &quot;todaysansnow&quot; , &quot;helvetica neue&quot; , &quot;arial&quot; , sans-serif;"><span style="font-size: x-small;">Oulun teatteri – Kalenteritytöt. Kuvassa Riitta Toropainen, Tuula Väänänen, Anne Syysmaa, Annina Rokka, Annika Aapalahti ja Jaana Kahra, kuva © Kati Leinonen</span></span></td></tr></tbody></table><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Kyseessä on tositapahtumiin perustuvaan elokuvaan perustuva näytelmä. En ole itse nähnyt kyseistä elokuvaa joten en voi verrata niitä keskenään. Olen kuitenkin ollut tietoinen kyseisestä elokuvasta ja siihen johtaneista tapahtumista. Tarina näytelmän takana on tapahtunut vuosituhannen taitteessa, kun Rylstonen naisyhdistys Pohjois-Yorkshiressa päätti alkaa kerätä varoja leukemiatutkimukselle ystävänsä ja erään jäsenen aviomiehen Johnin muistoksi ja toteutti vitsinä eläneen ajatuksensa kalenterista, joka olisi vaihtoehto perinteisille lampaille ja maisemille.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Elokuva ja näytelmä ovat muuttaneet joitakin yksityiskohtia, mutta pääasia on yhä sama. Näytelmä kertoo tarinan Knapeleyn naisyhdistyksestä, joka päättää hyväntekeväisyyden nimissä tehdä tyttökalenterin puheenjohtajansa selän takana. Komedian alta löytyy myös vakava ja surullinen puoli ja se koskettaa. Sana syöpä on läsnä, mutta se elää sopivasti huumorin varjossa. Näytelmä käsittelee aihetta siten, että se ei tunnu katsojasta epämukavalta vaikka harva siitä haluaa puhua, jos ei ole pakko. Pääasiallisesti näytelmä on kuitenkin erittäin hauska ja olin salaa iloinen, että ripsivärini on vedenkestävä.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Tapahtumat sijoittuvat Britanniaan, Yorkshiren maaseudulle. Huumori on hyvin englantilaista ja ainakin minuun se vetosi. Suomalaiseen yleisöön se vetoaa varmasti muutenkin sillä englantilainen huumori on jokseenkin samanlaista kuin suomalainen ja lisäksi se on meille hyvin tuttua vuosikymmenten TV-tarjonnan vuoksi. Huumori on hieman sarkastista ja kuivaa, mutta silti hahmojen välit ovat lämpimät ja kaikki sanotaan tarkoitamatta mitään pahaa. Huumoria revitään myös asioista, jotka saattavat olla suomalaisille vieraampia kuten maaseutunäyttelyistä ja sen etiketistä, jotka ovat siellä hieman erilaisia kuin maalaismarkkinat Suomessa ja kauppaketju Tescosta. Itseeni tämäkin upposi, sillä olen viettänyt Englannissa paljon aikaa ja Tesco oli vakiokauppani siellä asuessani, mutta nämä saattavat jäädä hieman hämäriksi jos ei ole mitään tietoa mikä Tesco on (paikallinen K-market).</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Puvustus näytelmässä on taas todella onnistunut ja hahmot näyttivät Englantilaisilta. Sitä on vaikea kuvailla, mutta Englannissa paljon aikaa viettäneet tunnistavat puvustuksesta elementtejä jotka ovat kovin tuttuja. Englanti on yhä luokkiin jakautunut maa ja siellä pukeutuminenkin on usein, varsinkin Suomeen verattuna, jakautuneempaa riippuen pankkitilin saldosta. Erityisesti Chris (<b>Annika Aapalahti</b>) ja Celia (<b>Tuula Väänänen</b>) tuntuivat jotenkin hyvin tutuilta. Chris on räväkkä keskiluokkainen nainen, joka pukeutuu mielellään farkkuihin ja tennareihin ja Celia on yläluokkainen, mutta vähintään yhtä räväkkä persoona, jota ei haittaa istua piknikillä Armanin housuissa, koska ainahan voi ostaa uudet. Oikeastaan voisin hyvin kuvitella kaikki hahmot Canterburyn kaduille. Puvustuksesta näytelmässä vastaa <b>Ulla-Maija Peltola</b>.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Pidän tässä tarinassa myös symboliikasta. Kalenteritytöissä, sekä todellisuudessa että näytelmässä, auringonkukka on vahvasti läsnä. Auringonkukka symboloi toivoa, uskollisuutta ja iloa. Tarinan inspiroineet naiset käyttävät tänäkin päivänä julkisesti esiintyessään auringonkukkia rintapielessään. Ilmeisesti oikean elämän John kasvatti auringonkukkia ja antoi niitä ystävilleen sairastumisensa jälkeen ja toivoi, että paranee ennen kuin ne kukkivat ja siitä muodostui heidän oma symbolinsa hänen muistolleen.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Kaiken kaikkiaan tykkäsin. Näytelmä on hyvin kevyttä viihdettä eikä vaadi juuri ajatustyötä. Voi vain istua ja nauttia illasta. Oikeastaan täysi vastakohta näytelmälle Isä, josta puhuin edellisessä postauksessa.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;"><a href="https://teatteri.ouka.fi/naytelma/kalenteritytot/?teatteri_start_date=2020-03-06&amp;teatteri_end_date=2020-03-06&amp;teatteri_performances=26466#main" target="_blank">Kalenterityttöjen</a>&nbsp;lippuja saa tuttuun tapaan joko teatterin lippupisteestä tai Ticketmasterista.</div><div style="text-align: justify;">Liput 37 € / 34 € / 19,50 €</div><div style="text-align: justify;"><br /></div> Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-3742343615793338412020-03-02T13:49:00.001+02:002020-03-02T14:16:18.262+02:00
Isä, kun mieli pettää
<div style="text-align: justify;">Hyvää maaliskuista iltapäivää. Hillittömän opiskelurupeaman jälkeen olen palannut, sekä tänne, että teatterille. Viikonloppuna oli kaksi ensi-iltaa ja toisesta näytelmästä tulee vielä erillinen postaus heti perään.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Tämä postaus on pitkän työn tulos enkä silti osaa sanoa mitään kovin syvällistä. Kävin perjantaina taas ensi-illassa ja on sanottava, että olen pohtinut kaksi päivää mitä minä tästä osaan sanoa. Näytelmä, jonka katsoin oli Isä (ohjaus <b>Mikko Korsulainen</b>, suomennos <b>Reita Lounatvuori</b>) ja se jätti minut jokseenkin ristiriitaisiin tunnelmiin.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><div style="text-align: justify;">Isä perustuu <b>Florian Zellerin&nbsp;</b>romaaniin ja kertoo tarinan Andrésta (<b>Timo Reinikka</b>), joka kärsii dementiasta ja hänen tyttärestään Annesta (<b>Elina Korhonen</b>), joka koettaa selviytyä isänsä kanssa samalla eläen omaa elämäänsä.</div><div style="text-align: justify;"><br /></div><table cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-rpJSCh_JJ7o/XlzoFqi3ubI/AAAAAAAAMNU/CAIDicKM-pM3kKgtye74I9hrw_I7I76RgCLcBGAsYHQ/s1600/Oulun_teatteri_isa%25CC%2588_kuvaKaisa_Tiri-1024x683.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="683" data-original-width="1024" height="266" src="https://1.bp.blogspot.com/-rpJSCh_JJ7o/XlzoFqi3ubI/AAAAAAAAMNU/CAIDicKM-pM3kKgtye74I9hrw_I7I76RgCLcBGAsYHQ/s400/Oulun_teatteri_isa%25CC%2588_kuvaKaisa_Tiri-1024x683.jpg" width="400" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;"><span style="background-color: white; font-family: &quot;todaysansnow&quot; , &quot;helvetica neue&quot; , &quot;arial&quot; , sans-serif;"><span style="font-size: x-small;">Oulun teatteri – Isä. Kuvassa Timo Reinikka, kuva © Kaisa Tiri</span></span></td></tr></tbody></table><div style="text-align: justify;">Ihan ensiksi sanon, että jos läheiselläsi on dementia tämä näytelmä menee ihon alle ja voi olla varsin raskastakin katsottavaa. Tämä ei ole kevyt näytelmä vaan se tuo esiin sen karun todellisuuden, kun ihmisen mieli pettää. Se laskeutuu koko ajan syvemmälle sirpaleisen tajunnan syövereihin ja muuttuu synkemmäksi. Itse en tässä tilanteessa ole ikinä varsinaisesti ollut, mutta voisin kuvitella, että jos samojen asioiden kanssa painii tämä ei välttämättä ole aivan helpoimmasta päästä katsoa ja käsitellä. Toisaalta se voi toimia jonkinlaisena vertaistukena. Muuten tämä on kyllä ajatuksia herättävä näytelmä ja suosittelen sitä vahvasti.</div><div><div style="text-align: justify;"><br /></div></div><div><div style="text-align: justify;">Näytelmä tuo hyvin esiin sen, millaista se voi olla, kun muisti pettää. Se hyppii ajasta toiseen ja on rakenteeltaan sirpaleinen. Kohtausten järjestyksessä ei välillä ole logiikkaa, ikään kuin välistä puuttuisi pala ja juuri kun katsoja luulee tietävänsä mitä tapahtuu käy ilmi, että oikeasti ei ole kartalla. Voisin kuvitella, että tämä on myös se tunne, kun ei muista mitä on juuri tapahtunut ja kaikki tuntuu oudolta. Tietyllä tavalla ahdistavaa. Tätä ei voi seurata aivot narikassa vaan se vaatii aktiivista aivotyöskentelyä, jotta ymmärtäisi edes suunnilleen mitä täällä tapahtuu.&nbsp;</div></div><div><div style="text-align: justify;"><br /></div></div><div><div style="text-align: justify;">Sävyltään näytelmä on synkeä. Välillä tunnelma kevenee, mutta voisin kuvitella, että oikeassa elämässä nämä hetket olisivat enemmän sarjassa "nauran etten itkisi" ja pohjautuvat siihen, että&nbsp; fiktion ja faktan raja hämärtyy sairaassa mielessä. Näytelmän edetessä kohtaukset muuttuvat pirstaleisemmiksi samaa tahtia kun Andrén ymmärrys maailmasta muistoineen häviää ja hänen käytöksensä muuttuu. Andrén maailmassa kaikki on sekavaa, mutta yksi kiintopiste siinä on. Hänen rakas kellonsa on sentään ranteessa ja tuo turvaa kaaokseen. Katsoja viedään dementoituneeseen ja irrationaaliseen mieleen sen sijaan, että sitä seurataisiin sivusta jonkun toisen näkökulmasta. Näytelmä kattaa parissa tunnissa usean vuoden etenemisen, mutta dementialle tyypilliseen tapaan se ei ole kronologista ja André elää välillä mennessä ja välillä nykyisyydessä mikä tuo näytelmään aivan omanlaisensa rakenteen.&nbsp;</div></div><div><div style="text-align: justify;"><br /></div></div><div><div style="text-align: justify;">Lavastus näytelmässä toimii hyvin. Samoilla yksinkertaisilla elementeillä saadaan luotua monta eri tilaa ja tämä pieni muuttuminen lisää osaltaan myös sitä lievää hämmennystä jota katsojakin tuntee, koska ei ole ihan täysin varmaa missä ajassa ja missä paikassa ollaan.&nbsp;</div></div><div><div style="text-align: justify;"><br /></div></div><div><div style="text-align: justify;">Pidin näytelmästä, mutta toisaalta se oli myös vähän masentava. En lähtenyt teatterista tapani mukaan sillä mielellä, että olipas kivaa viihdettä vaan hieman hämmentyneenä ja pohtien mitä minä juuri näin. Väliajalla kuuntelin ihmisten puheita ja moni tuntui keskustelevan melko vakavahenkiseen sävyyn ja miettivän onkohan se oikeasti jotain tällaista ja olisipa kamalaa, jos mieli vain heittäisi toimimasta eikä itse edes tajuaisi sitä. Samat ajatukset olivat omassakin mielessäni.&nbsp;</div></div><div><div style="text-align: justify;"><br /></div></div><div><div style="text-align: justify;">Päätän tämän raportin tähän, koska en oikeastaan osaa sanoa tästä mitään tämän järkevämpää. Näytelmänä erittäin hyvä ja pidin siitä ja roolisuoritukset olivat todella taitavia, mutta tämä näytelmä onnistui hämmentämään. Suositan kuitenkin katsomaan tämän, vaikka se ei sitä keveintä viihdettä olekaan.&nbsp;</div></div><div><div style="text-align: justify;"><br /></div></div><div><div style="text-align: justify;">Liput&nbsp;<a href="https://teatteri.ouka.fi/naytelma/isa/#esitys" target="_blank">Isään</a> ovat saatavilla tuttuun tapaan suoraan teatterilta tai ticketmasterista hintaan 31 € / 28,50 € / 19,50 €</div></div> Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-62277734626667874382020-01-21T12:59:00.001+02:002020-01-21T12:59:59.773+02:00
Heipä hei!    Pieni päivitys. Kaksi viikkoa takana kotosalla ja saman verran myös todellista yritystä elää terveellisemmin. Toistaiseksi aika pienet tulokset. Painoa on lähtenyt hieman päälle kilo kahdessa viikossa. Vyötäröä en ole mitannut. Päädyin kuitenkin jättämään hiilihydraatit ruokavaliooni, sillä sen viikon kärsin vain päänsärystä ja yhdistettynä lähestyvään deadlineen se ei ollut kovin toimiva yhdistelmä. Kiskaisin siis pastaa kitusiini ja raapustin esseeni loppuun. Koetan ehkä uudestaan kun on viikko jolloin ei tarvi koettaa olla tuottelias ihminen.            Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-43780574970806077452020-01-05T10:34:00.000+02:002020-01-05T10:39:47.132+02:00
Hyvää uutta vuotta!  Olipahan vuosi. Varsinkin viimeiset 3 viikkoa olivat aivan superkiireisiä. Muutin takaisin Suomeen vanhemmilleni juuri ennen joulua ja täällä heti vuoden vaihteessa takaisin omilleni. Nyt olen 3 päivää purkanut, järjestellyt ja samalla kirjoittanut esseetä.  Vaihdossa oli todella kivaa ja olisin voinut jäädä vielä pitemmäksikin aikaa. Toisaalta oma koti ja oma rauha on ihanaa sekin. Sieltä jäi paljon hyviä muistoja ja uusia kavereita joihin olen yhteydessä edelleen. Varsinkin neulojaryhmän naiset tulivat läheisiksi.  Mutta kaikella on aikansa ja nyt olen taas Oulussa ja aloittelemassa arkea. Mitäs siihen sitten kuuluu? No opintoja nyt ainakin. Lopetin työni ja olen taas täysipäiväinen opiskelija. Tämän kevään aikana pitäisi saada valmiiksi gradu. Se lienee se kevään suurin ponnistus.  Toinen koitos on jatkaa laihdutusta. Lähisalini, Teknopalatsi, on nykyisin Fressi Linnanmaa ja aion jatkaa siellä käymistä säännöllisesti. Tavoite olisi 3-4 kertaa viikossa, mutta saa nähdä onko se realistinen tavoite. Maanantaina aloitan uuden saliohjelman ja treenaan tavoitteellisemmin kuin ennen. Sain joululahjaksi 1,5kg vanteen, jolla olen toistaiseksi saanut vain tennispallon kokoiset mustelmat lantiooni, mutta se on silti niin hauskaa, että olen pyöritellyt sitä päivittäin vartin. Aion myös siirtää ruokavalioni kohti Keto-ruokavaliota. En tiedä vielä miten se vaikuttaa, koska suolistosairauden kanssa eläessä nämä asiat on aika lailla kokeile ja katso mitä tapahtuu. Luultavasti täyteen ketodieettiin en ala, sillä se karsii pois aika monta ruoka-ainetta, jotka on mun vatsalle "turvallisia". Raportoin asiasta ja vaikutuksista ehkä parin viikon päästä.  Viime vuonna laihduin 17 senttiä ja kehitin lihaksia, mutta painoa lähti vain noin 4 kiloa. Liekö kiinni siitä, että lähinnä kiinteydyin lihasten saadessa ryhtiä ja kokoakin. Tänä vuonna jos lähtis sitä painoakin paremmin? Vuoden aloituspaino on 65,5kg. Jos pääsisin viitosella alkavaan lukuun olisin aika yläkuloinen.  Varsinaisia lupauksia en ole itselleni tehnyt, sillä ne on helppo pettää. Olen asettanut itselleni tavoitteita, joita kohti kuljen. Teittekö te lupauksia ja miten teidän vuosi on alkanut? Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-41013546645525313952019-10-14T16:21:00.002+03:002019-10-14T16:24:05.058+03:00
No en mä näemmä ihan kerran viikossa oo ehtinyt kirjoitella. Täällä on aika paljon tekemistä ja kokemista ja välillä pitää opiskellakin. Olen saanut pidettyä jo yhden presentaation ja lukenut monta kirjaa.  Olen jo asettunut aika hyvin. Tietyllä tavalla toisaalta vaivaa myös koti-ikävä. Olen ihan hirveäsi yksin ja välillä on se olo, että kaikki kaverit on siellä kaukana ja vaikka heille voikin höpistä virtuaalisesti ei se oo ihan sama kuitenkaan.  Pientä helpotusta tähän toi se, että olen saanut jatkettua vanhoja harrastuksia. Kävin pari viikkoa sitten teatterissa katsomassa näytelmän Frankenstein ja viime viikolla suuntasin Lontooseen keikalle. Suunta oli keikkapaikkojen aatelinen: O2 areena. Artistina puolestaan oli shockrockin kummisetä Alice Cooper. Blogia seuranneet tietävät, että Alice on mulle elämä. Artisti,  jota olen kuunnellut pitempään kuin ketään. Keikka oli jälleen kerran aivan loistava ja olen edelleen fiiliksissä siitä. Oli taas niin mahtavaa vetää meikit naamaan, takuttaa tukka ja lähteä hyppimään ja laulamaan äänensä käheäksi,                  Kuukauden päästä olen seuraavalla keikalla. Battle Beast, tuo tuttu ja turvallinen bändi suoraan kotosuomesta. Olen käynyt katsomassa jo kaksi tämän kiertueen keikkaa ja osannen settilistan jo ulkoa, mutta ei se haittaa. Joulukuussa harkinnassa olisi vielä Sonata Arctica.      Olen myös saanut valmiiksi käsityön! Syssymyssyn.          King Cole DK merinoa. Kerrankin osasin tehdä pipon, joka istuu. Luultavastihan oikeasti käytän tätä matkalla Oulunsalon lentokentältä autoon, koska täällä on vielä tälläkin hetkellä 13 astetta lämmintä. Eilen oli 18. Tuuli on aika viileä, mutta tyynellä ilmalla ei kyllä palele.  Vaihdosta on nyt takana kuukausi. Vielä on kaksi kuukautta jäljellä ja mulla alkaa loppua langat. Kävin paikallisessa lankakaupassa ja hommasin sieltä tuohon pipoon langat ja huivin verran toista lankaa, mutta pitää ehkä vielä johonkin yksinkertaisempaan käydä hankkimassa tarvikkeet, koska pitsihuiviin pitää keskittyä ja sitä ei vaan voi neuloa aivot narikassa. Olen läytänyt täältä myös neuleryhmän, joka kokoontuu keskiviikkoisin pubissa ja hämärässä baarissa ei kyllä neulota monimutkaista pitsihuivia ja jutella muiden kanssa. Jos aloittais vaikka villapaidan? Tosin ensin ehkä pitää punnita matkalaukku, että mahtuuko sinne puolen kilon verran lisää lankaa. 👀     Ei kait mulla muuta tällä kertaa. Heippa!  Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-86849451716701422922019-09-22T13:29:00.001+03:002019-09-22T13:29:58.012+03:00
Hei vain pitkästä aikaa. Kesä tuli ja meni, en saanut aikaiseksi mitään muuta kuin töitä. Pari käsityötä aloitin ja tuossa pari viikkoa sitten sain loppuun villahousut, jotka aloitin kun muutin Kalajoelle. Eli ei mennyt kuin kuusi vuotta!        Viikko on nyt vierätänyt Canterburyssa. Ihan kiva kaupunki. Täällä on vielä ihan kesä, ainakin näin suomalaiselle. 😀Olen lähinnä kävellyt ympäriinsä ja tutkinut kampuksen aluetta ja keskustaa. Tosi nätti kaupunki ja aika lailla Oulun kokoinen. Asuntokin on ihan hyvä ja toistaiseksi ihan lämminkin. Palataan asiaan kunhan se syksy ja talvi oikeasti tulevat. Englantilaiseen tyyliin ikkunassa on tasan yksi kerros lasia ja tiivisteet ei oo ihan sitä suomalaista tasoa myöskään. Olihan se myös pieni shokki, kun yksin neljä vuotta asunut tuupataan seitsemän kämppiksen kanssa samaan soluun, mutta siihenkin on jo hieman tottunut. Hirveästi en kämppiksien kanssa ole sosialisoinut, moikkaan jos tulevat vastaan. En ole kotonakaan se sosiaalisin ja viihdyn hyvin yksikseni. Olen kuitenkin saanut täältä pari kaveria suomalaisesta ja belgialaisesta vaihtarista eli ihan yksin en täällä nyhjää.         Ensi viikolla alkaa oikeasti opiskelu ja on muutakin tekemistä kuin pyöriä päämäärättömästi ja miettiä mitä sitä sitten tekisi. Olen viimeisen viikon lähinnä koettanut pitää itseni kiireisenä etten ehdi miettiä onko mulla koti-ikävä. Olen käynyt muutaman kerran tutkimassa Caterburyn keskustaa ja eilen kävin Lontoon Camden Townissa shoppailemassa uudet maiharit hajonneiden tilalle. Tällä kertaa ostin kunnolliset Solovairit Dr Martensilta. Maksoivat monta rahaa ja sielun, mutta toivottavasti ne nyt ovat hintansa arvoiset.         Tarkoitus olisi nyt saada tänne päiviteltyä enemmänkin vaihtoajan kuulumisia päiväkirjan tyyppisesti ainakin kerran viikossa.     Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-42786874070460587272019-04-10T22:05:00.000+03:002019-04-10T22:10:39.419+03:00
Nyt sen uskaltaa jo sanoa varovasti ääneen. Minä muutan Englantiin.  Ensi syyskuussa olisi tarkoitus pakata laukku ja suunnata Kentin yliopistoon Canterburyyn syksyksi vaihtoon. Ihan käsittämätöntä. Olen viimeisen kuukauden selvitellyt käytännön asioita, asumista siellä ja vaihdon jälkeen täällä jne. Kaikki on vielä hyvin paljon ilmassa, mutta siltä se nyt näyttää, että suuntaan muille maille vierahille.  Jännittää. 🙀  Netistä ja kavereilta saatu vaikutelma on, että Canterbury vaikuttaa kivalta kaupungilta. Melko pieni ja kaikki on aika lähellä, oululaiselle aivan sopiva paikka siis. Lontooseen pääsee tunnissa, eli luultavasti tulee käytyä joku näytelmä katsomassa sielläkin.  Tästä lisää myöhemmin, kun asiat selkiytyvät lisää. Tällä hetkellä en vielä oikein itsekään tiedä tämän enempää. Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-10142406816017106382019-03-20T20:03:00.002+02:002019-03-20T20:08:46.013+02:00
Heipä hei!<br /><br />Päivä on 20.3. ja tiedättekö mitä se tarkoittaa? Sitä, että tänään on kevätpäiväntasaus. Kevät alkaa tulla toden teolla. Sen kunniaksi saatte vihdoinkin neuleita. Ajattelin myös, että paikallaan on yleinen elämäpäivitys, sillä olen viime aikoina ehtinyt tänne niin harvoin.<br /><br />Olen siis viimeiset puoli vuotta kuntoutunut leikkauksesta, jossa vasemmasta kädestäni poistettiin nivel ja se korvattiin kolmen sentin ruuvilla. Oikeastaan blogihiljaisuus on johtunut samasta vaivasta jo ennen tätä, sillä käteni oli kipeä jo pitkään ja asioiden tekeminen; neulominen, tiskaus, tietokoneella kirjoittaminen, yms. alkoi olla koko ajan vaikeampaa. Lopulta päädyin lääkärille ja teimme päätöksen, että se on nyt siinä pisteessä, että leikkausta ei voi enää lykätä, sillä nivel oli niin löystynyt, kulunut ja taipui suuntaan, johon nivelen ei kuulu taipua. Leikkaus itsessään oli pieni juttu, mutta henkisesti oli rankkaa olla 10 viikkoa käsi täydessä käyttökiellossa ja koettaa suorittaa tyäharjoittelua ja saada kursseja pakettiin.<br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><br /></div><br /><table align="center" cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://2.bp.blogspot.com/-y-CBL4Ebtg0/XJJ8P2VsuII/AAAAAAAAL2g/dFdlRd_pLN0csdtwfrmu-fH6BG4YM1dSQCLcBGAs/s1600/37798254_10205090794386943_6865985619043024896_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="720" height="320" src="https://2.bp.blogspot.com/-y-CBL4Ebtg0/XJJ8P2VsuII/AAAAAAAAL2g/dFdlRd_pLN0csdtwfrmu-fH6BG4YM1dSQCLcBGAs/s320/37798254_10205090794386943_6865985619043024896_n.jpg" width="240" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: left;">Lähtötilannehan meillä oli siis tämä jo vuodesta 1995. Huomannette itsekin, mikä kuvassa on pielessä. Vasen peukaloni oli vino, eikä nivel toiminut. Se johtuu siitä, että siinä oli vauvana kaksoispeukalo, joka leikattiin ja nivel oli vahingoittunut jo sen vuoksi.</td></tr></tbody></table><br /><br /><table cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-1bGPbLKLiN0/XJJ8QA5PKgI/AAAAAAAAL2k/LLwYwfdEAvcx2T5gDS7otNT6K1nX6S7HgCLcBGAs/s1600/39077841_10205163164396148_1732641565857284096_o.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="1080" data-original-width="1440" height="240" src="https://1.bp.blogspot.com/-1bGPbLKLiN0/XJJ8QA5PKgI/AAAAAAAAL2k/LLwYwfdEAvcx2T5gDS7otNT6K1nX6S7HgCLcBGAs/s320/39077841_10205163164396148_1732641565857284096_o.jpg" width="320" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;"><div style="text-align: left;">Elokuu 2018</div></td></tr></tbody></table>Elokuussa 2018 se viimein leikattiin ja kuntoutuminen alkoi. Olin sairaslomalla viikon, jonka jälkeen palasin särkylääkkeiden voimalla kouluun ja koetin tasapainoilla kaikkea yhden käden varassa marraskuun alkuun saakka. Kuntoutuminen meni sinällään hyvin, mutta sormea oli vaikea oppia käyttämään. Jouduin opettelemaan uudestaan pihtiotteen, neulomisen, syömisen ja jopa vaatteiden napituksen. Edelleen pudottelen välillä asioita, sillä 23 vuoden lihasmuistia ei puolessa vuodessa muuteta.<br /><div><br /></div><div>Sen jälkeen, kun sain luvan alkaa käyttää kättäni loppusyksy meni hyvin pitkälti siinä, että koetin kiriä muita kiinni ja koetin vain selviytyä opetusharjoittelusta ja kuntoutuessa. Joulun aikaan saatoin jo alkaa neuloa.&nbsp;</div><div><br /></div><div>Siitä pääsemmekin asiaan. Tässä on oikeastaan kaikki mitä olen vuoden aikana neulonut. Parit joulusukat, kahdet kolmivuotian villahousut, mekko ja pitkät villasukat.</div><div><br /></div><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-ugguBICmUWw/XJJ-7d8iHdI/AAAAAAAAL3E/vOlByOfRZWQscrZbtxb_Wdp0vO0oUsSKACLcBGAs/s1600/46440646_10205517381811362_7577246703070216192_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="591" height="320" src="https://1.bp.blogspot.com/-ugguBICmUWw/XJJ-7d8iHdI/AAAAAAAAL3E/vOlByOfRZWQscrZbtxb_Wdp0vO0oUsSKACLcBGAs/s320/46440646_10205517381811362_7577246703070216192_n.jpg" width="197" /></a></div><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://2.bp.blogspot.com/-f0mCiQV3i3w/XJJ-7QwhEPI/AAAAAAAAL3A/xvja-CEe8X47AuUWJc9I6vOsBtDFODflgCLcBGAs/s1600/48390608_10205651906854404_6988102998241050624_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="720" height="320" src="https://2.bp.blogspot.com/-f0mCiQV3i3w/XJJ-7QwhEPI/AAAAAAAAL3A/xvja-CEe8X47AuUWJc9I6vOsBtDFODflgCLcBGAs/s320/48390608_10205651906854404_6988102998241050624_n.jpg" width="240" /></a></div><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-IkrUFd23ClQ/XJJ-7S4-moI/AAAAAAAAL3I/vVu4D8J39tkTh1L9hvLH-gSKLwmRNGh6gCLcBGAs/s1600/49013317_10205687629187440_870545070095335424_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="720" height="320" src="https://1.bp.blogspot.com/-IkrUFd23ClQ/XJJ-7S4-moI/AAAAAAAAL3I/vVu4D8J39tkTh1L9hvLH-gSKLwmRNGh6gCLcBGAs/s320/49013317_10205687629187440_870545070095335424_n.jpg" width="240" /></a></div><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://2.bp.blogspot.com/-U2k-dA_XNdU/XJJ-7wz8PqI/AAAAAAAAL3M/XJpHE7JmRoAFqYVjIIYnv1EjfmcOwl2AwCLcBGAs/s1600/49019349_10205673874483581_985468898763603968_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="720" height="320" src="https://2.bp.blogspot.com/-U2k-dA_XNdU/XJJ-7wz8PqI/AAAAAAAAL3M/XJpHE7JmRoAFqYVjIIYnv1EjfmcOwl2AwCLcBGAs/s320/49019349_10205673874483581_985468898763603968_n.jpg" width="240" /></a></div><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://4.bp.blogspot.com/-4A35Inu5QDo/XJJ-8OoCXRI/AAAAAAAAL3Q/JQVNWGtzUgwPt6vi3UzMTeKywfJ5492lwCLcBGAs/s1600/49608117_10205714107369378_8873323208569257984_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="639" height="320" src="https://4.bp.blogspot.com/-4A35Inu5QDo/XJJ-8OoCXRI/AAAAAAAAL3Q/JQVNWGtzUgwPt6vi3UzMTeKywfJ5492lwCLcBGAs/s320/49608117_10205714107369378_8873323208569257984_n.jpg" width="213" /></a></div><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://2.bp.blogspot.com/-uX4mMk0_5EY/XJJ-8ZBkjzI/AAAAAAAAL3U/_9rEUllEqgAQ1Y9XGpMTs2LwEz7c8c-4QCLcBGAs/s1600/50980869_10205804228862359_4888395359555944448_n.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="960" data-original-width="768" height="320" src="https://2.bp.blogspot.com/-uX4mMk0_5EY/XJJ-8ZBkjzI/AAAAAAAAL3U/_9rEUllEqgAQ1Y9XGpMTs2LwEz7c8c-4QCLcBGAs/s320/50980869_10205804228862359_4888395359555944448_n.jpg" width="256" /></a></div><div><br /></div><div>Nyt asiat alkavat vähitellen palautua normaaliin ja postaustahti toivottavasti paranee. Kiitos kaikille, jotka olette pysyneet mukana hiljaisuudenkin aikana.💓 Lukekaa jatkossakin ja kommentoikaa! Kommentteja on ihana lukea ja pyrin aina vastaamaan.&nbsp;</div><div><br /></div><div>Palataan asiaan taas pian, mulla on ihan asiaakin, mutta en osaa muotoilla sitä juuri nyt mitenkään järkevästi enkä halua tästä kilometrin mittaista.&nbsp;</div> Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-74410801568536736952019-03-18T18:43:00.000+02:002019-03-19T11:01:54.375+02:00
Ensi-ilta: Peppi Pitkätossu -musiikkinäytelmä
Astrid Lindgrenin luoma räväkkä Peppi Pitkätossu on maailman vahvin tyttö, joka kasvattaa itse itsensä ja asuu Huvikummussa, mutta ei yksin: Herra Tossavainen Pikku-Ukko asuvat siellä myös. Tässä on näytelmä, josta saa lapsille hienon ensikosketuksen teatteriin. Se on sopivan lyhyt, pirteä, tapahtumarikas ja Peppi on hahmona lapsille hyvin tuttu.<br /><br />Näytelmän (ohjaus:<b> Merja Larivaara</b>) jaksaa katsoa myös aikuinen, eikä mukaan tarvita edes sitä lasta. Peppi (<b>Meeri Toivonen</b>) on monelle sukupolvelle tuttu ja rakas hahmo. Minä en ole koskaan ollut hirveä Peppi-fani, mutta näytelmässä oli paljon tuttuja asioita ja paljon sellaista, jota en ollut muistanutkaan. Peppi on juuri niin pirteä ja kuriton kuin hän on aina ollut.<br /><br /><table align="center" cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://4.bp.blogspot.com/-iWLOdr98Rr0/XI_GYFhxy7I/AAAAAAAAL2E/y0cd3r1vX-YiKAAI2RDoHESZO86kre1FACLcBGAs/s1600/Peppi-Pitka%25CC%2588tossu_036-683x1024.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="1024" data-original-width="683" height="640" src="https://4.bp.blogspot.com/-iWLOdr98Rr0/XI_GYFhxy7I/AAAAAAAAL2E/y0cd3r1vX-YiKAAI2RDoHESZO86kre1FACLcBGAs/s640/Peppi-Pitka%25CC%2588tossu_036-683x1024.jpg" width="426" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;">Peppi (Meeri Toivonen) ja Herra Tossavainen (Marona Awdishou) (c) Jussi Tuokkola</td></tr></tbody></table><br /><br />Lapsille näytelmä on myös sopivan hurja. Myönnän salakuunnelleeni lasten puheita ja monia tuntui hieman jännittäneen aina välillä. Mutta sehän tekee teatterista mitä se on, katsoja kokee parissa tunnissa koko tunteiden kirjon. Näytelmä on täynnä lämminhenkistä huumoria, joka puree myös aikuiseen yleisöön ja vauhtia riittää. Lavalla nähdään niin Huvikumpu kuin sirkus, krokotiili ja (ainakin lasten mielestä) hurjia merirosvojakin (oli ne hurjia, oikeasti). Näytelmä on myös rakennettu ovelasti siten, että aikuinen ja lapsi nauravat samassa kohdassa, mutta hieman eri asioille. Peppi laittaa lavalla tuulemaan ja saattaa aikuiset tylsine kaavoineen naurunalaiseksi lämminhenkisellä tavalla. Se herättää ajattelemaan olisko elämä parempaa, jos iakuiset eivät aina pingottaisi? Olisi varmaan. Lasten tapaan Peppi ei välitä mitä kukaan ajattelee hänestä ja on oma valloittava itsensä.<br /><br />Jos viikon ensimmäinen ensi-ilta Pohjoisesta Tuulee olikin synkkä ja pelkistetty Peppi on sen täysi vastakohta. Näytelmässä värejä ja mielikuvistusta riittää. Huvikumpu on juuri niin ihana vanha ja erikoinen, kuin sen kirjojen perusteella voisi olettaa olevan ja puvustus on mitä mielikuvituksellisin ja värikkäin. Varsinkin Pikku-Ukko (<b>Jouni Uosukainen</b>) ja Herra Tossavainen (<b>Marona Awdishou</b>, 9) olivat valloittavia. Näytelmän puvustuksessa ja lavastuksessa virkkuukoukku on saanut heilua ahkerasti ja lopputulos on aivan upea. Nostan fiktiivistä hattuani, hirveä urakka virkata niin monta neliötä.<br /><table align="center" cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-W3UDUiSIgFQ/XI_D7EDhRjI/AAAAAAAAL14/nbSG08bAlosydjWicMq2AWqVY18IAR-QQCLcBGAs/s1600/Peppi-Pitka%25CC%2588tossu_184-1024x683.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="683" data-original-width="1024" height="266" src="https://1.bp.blogspot.com/-W3UDUiSIgFQ/XI_D7EDhRjI/AAAAAAAAL14/nbSG08bAlosydjWicMq2AWqVY18IAR-QQCLcBGAs/s400/Peppi-Pitka%25CC%2588tossu_184-1024x683.jpg" width="400" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;">Etualalla: Kapteeni Pitkätossu (Janne Raudaskoski) ja Peppi (Meeri Toivonen) (c) Jussi Tuokkola</td></tr></tbody></table>Suuren näyttämön lavaa käytettiin taas hyödyksi erittäin monin tavoin ja se toimi. En jaksa ikinä lakata ihmettelemästä miten moneen sama lava taipuu yhdessä näytelmässä. Kaikki kunnia lavastajille ja näyttämömiehille, jotka laittavat homman toimimaan. Puvustus oli taas kerran erittäin hieno. Puvut olivat hauskoja, värikkäitä ja niiden toteutus on mahtava. Ihan mahtavaa, että oikeastaan kaikki tehdään käsityönä. Tähän näytelmään puvut suunnitteli <b>Riitta Röpelinen</b>.<br /><br />Kaikkein pienimille näytelmä voi paikoin olla hurja, mutta noin kuusivuotiaat sen varmasti jo jaksavat ja uskaltavat katsoa. Kuten olen jo maininnut, jos haluatte lapsillenne ensimmäisen teatterikokemuksen, Peppi on erittäin hyvä valinta! Paikalle voi hyvin tulla myös ilman lasta, sillä vaikka tämä periaatteessa onkin lapsille suunnattu siinä on huumoria myös aikuisille ja aikuiset osaavat arvostaa siinä eri asioita.<br /><br />Lippuja myy Ticketmaster ja Teatterin lippupalvelu hintaan 23€/27€/20€ ja saatavilla on myös perhepaketteja.<br /><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><iframe allowfullscreen="" class="YOUTUBE-iframe-video" data-thumbnail-src="https://i.ytimg.com/vi/Sb_hHTGtzNs/0.jpg" frameborder="0" height="266" src="https://www.youtube.com/embed/Sb_hHTGtzNs?feature=player_embedded" width="320"></iframe></div>&nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; Traileri: Oulun teatterin YouTube. Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-44549356304086698642019-03-18T17:45:00.001+02:002019-03-18T17:58:57.252+02:00
Oulun teatterissa sai perjantaina ensi-iltansa näytelmä Pohjoisesta tuulee ja kuten tavallista kipitin kohti teatterin lämpöä räntäsateessa ja tuulessa lammikoita väistellen. Oulun kevät, talvi ja syksy ovat kaikki yllättävän märkiä ja merituuli on aina yhtä kylmä.<br /><div><br /></div><div>Asiaan. <b>Petja Lähteen</b> teokseen <i>Pohjoisesta tuulee</i> perustuva, <b>Olka Horilan</b> ohjaama näytelmä on kuvaus suomalaisesta perheestä ja viikonlopusta suomalaisella mökillä. Tuttua ja turvallista. Ei ihan. Pinnan alla kytevät vanhat kaunat, salaisuudet, menetykset ja läheisyyden pelko; niitä, joita rakastaa on kaikkein vaikeinta halata.&nbsp; Murjottava isä (<b>Risto Tuorila</b>), masentunut äiti (<b>Anneli Niskanen</b>), vanhemmistaan ja toisistaan etääntyneet pojat Tatu (<b>Timo Pesonen</b>) ja Johannes (<b>Mikko Korsulainen</b>) luovat pohjan näytelmälle, jota ei kuivin silmin saa katsottua.&nbsp;</div><div><br /><table align="center" cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-j-k2F--kevc/XI-_HsnPzBI/AAAAAAAAL1s/WYjwRgpeI5kOrXDBjj90-RUPQFPHEckpACLcBGAs/s1600/Pohjoisesta_tuulee_ennakkokuva-683x1024.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="1024" data-original-width="683" height="640" src="https://1.bp.blogspot.com/-j-k2F--kevc/XI-_HsnPzBI/AAAAAAAAL1s/WYjwRgpeI5kOrXDBjj90-RUPQFPHEckpACLcBGAs/s640/Pohjoisesta_tuulee_ennakkokuva-683x1024.jpg" width="425" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;">(c) Kaisa Tiri</td></tr></tbody></table><br /><br /></div><div>Näytelmä kuvaa inhimillisesti ja koskettavasti sitä, miten salaisuudet, menetykset ja puhumattomuus ovat ajaneet koko perheen erilleen. Johannes on ylisuorittaja, joka koettaa elää vanhempiensa odotusten mukaisesti, Tatu on vapaa taiteilija, jolta kukaan ei koskaan odottanut mitään. Isä piilottaa tunteensa huhkimalla aamusta iltaan äidin velloessa murheissaan. Kaikkea yhteen sitoo vaikeus puhua ja jakaa asioita kaikkein läheisimpiensä kanssa ja pelko tuomituksi tulemisesta. Kuulostaa kovin suomalaiselta. Ja sitä se onkin. Kaikki kulminoituu kiviin (kyllä, kiviin) ja näytelmä saavuttaa huippunsa salaisuuksien paljastuessa.</div><div><br /></div><div>Näytelmässä on paljon suomalaiselle katsojalle tuttuja elementtejä. Lokakuinen ilta mökillä, kun verkot vedetään pois vedestä, lapsuuden C-kasetit rahisevassa nauhurissa ja nuhjuinen Adidaksen takki, jota käytetään vain mökillä. Tähän tuttuun maisemaan yhdistetään vaikeasti käsiteltäviä aiheita, kuten mielenterveys, traumat sekä perheen yhteyden katoaminen ja niitä käsitellään taitavasti. Yleisö oli täynnä selvästi liikuttuneita katsojia.&nbsp;</div><div><br /></div><div>Visuaalisesti näytelmä on hyvin vaatimaton. Lavalla ei ole mitään ylimääräistä ja puvustus on yksinkertainen ja käytännönläheinen. Juuri sellainen, kuin mökkivaatetuksen kuuluu ollakin. Väriä tähän maisemaan ja kolmen omissa nurkissaan jurottavien miesten keskelle tuovat vain pudonnet lehdet ja rääväsuinen äiti kirkkaan oranssissa paidassaan, jota koristaa Kekkonen.&nbsp;</div><div><br /></div><div>Kokonaisuutena näytelmä toimii. Se avautuu ehkä paremmin hieman vanhemmalle yleisölle ja esimerkiksi minä en ymmärtänyt kaikkia viittauksia Kekkosen aikaan, sillä synnyin Martti Ahtisaaren oltua presidenttinä jo lähes vuoden. Se ei kuitenkaan haitannut näytelmän seuraamista, mutta aivan kaikkea en tajunnut. Näytelmässä on kuitenkin popkulttuuriviittauksia myös nuoremmalle polvelle ja bongasinkin mainintoja ainakin W.A.S.P.:ista, KISSistä&nbsp; ja Black Sabbathin Iron Manista (toki saatan olla vähemmistössä heitä kuuntelevissa parikymppisissä). Viittauksia, jotka lämmittivät pienen hevarin sydäntä kovasti; meitä ei ole unohdettu, vaikkakin hevareita käytetään edelleen stereotypisena vapaana taiteilijana, joka ei oikeastaan haluakaan tehdä töitä. Mutta sekin tehdään tässä näytelmässä kaikella rakkaudella ja Tatu loi mukavan kontrastin työtä liikaakin painottaviin Johannekseen ja isään.&nbsp;</div><div><br /></div><div>Suositan näytelmää kaikille, jotka haluavat katsoa lämminhenkisen ja koskettavan draaman. Hinnalla näytelmää ei ole pilattu. Lippuja myy tuttuun tapaan Ticketmaster ja teatterin oma lipputiski hintaan 29,50€/26€/15€.<br /><br /><br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><iframe allowfullscreen="" class="YOUTUBE-iframe-video" data-thumbnail-src="https://i.ytimg.com/vi/Rb-yC4-I5Zw/0.jpg" frameborder="0" height="266" src="https://www.youtube.com/embed/Rb-yC4-I5Zw?feature=player_embedded" width="320"></iframe></div>Traileri: Oulun teatterin YouTube<br /><ul class="play-data-list" style="background-color: white; box-sizing: border-box; color: #222222; font-family: TodaySansNow, &quot;Helvetica Neue&quot;, Arial, sans-serif; font-size: 21.12px; list-style: none; margin-top: 1.5rem; padding: 0px;"><li class="play-data" style="box-sizing: border-box; font-size: 0.8em; padding-bottom: 0.25em;"><br /></li></ul></div> Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-68478059315003435712019-03-12T11:30:00.000+02:002019-03-12T11:30:19.251+02:00
Miten meni noin niinku omasta mielestä?
Muistatteko, kun sanoin, että tänä vuonna otan rennommin? Hyvä, en minäkään. On taas melkoista pyöritystä pienen ihmisen elämä. Aloitin esimerkiksi työt. Ihan oikeassa työpaikassa. Musta tuli lankamyyjä! Lisäksi mulla lähti taas mopo keulimaan kurssi-ilmoittautumisten kanssa ja on noin miljoona asiaa taas kesken. Enkä ehkä ihan kokonaan malttanut jättää ainejörjestöaktiivinkaan elämää. 🙈Vaan ei se haittaa! Kyllä mä tämän hoidan, jotenkin.    Lisäksi lienette iloisia uutisesta, että mun käsi kestää taas neulomista. Kuntoutuminen on yhä kesken, mutta koko ajan se on parempana. En ole saanut valmiiksi oikeastaan kuin perusvillasukkia, mutta toissapäivänä otin puikoille neulepaidan jakinkarvalangasta, eli ehkä saatte taas pian käsitöitäkin. :)     Viikonloppuna saatte taas teatterihöpinää. Tuplaenskariviikko.  Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-38111581724061284562019-02-04T00:10:00.000+02:002019-02-04T00:25:00.274+02:00
Lauantaina Oulussa sai ensi-iltansa romanttinen komedia Rakastunut Shakespeare, joka pohjautuu vuoden 1998 samannimiseen 7 Oscaria voittaneeseen elokuvaan. Elokuvasta minulla oli joku hyvin hämärä muistikuva, että olen katsonut sen yläasteella ja se ei ollut huono, mutta en voi verrata näitä kahta formaattia keskenään oikeastaan millään tasolla. Näytelmä oli varmaan kyllä silti parempi, koska näytelmät nyt yleensä ovat. Nauhoitettu ja erikoistehosteilla sekä leikkauksilla kyllästetty kuva ei koskaan voita elävää teatteria, jossa asiat tapahtuvat juuri sillä hetkellä ja uusintaottoja ei ole. Yleensä en niin välitä romanttisista komedioista, vaan katson ennemmin Batmania, mutta koska tarinassa on keskiössä Shakespeare (<b>Elias Keränen</b>), tartuin kuitenkin oitis tilaisuuteen nähdä tämä näytelmä. Vaikka kyseessä on romanttinen komedia se ei ole pelkkää hattaraa; mukaan mahtuu valheita, petoksia ja tuskaakin. Kuten tarinan keskiössä oleva Romeo ja Julia, tämä näytelmä alkaa komediana, mutta vyöryy kohti kahden rakastavaisen Shakespearen ja Viola de Lessepsin (<b>Elina Saarela</b>) vääjäämättömältä vaikutavaa eroa ennalta määrätyn kohtalon kuljettamana.<br /><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><a href="https://3.bp.blogspot.com/-KfvlGmX1u_8/XFdkcUtZq8I/AAAAAAAALy8/3AERaCuxbvIgOhdR9wt33xUo_UmLsJb2QCLcBGAs/s1600/IMG_20190202_222709_302.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: 1em; margin-right: 1em;"><img border="0" data-original-height="810" data-original-width="1080" height="240" src="https://3.bp.blogspot.com/-KfvlGmX1u_8/XFdkcUtZq8I/AAAAAAAALy8/3AERaCuxbvIgOhdR9wt33xUo_UmLsJb2QCLcBGAs/s320/IMG_20190202_222709_302.jpg" width="320" /></a></div><div><br /><div><br /></div><div>Tarina sijoittuu aikaan, kun Shakespeare kuului vielä Lord Chamberlain's Men teatteriseurueeseen, joka esitti Shakespearen näytelmiä hieman Lontoon ulkopuolella sijaitsevassa teatterissa. Englantilaisen filologian opiskelijan näkökulmasta katsottuna näytelmä oli historiallisesti ihanan tarkka ja sisälsi viittauksia moniin tuttuihin teoksiin ja hahmoihin. Erityisesti minua ilahdutti se, että Christopher Marlowe (<b>Miika Laakso</b>), jonka teoksia Shakespearen ohella on kahlattu läpi huolella ja hartaudella moneen kertaan, oli päässyt lavalle. Marlowen ja Shakespearen ystävyys ja kilpailu oli mielestäni erittäin hienosti kuvattu. Näytelmä myös jollakin kierolla tavalla tuntui leikkivän teorialla siitä, että Shakespearen teosten takana olisikin ollut Marlowe ja joukko muita sanataitureita vain yhden ihmisen sijaan. Se myöskin yhdisteli Shakespearen muita näytelmiä suuremmaksi kokonaisuudeksi, mutta tämä verkko saattaa mennä ohi heiltä, jotka eivät tunne hänen tuotantoaan suuremmin. Muutkin mainitut teokset saattavat jäädä hieman irrallisiksi, jos ei tunne ajan näytelmäkirjallisuutta myös Marlowen osalta. Juonen seuraamista se ei haittaa, mutta näiden asioiden tietäminen tuo näytelmään lisää syvyyttä.&nbsp;</div><div><br /></div><div>Historiallisesta näkökulmasta katsottuna myös lavastus ja puvustus olivat onnistuneet. Teatterimiljöö näytti Elizabethin aikaiselta teatterilta kungattaren katettuine katsomoineen kaikkineen. Lavaa myös käytettiin hyödyksi erittäin moninaisin tavoin. Välillä jopa siihen pisteeseen, että lavalla tapahtui kerralla niin paljon että kaikesta ei pysynyt kärryillä. Aina yhtä tapahtumaa seuratessa jokin toinen meni ohi, mutta juonen kannalta se ei haitannut. Korkeintaan ohi meni joku komiikan elementti, jolla ei ollut niin suurta merkitystä.&nbsp;</div><div><br /></div><table align="center" cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://1.bp.blogspot.com/-hikyvdo4R74/XFdjzwkc1fI/AAAAAAAALy0/yqHmiDYK120wTVIcM9Pd_ExgynZwnUQ7gCEwYBhgL/s1600/Rakastunut-Shakespeare_060-1024x683.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="683" data-original-width="1024" height="266" src="https://1.bp.blogspot.com/-hikyvdo4R74/XFdjzwkc1fI/AAAAAAAALy0/yqHmiDYK120wTVIcM9Pd_ExgynZwnUQ7gCEwYBhgL/s400/Rakastunut-Shakespeare_060-1024x683.jpg" width="400" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;">Heli Haapalainen, Elina Saarela ja Antti Launonen, kuva Jussi Tuokkola.</td></tr></tbody></table><div class="separator" style="clear: both; text-align: center;"><br /></div><div>Puvustuksen osalta esimerkiksi kuningatar Elisabetin (<b>Tuula Väänänen</b>) asustus oli erinomainen. Hänet tunnisti välittömästi jo valtavasta kauluksesta, hiustyylistä ja yliampuvan leveästä mekon helmasta. Keltaisessa puvussa vaikutti olevan jopa vaikutteita niin kutsutusta The Ditchley Portraitista (maalannut Marcus Gheeraerts nuorempi noin vuonna 1592), jossa kuningatar seisoo Englannin, tai tarkemmin sanottuna Oxfordshiren päällä takanaan pimeys ja edessään valoisa tulevaisuus. Puvustus oli yleisesti ottaen ajan hengen mukaista ja sopiva näyttävää olematta kuitenkaan yliampuvaa. Myös näytelmän lopun pieni tanssi, jig, lämmitti mieltäni suuresti jälleen historiallisen tarkkuuden vuoksi. Elisabethin valtakauden Englannin teattereissa oli hyvin tyypillistä, että näytelmää seurasi jokin kevyt ja välillä koominen pieni tanssinumero, joka usein pohjautui erityisesti Irlannin ja Skotlannin kansanmusiikkiperinteen jigeihin.</div><div><br /></div><div>Näytelmässä oli tuttujen näyttelijöiden kuten <b>Aki Pelkonen</b>, <b>Janne Raudaskoski</b> ja <b>Antti Launonen</b> lisäksi paljon uusia kasvoja. Teatterin luottonäyttelijät tekevät aina upeaa työtä, mutta vaihtelu virkistää aina. Yhdyn myös Henslowen (<b>Mikko Leskelä</b>) ja kuningattaren mielipiteeseen, että näytelmissä pitäisi olla enemmän koiria. Laikku (<b>Välkky-koira</b>) varasti koko shown ja ansaitsisi ihan oman näytelmän. Loppukumarruksissa taisin seurata eniten Välkyn hienoa kumarrusta.</div></div><div><br /></div><div>Kaiken kaikkiaan taas hieno näytelmä. Suosittelen tätä erityisesti romanttisen komedian ystäville, mutta tapahtumia riittää sen verran, että myöskään vauhdikkaampien näytelmien ystäville ei ehdi tulla tylsää. Näytelmän aikana saa nauraa ja paljon, mutta herkemmiltäkään tunteiltakaan ei vältytä. Sopivan kevyt näytelmä pieneen irtiottoon arjesta, tai minun tapauksessani viikon supersankarielokuvien putkesta. Lisäksi tässä on koira, joka on vallan soma, ei voi olla huono. Lipuja saa tuttuun tapaan Ticketmasterista tai teatterin lippupisteeltä. Hinta ei taaskaan huimaa päätä eikä kukkaroa (38/34/18,5€)</div><table align="center" cellpadding="0" cellspacing="0" class="tr-caption-container" style="margin-left: auto; margin-right: auto; text-align: center;"><tbody><tr><td style="text-align: center;"><a href="https://4.bp.blogspot.com/-XfiaVxuIjUY/XFdk_eb4V0I/AAAAAAAALzQ/-3R2rWr-mQAe1aYnVXpmUouYP3M9WNzygCLcBGAs/s1600/69I3605-683x1024.jpg" imageanchor="1" style="margin-left: auto; margin-right: auto;"><img border="0" data-original-height="1024" data-original-width="683" height="400" src="https://4.bp.blogspot.com/-XfiaVxuIjUY/XFdk_eb4V0I/AAAAAAAALzQ/-3R2rWr-mQAe1aYnVXpmUouYP3M9WNzygCLcBGAs/s400/69I3605-683x1024.jpg" width="266" /></a></td></tr><tr><td class="tr-caption" style="text-align: center;">Timo Pesonen ja Välkky, kuva Kaisa Tiri</td></tr></tbody></table><div><br /></div><div><br /></div> Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-80975248392343838572018-12-03T21:39:00.000+02:002018-12-03T21:41:45.409+02:00
Iltaa, olisiko teillä hetki aikaa puhua skolioosista? Ai on. Hyvä!  Skolioosi, tuo viheliäinen vaiva on ollut seuralaiseni syntymästäni saakka. Heille, jotka eivät tiedä on skolioosi siis selkärangan sivusuuntainen mutka. Minulla sen kaverina on lievä kyfoosi (toinen lapani on ulompana kuin toinen) ja nikamat, joista puuttuu paloja. Olen käynyt elämäni aikana röntgenissä noin 40 kertaa, magneettikuvia on otettu, fysioterapiaa on saatu jo vauvana, on seurattu, tutkittu ja tökitty, epäilty hermovaurioita ja saatu epikriisejä kansiollinen.  Osin tähän vedoten olen aina elänyt aika rauhallisesti. En harrasta hullua riekkumista, suurin revittelyni on moshaaminen. Viime vuosina olen lihonut 10 kiloa ylipainoiseksi ja alkanut kärsiä pahoista selkäjumeista, koska istun tietokoneella ja huonossa asennossa luentosaleissa niin paljon. Minua on aina varoiteltu, että älä nosta painoja, älä laita painoa selälle, älä tee kiertoja, älä tee sitä ja älä tee tätä. Nyt olen alkanut nostaa painoja ja tehdä kaikkea sitä mistä on sanottu, että varovasti. Ei, minulla ei ole personal traineria, eikä aavistustakaan mitä olen tekemässä. Tai haluanko minä edes pudottaa painoa vai saada lihaksia?  Tämä on alku mun matkassa terveellisempään elämään. Ensimmäinen tavoite olisi jouluun mennessä saada käsipainoihin 10kg nykyisen 4kg sijaan ja pudottaa 3kg painoa. Tulette saamaan jatkossakin päivityksiä treenaamisesta rikkinäisen selän kanssa. Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-11478200316577070212018-11-26T15:51:00.003+02:002018-11-26T15:53:17.812+02:00
Tällä kertaa ilta ei ollut synkkä eikä myrskyinen. Oli oikein valoisaa ja tyyntä ja kaupungilla ihmisiä haitaksi asti valofestarin osuessa samalle viikonlopulle ensi-illan kanssa. Teatterillakaan ei ollut montaa ihmistä kun lopulta pääsin sinne saakka. Sali kuitenkin täyttyi mukavasti ihmisten saapuessa paikalle valitellen parkkipaikkojen puutetta ja ruuhkaa.        Sirkku Peltolan  Ihmisellinen mies vaati hieman ajattelua ja sulattelua, mutta lopulta olen ehkä saanut ajatukseni jäsenneltyä jokseenkin ymmärrettävään muotoon. Näytelmä oli hyvä, mutta siihen oli jotenkin hankala tarttua. Mikä on sinällään hyvin kuvaavaa, koska päähenkilö oli mies, josta  oikein kukaan ei saanut otetta tai selvää kuka hän oikein on. Raine Kukkia ( Pentti Korhonen ) on suomalainen mies; hän on väritön, hän pärjää vähällä, hän ei tee numeroa itsestään ja hän on onnellinen kun hänellä on katto pään päällä. Rainen täysi vastakohta näytelmässä on Kärpänen ( Aki Pelkonen ), hyväntahtoinen ja ekstrovertti vuokraisäntä, jolle olut maistuu vähän liikaakin ja näiden hahmojen vastakkain asettelu tuo näytelmään syvyyttä. Me kaikki tunnemme Rainen tai Kärpäsen.                Raine Kukkia ja Kalevi Kärpänen (Kuva: Jussi Tuokkola)        Näytelmä käsiteli vaikeitakin aiheita kuten perheen kriisiä, mielenterveyttä, velkaantumista, teini-iän kuohuntaa, alkoholismia ja kuolemaakin huumorin keinoin ja vakavista aiheista huolimatta yleisö hirnui välillä kyyneleet silmissä. Ei näille aiheille saisi nauraa, mutta silti se oli liian hauskaa olla nauramatta.  Ensimmäisen näytöksen alku oli hieman hidas, kuten Rainekin. Hetki meni ymmärtäessä mitä porukkaa Jimi ( Antti Launonen ) ja Jannica ( Anne Syysmaa ) ovat.  Puolivälissä näytelmä lähti lentoon Rainen suvun ja vuokraisännän astuessa näyttämölle. Näytelmä pyöri Rainen elämän ympärillä, mutta hahmo oli silti tietyllä tavalla irtonainen, tarina vyöryi hänen ohitseen kuten elämäkin ja hän koetti pysyä mukana omana hyväntahtoisena itsenään.      Tässä näytelmässä kaikki hahmot ovat hyvin aitoja ja uskallan väittää, että moni voi samaistua heihin. Itse tunsin yhteyttä teinigootti Raisaan, jota kukaan ei ymmärrä.  Hahmoilla oli oikeita ongelmia, joita nyky-yhteiskunta ihmisten eteen heittää. Mikään ei ollut päälleliimattua ja epäaitoa vaan nämä hahmot voisivat oikeasti olla olemassa ja vasrmasti jossakin ovatkin. Ihmisellinen mies ottaa hahmojen ja heidän ongelmiensa kautta kantaa yhteiskunnan nykytilaan, vaikka sitä ei korostettukaan eli en kuitenkaan pidä tätä yhteiskuntakriittisenä näytelmänä.      Lavastus näytelmässä oli taas erittäin hieno ja monipuolinen. En ole ikinä nähnyt suurella näyttämöllä niin monipuolista lavastusta, pyörivästä lavasta oli otettu kaikki irti. Kaikki huolella rakennettuja. Näytelmässä on hyödynnetty myös videoteknologiaa, mikä oli hieno lisä. Tosin tässä näytelmässä se vilisi sen verran vauhdilla ja värikkäänä, että välillä jännäsin saanko migreenin. Pää kesti kuitenkin vaikka olen melko migreeniherkkä yksilö. Plussaa myös tyylikkäästä käsiohjelmasta. Sen ilme on jälleen hyvin miellyttävä ja näytelmään sopiva.     Kaiken kaikkiaan näytelmä oli oikein mainioja nimensä mukaisesti  ihmisellinen . Toimii hyvin esimerkiksi pikkujoulun ohjelmana. Jos jakaisin tähtiä antaisin tälle 3,5. Lippuja saa tuttuun tapaan Tiketmasterista ja suoraan teatterilta.        Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0tag:blogger.com,1999:blog-1857777983230707393.post-84297287902954352912018-11-14T23:18:00.000+02:002018-11-14T23:23:25.679+02:00
Hei vain!  Ajattelin piipahtaa päivittämässä kuulumisia. Käsileikkauksesta toipuminen on sujunut hyvin. Vielä on matkaa jäljellä, mutta olen esimerkiksi neulonut kohta parin villasukkia! Toivottavasti kohta pääsisin ne esittelemään teillekin.  Opetusharjoittelu on neljää oppituntia vaille paketissa ja siitäkin on selvitty vaikka hieman puolikuntoinen olenkin ollut. Tavallaan tosi haikeaa, että se loppuu, mutta toisaalta odotan sitä. Tämä vuosi 2018 on ollut opintojeni hyödyllisin ja opettavaisin ja aivan hirveän kivaa, mutta samalla se on ollut ihan uskomattoman kiireinen ja olen henkisesti aika lopussa, koska päivät venyvät usein noin 14 tunti siksi. Väsymys alkaa olla päivittäinen olotila, mutta silti nukkuminen on vaikeaa, kun Norssi pyörii päässä. Vaan kyllä tämä tästä.  Nyt taidan lähteä yrittämään sitä nukkumista. Palataan pian joulusukkien merkeissä asiaan! Elvenpathhttp://www.blogger.com/profile/05380866286626370166noreply@blogger.com0