fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms fi fi fi fi fi fi fi fi eo fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi nl fi fi sl fi la fi fi fi fi fi fi fi de fi tr fr fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi
Semituoreen mökinomistajan pyrkimyksiä ymmärtää mitä tuli ostettua. Huumorinkukka on vain yksi tunnistetuista tontilla kasvavista lajikkeista. Sinänsä kiva laji, kun käsissä on 70-luvulla ehosteltu mökki, vino sauna, karkeakäytöksinen mäyräkoira ja viherpeukalo keskellä kämmentä.
Tepastelin tossa pihalla ja totesin tänäkin vuonna nokkosten saavuttaneen optimaalisen satokauden. En tiedä miten on mahdollista potea huonoa omaatuntoa käyttämättömistä nokkosista. Mutta minkäs teet. Paitsi tietty otat ne hanskat ja sakset kauniiseen käteen ja meet poimiin ne nokkoset.
No näin sitte tein. Ajattelin alottaa turvallisesti nokkosletuista.
Koska ollaan varsin perustavanlaatuisen ensikerran äärellä, niin otetaan resepti Martoilta. Ne ei kikkaile.
Paitsi, että eka piti selvittää, että miten nokkoset kannattaa ryöpätä. Heleposti näköjään. Suolaveteen kiehumaan 30-60 sekunniksi. (Paitsi mulla oli 3 min, ku tein eka rankkoja oletuksia aiheesta ja tarkistin ton ajan vasta jälkikäteen. Todennäköisesti onnistuin tappamaan kaikki ravintoarvot.) (Edit. alhaalla mainittu Tekla vinkkas, että ryöppäysveden voi käyttää esim. Maailman parhaan leivän tekoon. Menee heti testiin.)
Ryöppäysoperaation jälkeen kävi ilmi, että ryöppäystä ei ois tarvinnu tehä ollenkaan, kun mun versot oli varsin nuoria enkä keränny niitä mistään tunkion päältä. (Eikä mun keräämissä asioissa oo mitään elukoita tai epämääräsyyksiä myöskään.)
Mutta siis se ohje (on ihan peruslettuohje, mutta nokkosilla):
2 dl kiehautettuja ja hienonnettuja nokkosia
Riko kananmunan rakenne ja lisää puolet maidosta ja jauhot.
Lisää nokkoset, suola, öljy ja lopuksi loppu maito.
Paista (kun laittaa pannulle rasvaa, niin tulee ne ihanat rapeet pitsireunat, mutta ei se tietty terveellistä oo)
Piti tehä näitä mukavaksi aamupäiväsnäkiksi. No, siihen mennessä, kun olin käyny eka koiran kans kaupalla hakeen purkin maitoa, oli jo niin nälkä, että päädyin tekemään lettuihin jauheliha-kasvis-täytteen. Toimii. (Ohje siihenki: Paista porkkananpaloja, sipulia ja parsakaalta (tai mitä vaan kasviksia) pannulla. Ruskista sitte erikseen jauheliha ja mausta miten tykkäät. Nakkaa kasvikset sekaan. Valmis.)
Luonnonkasvien käyttämistä ruuassa näytetään kutsuttavan hortoiluksi. Sehän sopii. Se kuulemma trendaa varsinki nyt korona-keväänä, kun porukalla on aikaa puuhailla. Mullahan on työkaveriki kirjottanu oikein kirjan aiheesta. Kukkamakuja-kirjaan (by Tekla Wannas) voi tutustua Kariston kirjakaupassa.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 16.40 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Tunnisteet: hortoilu, keittiössä, satokausi
lauantai 23. toukokuuta 2020
Koska etätyöt onnistuu mökiltä ihan melkein yhtä hyvin kuin kotoaki (mitä nyt puhelut pitää puhua huussin portailla, kun siellä on paras kuuluvuus), niin ollaan yllättäen oltu tänä keväänä paljon mökillä.
Huomasin, että meillä kasvaa täällä tosi vähän mitään varhaisen kevään juttuja. 2017 tunnistettu idänsinililja tietty, mutta sen lisäksi lähinnä minipientä valkoista kukkaa. Niin pientä, että mietin viittiikö tuota edes tunnistaa.
Mutta josko tällä nyt sais talven jäljiltä tunnistusputken taas päälle. Siispä googleen erilaisia hakusanoja valkoisista pienistä kukista (no joo, niitä on pari). Mukaan violetit raidat, apilaiset lehdet ja toukokuu, niin rupes osuun.
Se on käenkaali. Tai ketunleipä. Tai revonrieska. Siis sama kasvi, monta nimeä. (Tällä kertaa tunnistuksen varmuudesta ei siis ole epäilystä.)
Yle kertoo kaikenlaista hauskaa:
Yleinen kuusi- ja sekametsissä (check)
Muodostaa suuria kasvustoja suikertavan maavarren avulla (meillä jälleen kovin pieniä ovat kasvustot, mutta mikäpä muu meillä kasvais villisti kuin angervot)
Hämärässä ja liian kirkkaassa kukat "nukkuu" (niinku tossa tokassa kuvassa)
Myöhemmin kesällä osa kukista ei avaudu vaan ne pölyttävät itse itsensä (merkillistä)
Sydämenmuotoisten lehtien hapan maku johtuu oksaalihaposta ja antaa oman vivahteensa esim. salaattiin ja levitteeseen (ilmeisesti lehdet vaan on syötäviä?)
"Kukapa ei olisi lapsena maistanut ketunleipää" (öö.. minä)
Jos jollaki on resepti, johon ketunleipä sopii erinomaisesti, niin pistä vinkkiä kommentteihin.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 22.00 2 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 16. toukokuuta 2020
Mulla oli pari sysimustaa banaania. Tai ei ne vielä ollu niin mustia sillon, ku bongasin Satokausikalenterin Instasta hyvin suoraviivasen banaanileivän reseptin. Mutta sit meni päiviä, ehkä reilu viikko, ennen ku sain aikaseksi. Mutta tässä reseptissä onneksi mustempi banaani = parempi banaani.
Koska aina välillä banaanit ottaa iskua ja mökillä niitä ei voi nakata smoothieeseen, niin oon ennenki googlannu banaanileivän ohjetta, mutta jostain syystä en oo selvinny sinne leipään saakka vaan jotenki ne on aina päätyny muffinsseiksi. (Pääasia joka tapauksessa, että päätyvät taikinaan eikä biojätteeseen. Ruuan hukkaaminen ahistaa mua tolkuttomasti.)
Ois kyllä kannattanu kokeilla ennenki. Tää on jälleen todella helppo ja vaatii vain asioita, joita sulla on jo mökillä valmiina.
Niitä banaaneja (virallisessa ohjeessa 4, mutta mulla oli vaan 3 ja hyvä tuli silläki)
1 dl voita (pistin silmämääräsesti köntsän Oivariinia ja uskon, että voit rohkeesti kokeilla ihan sillä rasvalla mitä sulla on siellä mökillä)
2 dl sokeria (ohjeessa oli ruokosokeria, mutta ei mulla ainakaan mitään hienostelusokereita täällä ole, niin käytin tavallista)
vaniljaa (no ei mulla tietty oo sitäkään, niin laitoin vähän vaniljasokeria ja veikkaan, että ihan ilmanki pärjää)
Laita se uuni taas lämpeneen heti. 175 astetta.
Anna rasvan pehmetä ja sekota se sokerin kans.
Lisää loput kuivat aineet.
Voitele vuoka (eli mikä tahansa uuninkestävä astia sulla siinä on käytössä, mutta tollasessa pitkulaisessa vuoassa ei jää varmaan keskeltä raa'aksi niin helposti) ja taikina vuokaan.
Kuten Satokausikalenteri kertoo "Lopputulos on ihanan makea ja tahmaisen sienimäinen." Kyllä.
Ehdottavat tarjoiltavaksi hapokkaan ranskankerman kanssa, mutta koska en (tietenkään) lukenu ohjetta loppuun saakka etukäteen, eikä mulla (tietenkään) ole täällä normisti jääkaapissa mitään ranskankermoja, niin vedettiin Oivariinilla. Oli muuten aivan järjettömän hyvää. Varsinki lämpimänä ja kylmänä.
Jos sulla on karmee tarve lokeroida, niin virallisestihan tää on jälkiruoka, mutta kokemuksen perusteella tää on tosi hyvää aamu- ja iltapaloilla sekä päiväkahvin kanssa.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 12.31 1 kommentti:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
maanantai 11. toukokuuta 2020
Tuhkan dos and don'ts
Mun varmin lukija ja aktiivisin kommentoija, eli äiti, laitto linkkivinkin (varmaanki kompostimullasta inspiroituneena), että mihin kaikkeen tuhkaa voi käyttää. Sitä täällä kyllä kertyy, kun sauna lämpiää joka päivä ja pienikin pilvi antaa hyvän syyn laittaa takkaan tuli.
Tää Kotilieden artikkeli kertoo, että tuhka nostaa maan PH-arvoa, jonka ansiosta ravinteet irtoaa helpommin kasvien käyttöön. Meillä tulee ainaki mökillä tulee joskus poltettua roskia ja esim. vanhoja maalipintaisia puunpätkiä, mutta puutarhaan kannattaa kuulemma levittää vain puhtaasta puusta syntynyttä tuhkaa. Vastaavia ohjeita antavat myös mm. Hyötykasviyhdistys ja Maaseudun tulevaisuus.
Sitte dos and don'ts, eli levitä tuhkaa näille:
Kompostiin (20cm välein) (vaikka kompostiohjeissa nimenomaan kiellettiin tuhka)
Mutta elä levitä näille happamasta tykkääville:
Pensasmustikka (tää on hyvä huomio, koska oisin todellaki laskenu mun pensasmustikat joko marjapensaaksi tai "metsäiseksi luonnonalueeksi")
Ja sitte vielä lisää rajotuksia:
Tuhka sisältää raskasmetalleja, joten ihan kauheesti ei kannata villiintyä sen levittelyn kans (max ämpärillinen aarille eli 10 x 10 metrin alueelle).
Pitäs koittaa välttää tuhkan joutumista vesistöihin ja siksi pitäski välttää tuhkan nakkelu keväthangille useamman kymmenen metrin päässä rannasta.
Levitä eri aikaan kuin typpilannoitteet (Äh, miksi? Ja mihin aikaa typpilannoite levitetään? Äh.)
Nii ja sit vielä neuvovat, että oota, että se tuhka on oikeesti kylmää, että ei kannata hengitellä tota ja paras ku oottelet tyyntä keliä, ettei vaan sattus mitään.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 20.29 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Uudemmat tekstit Vanhemmat tekstit Etusivu
Ei tästä huono tuu, ainakaan.
Oon luvannu mökkitontin kasveille, että ketään ei hävitetä, ainakaan ennen kuin ne on tunnistettu. Lisäksi leivotaan, pikkasen sisustetaan ja yleisesti lipsutaan aiheissa millon mihinki.
Mut löytää myös näistä:
alivuokralaisia (3) apua! (1) fail (9) hortoilu (2) itetehty (9) juhlat (2) kasvihävitys (7) kasvitunnistus (32) keittiössä (17) muisto (4) mäyräkoira (22) none-of-the-around (8) onnistuminen (11) ostoksia (1) remppahommia (3) satokausi (6) seurantapäivitys (16) siemenestä kasvatus (9) sisustushommia (6) talvihommia (2) tulokaskasvi (9)
Tästä löytyy kaikki tekstit:
Hortoilun ensiaskeleet nokkosen kanssa
Tuhkan dos and don'ts
Näitä kirjoituksia on viime aikoina luettu eniten:
Yks kukkaa, kaks kukkaa
Ruskoliljat ja isoäitien henki
Maailman paras leipä (ja helpoin ja kaunein)
"Kanukat ovat isoja, leveitä, peittäviä pensaita"
Anna olla viiminen angervo...
Tällasissa blogifoorumeissa voi helposti seurata:
Tekstit ja kuvat: Pirkko Laitinen (ellei toisin mainita). Teema: Yksinkertainen. Sisällön tarjoaa Blogger.