fi fi fi fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi de et fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi hbs_lat en id fi et id fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi sq tr en fi hbs_lat fi en ceb fi fi fi fi fi en cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en fi es en fi en en
Jenni's lullaby: Pintaa syvemmälle 1 - Nuorena naimisiin
Postauksen kuvat: Snow White Photography
Olen ajatellut, että joka kuukauden viimeinen sunnuntai julkaisen vähän tällaisen syvällisemmän tekstin jostain ajankohtaisesta aiheesta tai omasta henkilökohtaisesta elämästä jotain, mitä mä nyt keksin. Olen antanut tälle postaussarjalle nimeksi "Pintaa syvemmälle" ja tässä tulee sarjan ensimmäinen osa. Voitte kertoa kommenttiboksiin mielipiteitänne aiheeseen liittyen tai ylipäätänsä mielipiteitä tästä postaussarjasta, et jatkanko tällaisia vähän syvällisempiä aiheita vai pysytäänkö pinnallisemmissa jutuissa.
Olin 19-vuotias, kun sanoin alttarilla tahdon aviomiehelleni, joka myös oli ensimmäinen seurustelusuhteeni. (minä kun en laske niitä parin viikon suhteita seurusteluksi) No okei, täytin häistä parin kuukauden päästä 20-vuotta, mutta monen mittapuulla se on silti nuorena. En tiedä edes miksi, mutta haaveilin, että pääsisin nuorena naimisiin ja halusin perustaa perheenkin nuorena. Se ei ollut itselle tosin mikään pakko ja jos en olisi kumppania löytänyt, niin ajattelisin, että niin sen kuului mennä. Onhan 19-vuotias nuori, mutta koen, että se on niin yksilökohtaista ja pariskuntakohtaista, onko valmis vielä menemään naimisiin.
Kun astelimme alttarille, olimme siihen asti seurustelleet melkein viisi vuotta ja tunsimme toisemme jo hyvin. Halusimme jakaa elämämme toistemme kanssa ja aloittaa yhteisen elämän avioparina. Olimme onnellisia ja rakastuneita ja sitä olemme edelleen näin reilun kuuden vuoden naimisissa olon jälkeen. Jos olisin seurustellut viiden vuoden sijasta vuoden tai pari niin en varmaankaan olisi uskaltanut mennä naimisiin sen ikäisenä. Toisaalta vaikea sitä on näin jälkikäteen sanoa. Kyllähän mä ennen häitäkin vielä mietin, että onko tässä nyt se ihminen kenen kanssa haluan viettää lopun elämäni, mutta mielestäni se on ihan normaalia, kun en itse ainakaan hepposin perustein naimisiin mennyt ja niin isosta päätöksestä oli kyse. On myös niitä ihmisiä, ketkä eivät halua mennä naimisiin ollenkaan tai menevät vasta monen kymmenen vuoden seurustelun jälkeen ja se on ihan ok. Ihmiset ovat erilaisia ja jokaisella on erilainen elämänpolku.
Olen myös ollut aika realisti ja jalat maassa oleva tyyppi tällaisissa isoissa päätöksissä. En ole maalaillut avioliitosta mitään pilvilinnoja tai ajatellut sen olevan jotenkin aivan ihanaa vaaleanpunaista hattaraa. Ajattelen, että avioliitto ei todellakaan poista suhteesta ongelmia, mutta lisää ongelmia avioliitto ja parisuhde ylipäätänsä saattaa tuoda, koska kaksi ihmistä tuo siihen suhteeseen oman rikkinäisyytensä ja elää niin läheisessä ihmissuhteessa. Itselle avioliitto tuo myös turvaa, koska ajattelen, että siitä ei ole niin helppo lähteä tai ei tule hetken mielijohteesta riidan keskellä kirjoitettua eropapereita ja vielä lähetettyä niitä. Kun ollaan molemmat alttarilla sanottu "tahdon", niin myös se tuo luottamusta suhteeseen ja siihen, että toinen on tosissaan ja haluaa tehdä työtä meidän suhteen eteen. Toki tiedostan sen, että elämässä saattaa tulla eteen kaikenlaista ja voin vain omasta puolestani sanoa, että olen tässä mukana 110%.
Monesti puhutaan siitä, että tietääkö oikeasti nuorena, mitä rakkaus on tai haluaako millaisen kumppanin. Jos itse muuttuu, niin haluaako enää olla sen saman kumppanin kanssa? Onhan se totta, että hyvin paljon ihmiset muuttuu erityisesti nuorena, mutta sitä muuttumista tapahtuu myös vanhempanakin ja silti niitä eroja tulee, vaikka olisi mennyt naimisiin vasta myöhemmin. Mä itse näen tärkeänä sen, että rakastuu siihen kumppaniinsa aina uudelleen ja uudelleen ja pitää huolta kommunikoinnista. Alkaahan se toinen tuntua vieraalta jos ei keskustele kuin arkisia asioita ja samaan aikaan toinen muuttuukin. Enkä mä usko myöskään siihen, että kukaan olisi koskaan täysin valmis avioliittoon vaan siinä kasvetaan ihmisinä ja opitaan rakastamaan toista. Se on elämän mittainen matka, eikä aina todellakaan ole helppoa löytää toiseen yhteyttä. Mutta jos molemmilta löytyy tahtoa etsiä sitä yhteyttä monen vuoden jälkeenkin, niin uskon, että se kantaa suhteessa pitkälle.
Ollaan Timon kanssa puhuttu näin myöhemmin, että oltiinhan me tosi lapsia silloin ja ainakin itse olin monessa asiassa tosi ehdoton esimerkiksi hääjuhlaan liittyen. Jos nyt saatais päättää, niin hääjuhlat olisivat erilaiset monellakin tapaa. Mulle oli esimerkiksi myös tärkeää, että maksamme häämme kokonaan itse tai siirrämme häitä. Ehkä se on ollut sitä itsenäisyyttä tai kypsyyttä (tai jääräpäisyyttä), ettemme edes olettaneet vanhempiemme maksavan mitään. No, emme joutuneet siirtämään häitä vaan saimme juhlia häitämme syksyllä 2011. Ja näin reilun kuuden vuoden jälkeen, niin ei kyllä kaduta kumpaakaan, että menimme naimisiin nuorina. Aika ei olisi voinut olla parempi meidän elämässämme.♥
Mitä te ajattelette nuorena naimisiin menemisestä? Oletko itse mennyt nuorena naimisiin vai vasta myöhemmin vai haluatko naimisiin ollenkaan?
Category: ajatuksia, oma elämä, Pintaa syvemmälle
Maisa8028. tammikuuta 2018 klo 15.18
Jenni/Jenni's lullaby28. tammikuuta 2018 klo 16.02
Oi, onpa ihanaa, että ootte noin kauan olleet jo naimisissa ja menneet myös nuorina!♥ Kunnioitettavaa! :) Toi on kyllä ihan totta, että parisuhde ei toimi hoitamatta! :) Kaikkea hyvää teidän perheelle!♥ Ja käyn kurkkaamassa myös sun blogia! :)
Nena Sofia28. tammikuuta 2018 klo 15.41
Voi miten kaunis pari olette <3
Mun mielestä nuorena naimisiin meno on suorastaan hyvä päätös silloin, kun suhde on kestänyt pidempään ja on vakaalla pohjalla :)
Mielenkiinnosta pakko kysyä, että paljonko teidän häät kustansivat? Tuo mekko on muuten upea! ❤
Jenni/Jenni's lullaby28. tammikuuta 2018 klo 15.59
Kiitos!♥ Onhan sekin totta! Turhaa sitä odottamaankaan jos siltä tuntuu, että vieressä on se ihminen, kenen kanssa haluaa elämänsä viettää. :)
Tais olla vähän alle 5000€. Tehtiin paljon itse ja säästettiin monessa jutussa. Esimerkiksi häämatkalle ei myöskään menty ollenkaan. :)
Jeannays28. tammikuuta 2018 klo 15.48
Jenni/Jenni's lullaby28. tammikuuta 2018 klo 15.57
Aino Axberg28. tammikuuta 2018 klo 16.39
Jenni/Jenni's lullaby29. tammikuuta 2018 klo 14.44
Kiitos Aino♥ Mukava kuulla että pidit :)
Julia28. tammikuuta 2018 klo 20.25
Ooh, nyt on kyllä postaussarja mun mieleeni! <3 Mä oon seurustellut lähemmäs viisi vuotta, mutta jostain syystä en ole koskaan sen kummemmin haaveillut häistä tai avioliitosta. Ehkä tähän vaikuttaa kaukosuhde, jolle loppua ei näy. Itse kuitenkin haluaisin mennä naimisiin suhteen "vakiinnuttua". Mutta mun mielestä siinä ei ole mitään probleemaa, että menee nuorena naimisiin.
Ihana postaus ja ihanan onnelliset kuvat! <3
Jenni/Jenni's lullaby29. tammikuuta 2018 klo 14.47
Kiitos Julia ihanasta palautteesta!♥ Voi olla, että kaukosuhde siihen vaikuttaa, mutta kukin ajallaan. :) Ehkä se fiilis, että haluaa naimisiin, tulee sitten myöhemmin. :) Joo ei munkaan mielestä, mutta joskus sitä vaan ihmetellään. :D
Marja29. tammikuuta 2018 klo 18.15
Ihana kirjoitus. Mä olin 20, kun me mentiin naimisiin 15 vuotta sitten. Siihen on mahtunut niin hyviä kuin huonompiakin hetkiä,mutta yhdessä mennään eteenpäin. Kesällä tulee jo 20 vuotta siitä, kun alettiin liikkua yhdessä- huh kun aika rientää
Jenni/Jenni's lullaby30. tammikuuta 2018 klo 17.14
Kiitos kommentistasi! :) Varmasti mahtuu niin iloa kuin suruakin noin pitkään parisuhteeseen! Se on pitkä aika. :) Kaikkea hyvää myös tästä eteenpäin! :)
Sofia 30. tammikuuta 2018 klo 7.39
Ihanan näköinen pari olette! Mä haluisin itse kanssa nuorena naimisiin, mutta nyt 20vuatiaana se ei ole vielä mahdollista. Haluan kuitenkin asua miehen kanssa yhdessä ennen häitä ja vielä tässä neöjässä vuodessa ei olla pystytty muuttamaan yhteen... Mutta kyllä mä tiedän tän miehen olevan se, kenelle sanon alttarilla "tahdon"!
Jenni/Jenni's lullaby30. tammikuuta 2018 klo 17.17
Kiitos sulle Sofia! :) Voi harmi, mutta eiköhän sekin aika vielä tule! :) Onpa ihana kuulla♥ :)
kahvilusikka31. tammikuuta 2018 klo 12.22
Hieno postaus. :) Odottelen innolla seuraavaa postausta tästä sarjasta. Tuo sinun hääpukuisi on todella kaunis <3
Jenni/Jenni's lullaby31. tammikuuta 2018 klo 13.20
Kiitos paljon kommentistasi! :) Mukava kuulla, että postaussarja oli mieleinen. :) Kiitos♥
Sofia2. helmikuuta 2018 klo 20.37
Tosi mielenkiintoinen postaus ja aivan ihania nää kuvat teistä ♥ Tällaiset vähän syvällisemmät postaukset on aina mun mieleen!
Jenni/Jenni's lullaby3. helmikuuta 2018 klo 10.02
Kiitos! Onpa mukava kuulla, että pidit postauksesta!♥ :)
Anonyymi17. helmikuuta 2018 klo 12.56
Minä olin 31-vuotias, kun naimisiin menin. Tasan 3 kk:n kuluttua hääpäivästämme täytin 32-vuotta. Mieheni on mua 6 vuotta vanhempi, eli hän oli 38-vuotias avioituessamme. Meillä oli nyt ihan justiinsa 2-vuotishääpäivä. Kun avioiduimme maistraatissa 5.2.2016 . Mulle mieheni on aivan ensimmäinen suhteeni! :-) Ja olen kuitenkin jo näinkin "iäkäs". :-D Mieheni puolestaan ollut aikaisemmin nuorena miehenä ollessaan naimisissa hetken aikaa ja hällä siittä liitosta nyt 15-vuotias poika.
Jenni/Jenni's lullaby17. helmikuuta 2018 klo 13.01
Onnea 2-vuotishääpäivän johdosta! :) Kaikilla meillä on erilainen elämänpolku ja jotkut löytää kumppanin vasta myöhemmällä iällä, eikä siinä oo mitään väärää! :) Kaikkea hyvää teidän elämään! :)
Sara V11. maaliskuuta 2018 klo 18.15
Luin tämän kännykällä kun tämän julkaisit, mutta unohdin palata koneella kommentoimaan! Oli todella mielenkiintoista tätä lukea, varsinkin kun itse täytän kohta 21, eli sinuna olisin jo naimisissa! Todella hassua ajatella, kun itse en ole koskaan seurustellut, tai edes tavannut ketään, jonka kanssa tahtoisin seurustella 🙈 Itselleni nuorena naimisiin meneminen on siis hyvin vierasta, ja monet niistä avioliitoista jotka tiedän, eivät sitten ole niin menestyneet... Ihana kuitenkin kuulla tällainen erilainen tarina, kyllä tämä oli mieltä avartavaa ja hyvin kirjoitit arjesta ja pitkästä parisuhteesta 😊
Jenni/Jenni's lullaby12. maaliskuuta 2018 klo 17.06
Joo se on mielenkiintosta, kuinka on niin erilaisia elämäntarinoita! :D Toinen ei vois kuvitellakaan menevänsä naimisiin ja toinen on jo naimisissa saman ikäisenä. :D Mut tuo on kyllä tosi surullista, et monet avioliitot päätyy eroon sekä nuorena että myös vanhempanakin solmitut. :( Kiitos paljon kommentistasi! :)
Uudempi teksti Vanhempi viesti Etusivu
Tilaa: Lähetä kommentteja (Atom)
Hei! Olen 27-vuotias nuori nainen Seinäjoelta. Olen vaimo yhdelle miehelle ja äiti kolmelle lapselle (poika 12/14, tyttö 12/16 ja poika 10/18).
Blogistani löytyy ripaus muotia, hyviä reseptejä, kirppislöytöjä, sisustusta, arkea kotiäidin näkökulmasta sekä ennen kaikkea hyvää mieltä. Välillä mennään myös pintaa syvemmälle.
Olen lopettanut bloggaamisen, mutta minut löytää edelleen Instagramista @jennislullaby ja saa yhteyden sähköpostilla: jennislullaby(at)hotmail.com
Luukku 3. Jouluinen Rocky road
Joulu ja suklaa on kyllä ihan ehdoton yhdistelmä, Ne sopii yhteen kuin paita ja peppu. Siksi haluan jakaa teille jouluisen Rocky road...
Sisustukseen sopivat treenivälineet + arvonta
Postaus on toteutettu yhteistyössä Suomen voimistelutuotteen ja KidSpotin kanssa.   Mulla on erityisesti lasten saamisen jälkeen liikun...
Blogin 1-vuotissynttärit ja arvonta
Olin pitänyt aikaisemmin reilu kolme vuotta toista lifestyleblogia, mutta lopettanut sen sitten. Aluksi oli tosi kiva olla ilman bl...
Pintaa syvemmälle 1 - Nuorena naimisiin
My day 9.1 - Kotiäidin arkea kahden lapsen kanssa
TB Style - Tammikuu
10 + 1 tavoitetta vuodelle 2018
Blogi 3 vuotta - arvonta
CopyRight © | Theme Designed By Hello Manhattan