fi fr fi fi fi de sv fi fi fi fi sv fi fi sv fi en en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi en fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
marraskuuta 2014 - K U J E M I E L E N
Hiisi Kieromielellä oli salaisuus. Hän oli älykäs. Hiisi Kieromieli oli koira ja vaikka kaikki koirat
olivatkin viisaita, osasi Hiisi Kieromieli jotain, mitä muut koirat eivät. Hän ymmärsi ihmisten puhetta. Hiisi Kieromieli oli pienenä pentuna löytänyt aapisen ja kun muut kävivät levolle, kaivoi Hiisi Kieromieli aapisen esille. Hän toistei aakkosia ja opetteli sanoja, joilla muistaisi aakkosten oikean järjestyksen. Hiisi Kieromieli oppi nopeasti, mutta hän ei koskaan uskaltanut paljastaa salaista taitoaan. Hiisi Kieromieli pelkäsi millainen meteli syntyisi, jos ihmiset tai muut koirat oivaltaisivat, miten älykäs hän olikaan.
Eräänä päivänä Hiisi Kieromieli kuunteli, kuinka hänen omistajansa keskustelivat. Hän kuuli, kuinka he puhuivat laivasta, Ruotsista ja syntymäkodista - siitäpä Hiisi Kieromieli oivalsi, mitä tuleman pitää. Hänet hylättiin hitusen vieraampaan kotiin, jossa häntä vieraanvaraisesti kohtelivat Hoppu australianpaimenkoira, hänen hellä, mutta kuria ylläpitävä emonsa Nessa sekä Hopun puolisisko, Nessan kaunis tytär Ihme. Hiisi Kieromieli käyttäytyi vieraanvaraisten ystäviensä kanssa asiallisesti, mutta jännitys ja epämiellyttävä tunne kuohuivat hänen mielessään. Hiisi Kieromieli oli kuullut, että hän joutuisi Ruotsissa MH-luonnetestaukseen. Ja Hiisi Kieromieli ei pitänyt ajatuksesta lainkaan!
Hiisi Kieromieli keksi suunnitelman! Hän muisti, kuinka aiemmin yskä peruutti kaikki suunnitellut tapahtumat ja Hiisi Kieromieli pohtikin, aiheuttaisiko tämä saman. Hiisi Kieromieli ei nähnyt muuta mahdollisuutta, joten hän päätti köhäistä. Ihmisen ilme muuttui niin epäileväksi ja jännittyneeksi, että Hiisi Kieromieli tajusi suunnitelman olevan mitä mahtavin! Siispä Hiisi Kieromieli suurena päivänä yski. Hän yski oikein kovasti. Hiisi Kieromieli oli niin uskottava, että lannistuneena ihminen peruutti hänen joutumisen MH-testiin. Hiisi Kieromieli oli ratketa onnesta ja riemusta. Hän pääsi mukavalle matkalle tapaamaan emoaan ja kasvattajaansa, yhdessä mukavien ystäviensä kanssa, mutta suunnitelmansa ansiosta hän vältti ikäväksi kokemansa koetilaisuuden! Hiisi Kieromieli oli niin onnellinen, että hän oli opiskellut niin ahkerasti - elämä ihmisten maailmassa oli niin paljon helpompaa, kun tiesi, miten heitä ohjaillaan!
Nauru ei tosiaan tuonut tuliaisena MH-tuloksia, mutta kennelyskän sen sijaan toi! Tai voiko tätä kennelyskäksi kutsua - se köhi tasan testiä edeltävänä iltana pari kertaa laivassa, testipäivänä oikein kovasti, mutta siitä se sitten loppui. Kotona se on ollut oma itsensä, reipas, ahne ja kamalan työnarkomaaninen. Messariin meneminen Houkutusten Highway-kisaan peruuntui kuitenkin varmuuden vuoksi, mutta onneksi varoaika menee umpeen juuri ennen Jaakon koulutusta, joten sinne pääsemme!
Kyllä muuten kiukutti sinä päivänä, kun tekstarissa lukee tuloksien sijaan, ettei testiin päästy osallistumaan. Onneksi Nauru oli kuitenkin kelpo matkustaja, joka käyttäytyi nätisti suuressakin aussieporukassa. Hieman sitä oli kummastuttanut vieras mieshenkilö, mutta minkä omistaja sille mahtaa, kun ei lähipiiressä ole ukkoja, jotka koiraa hiplailisi! Onneksi olen suunnitelmien sankari ja kuskaan merlekansalaisen perjantaina "pieneen" toritapahtumaan - vaikka sitten tasavertaisen hyvän puolesta.
Ajatus heräsi keväällä ja siitähän se sitten lähti. Agarwaen pääjehun Lauran kanssa päätimme kasata yhdessä koiraleirin meille ja koirallisille ystäville sekä tutuille kattavan kouluttajatarjonnan kera 14-16-11. Pari blogitekstiä aiheesta on tullutkin, ne voit lukaista täältä, täältä, täältä tai täältä! Suunnittelu kahden amatöörin voimin oli hitusen stressaavaa, mutta koska kissan on itse häntänsä nostettava, täytyy minun todeta viikonlopun onnistuneen menestyksekkäästi. Reissu Yläneen kartanotilalle (jonka voi muistaa Wirneen-leirin postauksesta) sisälsi naurua, onnistumisia, oppimista ja syvällistä pohdintaa, hieman tuohtumustakin (anteeksi vaan Sussu vakavamielisestä avautumisesta!) ja tätä reissua voi sitten kiikkustuolissa muistella hymyssä suin.
Perjantaina matkamme alkoi puoli yhden aikaan. Keskiviikon olin viettänyt leirin ruokia valmistaen ja jännitys kipristeli vatsassa, kun kurvasin Lohjalle ottamaan Essin ja Narin kyytiini. Matka Turun kainaloon sujui nopeasti juoruillen ja karkkeja natustellen, en olisi voinut kuvitella parempaa matkaseuraa! Perillä kävimme ilmoittamassa saapumisestamme, nappasimme avaimet ja tutkimme mökit, jonka jälkeen purimme tavarat ja koirat valitsemaamme huoneeseen. Ennen muiden tuloa ehdimme käydä agilityhallinkin tutkimassa ja vähän esteitä kokeilemassa - tripla-agilityssa saattoi kyllä omat haasteensa olla. ;) Sussu&Linkki, Satu&Colhu sekä Tiina&Karma saapuivat seuraavina ja kävin kokeilemassa agilitya ihanaisen Linkki-pojan kanssa. Linkki oli oikein pätevä koirakansalainen ja toivon salaa, että pääsisin jossain vaiheessa tavoitteellisemmin harrastamaan agsaa tämän mustavalkoisen paimenpoikasen kanssa!
Iltaa myöten saapui loputkin koirakkokansalaiset ja pääsimme toteuttamaan eeppisen leirikasteen. Minun ja Lauran tiukassa tuomaroinnissa kaksi joukkuetta suoritti ensin lelun noudon viestinä (joko koira nouti tai ohjaaja nelinkontin, ihan itse sai valita!), temppuradan, joka sisälsi tokomaisia tehtäviä kaukoista estehyppyyn ja viimeisenä nakinsyöntikilpailun. Voittajaa muistettiin komealla diploilla, jonka sietää seinälle laittaa laminoituna olohuonetta somistamaan! Hyvillä mielin sai lähteä nukkumaan hauskan kisailun jälkeen, varsinkin kun ehdin aussiet treenata tokon parissa ennen leirikisan alkua.
Siinä niin nohevana Essiä kyyläämässä.
Metallinouto aika hyvällä mallilla! c: Essi
Lauantaina luvassa olikin treeniä koko rahalla. Antoisa ja runsas aamiainen odotti valmiiksi katettuna kello kahdeksan ja ennen yhdeksää olin hallissa yhdessä Naurun kanssa. Esa Lehdistö saapui kouluttamaan agilitya ja nautin itse treenin annista. Tutustuimme rataan huolellisesti yksin ja porukassa, sillä ryhmäni sisälsi huomattavan monta uraansa aloittelevaa möllitasosta koirailijaa. Nauru oli treenissä kovinkin innokas ja taitava pikku agilityeläin, omaksi heikkoudekseni paljastui koiran sivuirrottaminen esteiden välillä. 14-17 sujui persjätöllä vielä kivuttomasti, lisäksi esteen nro 11 viskileikkaus saatiin onnistumaan palkkausavulla, vaikka sielläkin paljastui miten hankalaa koiran irrottaminen itsestäni minulle onkaan. Itkuksi muodostui 14-17 kahdella liikkuvalla valssilla varustettuna. Minä en tunnetusti valssaa tanssilattiallakaan ja agilityhalli ei ole kovinkaan suuri poikkeus. Jalat meinasivat mennä solmuun eikä toinen valssi ei vaan ottanut onnistuakseen. Esa näytti minulle hieman tarkemmin jalkojen kulkua valssin aikana ja tajusin ponnistavani totaalisen väärällä kintulla väärään aikaan. Siispä tsemppasin, keskityin ja tein parhaani - ja kappas, siitähän saatiinkin mallisuoritus aikaiseksi yhdessä Naurulaisen kanssa! Hyvä, hyvä, hyvä me!
Seuraavassa ryhmässä juoksin Kidan kanssa. Ehdin jäähdytellä Naurun, viedä sen mökkiin lepäämään, napata punaisen mukaan ja lämmitellä sen. Esa myhäili tyytyväisenä nollaradan perään, mutta minä reippaana tyttönä kesken juoksemisen kiljaisin, että "valssaamaan en rupea!". Kidallekin vahvistelimme viskileikkausta ja huolimatta uhmakkaasti asenteestani päädyin kuitenkin valssin tahdissa pyörimään. Kuinkas ollakaan, onnistuin ja lopulta päädyimme nollarataa suorittamaan. Rata eteni kivalla otteella valsseineen päivineen, mutta valitettavasti vitonen napsahti kun viimeinen rima putosi laiskan hypyn vuoksi. Vaan olinpa silti ylpeä itsestäni ja punaisesta, hiljaisesta paimenestani!
Oli ansaitun lepo-ja ruokatauon aika. Ahdoin napaani tortillaa ja jutustelin saunamökissä muiden kanssa ja puoli kahden aikaan lähdimme neljän naisen voimin pieneen metsälänttiin hakua tekemään. Mukana oli kolme aloittelevaa, pätevää hakutähteä, jotka saivat suorittaa hauskat metsärallattelut kahden maalimiehen väliä sahaten. Nauru oli mukana ja kokeilin, missä kunnossa sen ilmaisut on. Ukolle lähti hyvällä innolla (joskin maajälkeä hitusen seuraillen, tuulen ollessa hiljainen kuin metsä talviyönä), mutta palauttaminen osoittautui niin hankalaksi, että suoritimme treenin loppuun suorapalkalla ja otin erikseen rullan palauttelua lyhyellä välimatkalla.
Eipä mennyt kauaakaan, kun taas uuden treenin aika. Nappasin erittäin terhakkaan Kidan mukaani koiratanssikarkeloihin! Meitä kouluttamaan saapui ensikertalainen, tehtävästään loistavasti suoriutunut, Anna! Hän kertoi kattavasti koiratanssista ja kuinka kyseisen lajin kilpailut sujuvat ja olin kovin innoissani - ko laji on kuin minulle ja Kidalle tehty, en vain ole saanut aikaiseksi kasata esitystä ja suunnata kilpakentille. Kida olikin täyttä kasidee-hymiötä päästessään mukaan treeniin. Aloitimme kuitenkin ilman koiraa ja annoimme vartaloiden soljua, nykiä, pomppia ja pyöriä musiikin tahdissa ja etsimme rytmimuutoksia ja sitä, kuinka muutamme liikettämme niiden mukaan. Koiran kanssa aloitimme myös samankaltaisella harjoitteella, mutta lopulta ketjutimme yhteen alkuasennon, seuruun, ohjaajan ympäri pyörimisen, edessä seuraamisen ohjaajan peruuttaessa ja loppuliikkeen (syliin hyppy Kidan kohdalla). Kidalle temput olivat tuttuja ja alkuhämmästyksen jälkeen se teki kaikki tehtävät valtavan suurella riemulla, välittämättä muista koirakoista, joita ohittelimme hyvinkin lähellä ja joskus olimme toisiimme törmätäkin.
Alkuasento ja tosi innokas paimen
Itse pyörin vastapäivään, Kida ympärilläni myötäpäivään
Illalla kyllä maistui lepo, hyvässä seurassa luonnollisesti. Koiravisa-lautapelistä en kauaa ehtinyt nautiskella, kun kuulin saunan houkuttavan kutsun ja naisten mainion seuran! Saunassa sitä malttoikin pitkästä aikaa istua kauan, möhemmin skabailimme vielä aliaksen parissa herkkuja popsien. Kyllä maittoi lopulta uni puolen yön jälkeen, koiratkin suorastaan kuorsasivat omissa pesissään!
Sunnuntaina aamu alkoi tuttuun tapaan - aamutoimien jälkeen koirat pissalle ja päärakennukseen aamiaiselle! Ahmimisen jälkeen Kida sai jäädä oman aamiaisensa kera mökkiin odottamaan, kun minä lähdin Naurun kanssa hakemaan toko-oppeja Heikki Mäkisen tokovalmennuksesta. Ensimmäisen session aiheeksi valitsin noudon palautuksen, toisessa seuraamisen. Aikaa olisi minulla jäänyt yli kolmanteenkin aiheeseen, mutta päätin pitäytyä kahdessa. Nämä ovat kuitenkin viimeaikoina askarruttaneet mieltäni eniten ja koin kaipaavani viisaita sanoja näiden aiheiden tiimoilta.
No, selväksi tuli ainakin se, että olen onnistunut kaukopalkan merkityksen opettamisessa Naurulle. Heitin kapulan, Nauru sinkosi käskystä perään - ja palautti kapulan niiiiin kauniisti laukaten, että kouluttajaakin ihan nauraten. Eipä ollut ongelmaa, ei ollut ei, mutta onneksi lopulta Nauru alkoi väläytellä oikeaa palautustahtiaan. Heikki totesi ongelman olevan saalisvietissä ja siinä, kuinka Nauru kokee suorittaneensa tehtävän sillä hetkellä kun ottaa kapulan suuhunsa, vaikka tehtävän loppu onkin vasta minun luonani. Hänen neuvonsa oli unohtaa vauhti ja palkita koira innokkaasti luonani tahdista huolimatta, jotta Naurun ajatusmalli kääntyisi nurin ja se alkaisi innokkaammin palauttaa kapulaa minulle saalistuksen sijaan. Viisaita sanoja, mutta kovin päinvastaisia neuvoja kuin valmennuksessa viime kerralla! Siksipä minun täytyy laittaa pääkoppani töihin löytääkseni oikean ratkaisun pulmaan.
Seuraamisessa ongelmaksi osoittautui oma hätäilevä lähtöni. Jalkani ovat juoksemassa jo ennen pääkoppaani ja tuskin maltan käskyä loppuun sanoa, kun olen jo lentoon lähdössä. Sain hyviä harjoituksia oman kulkuni rauhoittamiseen. Lisäksi kiusasimme koiraa tekemällä "valelähtöjä" - annoin lähtökäskyn, mutten lähtenytkään liikkeelle ja katsoimme, odottaako koira kuuliaisesti liikettäni vai onko sekin lentoon lähdössä käskysanan kuultuaan. Jokainen voi arvata tuloksen... Kentällä tekaisin ennen kotiinlähtöä harjoitteita ja kyllä Nauru alkoi pikku hiljaa oivaltaa, että liikettäni on odotettava.
Ehdin ennen kotiinlähtöä käydä hakemassa Kidan ja treenasin sen kanssa muutamia tokojuttuja ennen pakkaamista. Loppuillan suunnitelmissa olikin enää siivoaminen, syöminen, auton ahtaaminen täpötäydeksi ja kytkimen nostaminen kohti kotia! Koirat putoilivat lattiatasoon kuorsaamaan hyvin nopeasti matkan alkaessa, ohjaajilla taas puhe porisi koko matkan Lohjalle, josta eteenpäin viihdytin itseäni ja paimenkoiriani äänekkäästi lauleskellen.
Kiitän tätäkin kautta kaikkia huippumukavasta leiristä - ja kuvamateriaalista! Vesileimattomat kuvat ovat Essin ottamia, ryhmäkuvan räpsäisi Anna ja loput ovat Sussun. Tara vietti ajan maaseudun rauhassa ja oli ollut oikein kuuliainen, kiltti ja hyvin viihtyvä rouva. Se pääsi agittamaan viime tiistaina yhdessä Essin kanssa ja harjoittelemaan liikkuvia valsseja, sainpa Essin ylipuhuttua valmennukseenkin yhdessä noutajani kanssa! Siitä kuitenkin lisää tarinaa ensi kerralla. Tietoa tulossa ensi viikon aussa myös Naurun MH-tuloksista - rakas Naurulainen lähti toisen omistajansa luokse loppuviikoksi ja lauantaina he seikkailevat kohti Ruotsia ja Naurun synnyinkotia!
Ei se määrä, vaan se laatu! Kysymyksiä laittoi vain pari käyttäjää, mikä on luonnollisesti sääli. Onneksi kysymyksissä oli kuitenkin monta sellaista, jotka aiheuttivat hymyn naamalle tai kevyen naurunremakan ilmoille! Siispä on aika antaa koirien ja itseni vastata, ja luonnollisesti porukan vanhin koira saa valloittaa areenan ensimmäiseksi. Anna palaa Tapsa!
Mitä Te rakkaat nelijalkaiset karvaolennot muuttaisitte omistajassanne?
Se ruokkii mua ihan liian vähän. Pieni nökäre odottaa ruokakupissa, samalla kun paimenet kiskoo napaansa valtavat kasat lihaa, vuorellisen syövät! Saisi ruokkia minuakin yhtä tasavertaisesti!
Mikä on maailman ÄRSYTTÄVIN piirre tässä kaksilahkeisessa olennossa, jota myös omistajaksi kutsutaan?
No toi ruokkimisasia on tosi paha. Lisäksi mua ärsyttää kun se illalla tökkii mua kylkeen ja jupisee, että mun pitäisi nousta, kun hän ei saa päiväpeittoa sängyltä. Aivan käsittämätöntä kaunistelua sanon minä. Peitto on tehty nukkumista varten.
Tennispallon noutaminen, agility ja metsässä yksin samoilu. Mahdollisimman kaukana noista hulluista, parhaassa mahdollisessa seurassa itseni kanssa.
No, enhän minä vanha ole vieläkään, mutta voi vispilä miten hauskaa tuon ihmisolennon kiusaaminen pentuna olikaan! Se polki jalkaa oikein urakalla, kun mä juoksutin sitä metsässä ja lällättelin enkä antanut kiinni sen huutaessa mua.
Kanankakan olisi voinut jättää maalla syömättä. Tuli maha kipeäksi.
Voisiko Tapsa kertoa miten se osaa nauttia elämästä aina niin täysin tassuin, olla oma itsensä ja olla välittämättä muiden mielipiteistä?
Te ihmiset olette niin kovin monimutkaisia. Avainsana on yksinkertaisuus! Ja se, että kaikkea kannattaa yrittää syödä. Olen löytänyt jos jonkinlaisia upeita makuelämyksiä ihan vain siksi, kun hetkeäkään empimättä olen haukannut. Banaaninkuori oli hieman kitkerä kokemus, munkki sen sijaan erityisen maukas. Nuo paimenkoiratkin aiheuttavat minulle joskus päänsärkyä, sillä niin kovin mutkikkaasti he asioita tarkastelevat. Elämän peruselementit, niitä pitää vaalia ja unohtaa turha hössötys! Pallo, ruoka ja uni,vähän liikuntaa kaupanpäälle.
Ikäjärjestystä kunnioittaen, seuraavaksi vastausvuoron saa Kida!
Kenen kanssa et haluaisi viettää 24h?
Lista olisi lyhyempi jos kertoisin, kenen kanssa haluaisin sen viettää.
Millaiseksi kuvailet parhaan kaverisi?
Paras ystäväni tietää ettei nenälleni kannata hyppiä. Hän tyytyy asemaansa ja kunnioittaa omaa tilaani. Hän ymmärtää leikkejäni eikä hermostu pienistä. Hän osaa olla asiallinen, mutta toisinaan heittäytyä vapaalle oikein kunnolla!
Rakastan sukeltelua hankeen! Otan vauhtia, loikkaan ja sukellan kuono edellä hankeen ja koko kroppani peittyy lumesta. Myös jäällä kieriminen on erittäin hauskaa!
Mitä Te rakkaat nelijalkaiset karvaolennot muuttaisitte omistajassanne?
En muuttaisi mitään! Hän on jumalolento.
Mikä on maailman ÄRSYTTÄVIN piirre tässä kaksilahkeisessa olennossa, jota myös omistajaksi kutsutaan?
No okei, välillä hän äksyää minulle, jos minulla on huono päivä ja puran kiukkuni muita mulkoilemalla... en kuulemma saa tehdä niin, muttakun!
On aika antaa vastausvuoro Naurulle!
Mä tykkään ihan tosipaljon yhdestä Colhusta... Se on mun ensirakkaus!
Mä tykkään agilitysta! Mä aina haukahtelen radalla ja oon mielestäni tosi hyvä! Lisäksi mä tykkään juosta raunioilla, siellä on tosi siistiä loikkia ja etsiä nakkeja, joita ihmiset piilottelee.
Suosikki-ihminen, ellei omistajaa lasketa?Apua, mä en osaa päättää! Mä niin rakastan kaikkia! Omistajan äiti on iohana, se antaa aina extraruokaa. Mä tykkään Essistä kun sille voi antaa pusupomppuja ja se aina haliui ja kehuu! Lisäksi mä tykkään mun toisesta omistajasta, koska se lepertää ja rapsuttaa. Lisäksi meillä käy tosi kiva tyttö, joka juttelee mun kanssa samaa mieltä ja rapsuttaa kamalasti. Jajaja mä tykkään koirakavereiden omistajista ja naapureista ja..
Mä saisin herätä omistajan vierestä. Me lähdettäisiin heti treenaamaan jotain tosi kivaa ja lenkille, sitten mä saisin tosi ison annoksen tosi hyvää ruokaa, mua rapsutettaisiin ja paijattaisiin ja pääsisin päiväunille kainaloon! Sitten olisi tosi pitkän metsälenkin vuoro ja sitten mä saisin taas ruokaa ja sitten nukuttais taas päiväunet, paitsi et eka leikittäisiin vähän omistajan tai toisten koirien kanssa! Ja sit illalla me käytäis vielä vähän ulkoilemassa, saisin haistella kaikki tuoksut ja leikkiä Kidan kanssa, syötäisiin hyvin ja sit nukkumaan kainaloon!
Mitä Te rakkaat nelijalkaiset karvaolennot muuttaisitte omistajassanne?
Joskus se on vähän tiukkapipoinen. Mä antaisin sille lisää huumoria! Se on myös ehkä ärsyttävin piirre tossa.
Ja sitten ihmisolennon vuoro:
Voi, voi, bloggaaja parkaa
Olis aikaa, vaan ideoita ei lainkaa
Näppäimistöä tuijottaa kirjoittaja tää
Mutta yhtään ei ideanpoikasta alla silmäin nää
Päässä sauhuaa ja rattaat nitisee
Nauru huomionkaipuissaan lattialla kitisee
Bloggaaja huokaa ja kuvan nopeasti editoi
Mielessään risti-istunnassa jo sängyn päällä meditoi
Ehkä muut keksii paremmin, tuumaa hän
Ja ongelmastaan postauksessa tekee oitis näkyvän
Nyt on aika laittaa kaikenlaisia kysymyksiä niin minulle kuin koirille. Koirat vastaavat luonnollisesti itse omalla suullaan, allekirjoittanut haastattelee ja kirjaa vastaukset esille. Kysymyksiä saa esittää keskiviikkoon saakka ja illalla vastaukset julkaistaan! Luonnollisesti myös uudet postausideat ovat tervetulleita.
Keskiviikkoisin on normaalisti peko-/hakutreenit, mutta juoksujen ja muuttojuttujen takia kertoja on peruuntunut ikävästi. Eilen korvaavaksi hommaksi päätettiin toko ja agility, kun Rebecca pyyteli meitä treenaamaan yhdessä hänen ja Cecilin sekä Mirandan ja Ekan kanssa. Minut on helppo yllyttää mukaan yhteistreeneihin ja nämä olivatkin juuri sellaiset sessiot mitä olen kaivannut! Tokofiilis ollut niin kadoksissa viimeaikoina yksin puurtaessa, että lopettaminen on käynyt mielessä lukuisia kertoja. Pienellä avustuksella ja hyvällä seuralla saatiin aikaiseksi hirmu näppärät treenit, joista jäi hyvä mieli, vaikka alkuun yhdessä Reben kanssa piruja seinille maalailtiin.
Kida aloitti ja oli ihan ihmeellisen täpäkkänä. Kaukopalkka on tehnyt sille hyvää. Sen vire pysyi koko treenin ajan hämmästyttävän korkeana, se jopa räyskytti korviin käyvää haukkumetakkaa seuruisiin lähtiessä. Missään vaiheessa vire ei siällään laskenut, mutta merkki oli epävarma viimetreenin säätämisen jälkeen (hyi ohjaajaa) ja ruutu oli kammottavan ruma, ihan sama mistä suunnasta lähetti. Kida otti kamalasti häiriötä myllätystä, tummemman värisestä maasta, joka oli aivan ruudun vieressä. Noin muuten Kidulin työskentely oli sen mittapuulla ensiluokkaista ja Rebeccakin näytti peukaloa, sillä viimeksi se on treeneissä nähnyt kovasti erityylisen punapaimenen. Miranda myös huuteli häiriökäskyjä seuraamisen yhteydessä, eikä Kida yllättäen ollut moksiskaan.
Päivän paras liike oli ehdottomasti hyppynouto, joka oli positiivisesti kamalan täpäkkä. Myös metsku nousi maasta samantien ja palautui (ravilla) perusasentoon, vaikka oli kylmä. Näiden kahden liikkeen, ruudun ja seuruun lisäksi tehtiin jäävät, joista istumista jouduttiin hinkkaamaan iäisyys, kun Kida tarjosi vain seisomista sen tilalla. Kaukot olivat ihan mukiinmenevät, vaikka minun aussiet tyypilliseen tapaan meinaa jättää sen ensimmäisen aina tekemättä, perkula. Kaikki tämä yhteen putkeen ilman konkreettista välipalkkausta ja voi vaan kuvitella miten tyytyväinen olin, kun treeni sujui näin hyvin!
Naurun kanssa suunnitelmana oli ennenkaikkea luoksarin treenaus. Palkka jäi Mirandalle taakseni, Naurun lähetin kapulalle ja heti kun se tarttui kapulaan ja kääntyi, kutsui Miranda sen palkalle. Nauruhan juoksi kuin tuulispää ja parilla toistolla jätettiin kutsuminen pois (Miranda heilutti vain kuppia takana) ja nopeasti Nauru yhdisti, että kapulan kanssa saa heti juosa palkalle --> vauhti oli ensiluokkainen, vaikka itse pönötin jäisesti paikallani. Tätä koirani mun tarvitsee lisää! Myös ruutuun otettiin hyvät vauhdit palkkakupin avulla, samoin hypyn suorittamiseen. Seuruissakin koira oli parempi kuin yleensä, ei niin hakatun ja tympääntyneen näköinen vaan väläytteli ihan hyvää menoa, vaikka matka omaan silmääni täydellisen hiottuun suoritukseen on matkaa.
Niin on kiire, että kapula tippuu suusta!
Siirryimme tokoilun päätteeksi agilityyn. Nauru suoritti kepit ja kontaktit ihan näppärästi, vaikka taukoa takana onkin. Kepit tarvitsevat itsevarmuutta, jotta olisin niihin tyytyväinen, mutta ihan kisakuntoiset ne kuitenkin olisivat. Tuumasta toimeen siis ja kisakalenteria selaamaan! Koko koiran olemus oli onnesta soikeana agiesteille päästessä, ilme oli hyvinkin tyytyväinen ja puuhkatötterö peräpäässä heilahteli niin maireana, kun vähän pääsi rallittelemaan. Pelkäsin väsymystä kertyneen liiaksi agsaamiseen tokoilun päätteeksi, mutta vielä mitä!
Tara pääsi myös agittamaan ja minua harmittaa kamalasti, ettei koiruutta voi enää täysillä treenata ja kisata. Se on niin sairaan näppärä ja ketterä ja innokkuutta on enemmän kuin auspailla yhteensä! Ohjattavuus on tosi hyvä, kunhan itse vain muistan, miten tuota sillisalaattia esteille kuskattiinkaan. Kepeillä innokkuus kostautui malttamattomuutena, mutta muuten rallittaminen oli ensiluokkaista. Kontakteja minun ei pitänyt tehdä, hypytkin suoritettiin ilman rimoja, mutta niin vaan luvatta koiruus pilisteli puomille just for fun.
Pari uutta lukijaa jälleen ilmestynyt listoille, moikka vaan teille kaikille!
Sadetta on riittänyt parin päivän ajan, mieli mustuu moista sääilmiötä seuraillessa. Onneksi lauantai oli ihanan aurinkoinen, jolloin sai uutta virtaa rypeä läpi arkisten haasteiden, joita myös paperisodiksi kutsutaan. Viimeisen tokoraportin jälkeen ei ole kamalasti kerrottavaa treenitilanteesta, muistot agilitystakin haalistuu juoksutauon venyessä ( ;) ), mutta halusin jonkinlaisen pihahduksen päästää tänne blogiin, jottei ote kirjoittamiseen vallan katoa. Lisäksi kävin räpsimässä pari kuvaa muuton jälkeen, niin saan hyvän (teko)syyn julkaista ne. Tosin kuvat ovat kovin aussie-painotteisia vaihteeksi, Tapsa ei ollut järin kuvauksellinen tällä keissillä.
Vaikka uudet lenkkimaastot eivät aivan vedä vertoja menneen paikan hehtaarikokoisille pelloille ja metsille, on täältäkin aimo eräjorma löytänyt jo suosikkipaikkoja tyydyttämään metsäkaipuutaan. Olemme tutkineet lähiseutua innokkaasti koirakolmikon kanssa, mutta eipä vieressä oleva puistokaan huono vaihtoehto ole. Valtavat mäet nimittäin takaavat, että mäkitreenin mahdollisuus on huipussaan! Yhtenä iltana jo koirien takamukset laitoin töihin omani lisäksi ja maitohapotus oli melkoista! Treeniä palauttelevat rauhalliset hölkkälenkit tulivat todellakin tarpeeseen.
Viettelimme sunnuntaina myös maalla ja samanlainen reissu on likoille tiedossa ensi viikonlopun ajaksi. Itse suunnistan Narin kanssa pentukehiin messukeskukseen ja odotan tätä ihan valtavalla innolla! Viikon päästä viikonloppuna onkin tiedossa kivaa koiramaista seuraa, treeniä ja huipputyyppiohjaajia, sillä minun ja Lauran pykäämä Loskasadeleiri vietellään Kuralan kartanotilalla Yläneellä. Agilitya, toko, hakua, koiratanssia ja rallytokoa, viikonloppu on taatusti eepinen. Siitä viikon päästä lauma pienenee pidennetyksi viikonlopuksi yhdellä merlellä, kun Nauru lähtee toisen omistajansa kanssa synnyinmaahansa moikkaamaan emoaan, kasvattajaansa ja suorittamaan MH-kuvauksen. Eikä saa unohtaa joulukuun agilityvalmennusta Jaakon opissa! Kaikenlaista on siis tuloillaan!
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
Olipa kerran Hiisi Kieromieli
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.