fi fr fi fi fi eu fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi et fi fi fr fi fi fi fi en fi eu fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi es fi fi fi fi ru fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
kesäkuuta 2014 - K U J E M I E L E N
Viikonloppuni vierähti hyvällä asialla Pride-viikon loppuhuipentumassa, kulkueessa, joka kulki halki Helsingin keskustan. Taapertamisen jälkeen asetuimme pienellä koiraharrastaja-porukalla piknikille täpötäyteen puistoon ahtamaan itsemme täyteen evästä ja nauttimaan kuumasta, auringon täyteisestä päiväst. Illalla (yöllä) oli luvassa vielä juhlintaa loppubileissä, joten vein koirat itseäni säästääkseni (ja vapaapäivää pitääkseni) äitini luokse hoitoon perjantai-iltana. Tuntui taas niin pahalta jättää mussukat toisille, Kidan yksinäinen piiip-ääni kuului perääni sulkiessani ulko-ovea hänen puikkoisen nokkansa edestä. Mikä riistävä tuska! Tänään kävin hakemassa koirat kotiin saatuani itseni ylös peittojen alta joskus aamupäivällä. Köröttelin matkani rauhallisesti halki vesisateen ja pihassa minua odotti kolme kovin riehakkaan oloista, onnellista koiraa, jotka kiersivät autoani typerä onnellisuushymy naamallaan. Ja kun avasin oven, lävähti syliini yli 30 kiloa litimärkää paimenkoiraa, jotka pussasi, hyöri ja rakasti niin, että ratti oli aivan kurassa ja housut litimärät, vaikka en ollut sateessa vielä aikaa viettänytkään..
"Me emme ole sokerista tehtyjä!" ilmoitti Satu ja niin minä ajelin autoni Ojankoon, kunhan olin hänet ja Colhun ensin kyytiin hakenut. Krapulainen Väsynyt pääkoppani oli vähän toista mieltä, mutta kieltämättä agilitykoulutus-sessio ainakin herätti!
Otin vaihteeksi kanssatreenaajasta hyödyn irti ja pyysin Satua vähän kuvaamaan paimenten tokoiluja. Nauru oli ihan sairaan iloinen yllätys loman jäljiltä. Se suorastaan räjähti päästyään halliin ja paloi halusta tehdä hommia. Noudon se suorittikin pätevällä, varsamaisella laukalla ja palauttikin hirmu hyvin eteen (vaikka ensimmäisellä palautuksella nappasin kapulan jo ennen istumista voidakseni palkita sen palautusvauhdista hetimiten). Kokeilin ensimmäistä kertaa myös avoimen luokan hyppyä ja hyvinhän likka siihen taipui, vaikka olikin hieman hämmentynyt perusasento-käskystä. Seuruussa sillä oli aika hyvä asenne, vaikka varmuudeksi autoin käännökset ja palkkasin myös. Tekaisin myös kokeiluna kaukokäskyjä, jotka eivät päätyneet videolla. Takapalkkana oleva aito nakki veti huomiota hieman liikaa, eikä keskittyminen ollut parhaimmillaan, mutta tässäkin koiran ilme oli ihan älyttömän hyvä ja lopulta se teki liikkumattomat m-s vaihdoksen. Pätevä merle!
Kidalla oli luonnollisesti myös virtaa, sillä on halleihin kohdistuva addiktio. Sen työmoodi oli ihan jees, mutta toteutuksessa oli vähemmän moottoria kuin olisin toivonut. Metallinoudon kanssa se oli kyllä hyvä, vaikka käytin suurempaa ja painavempaa metskua kuin tavallisesti, joka vieläpä on hitusen hutera rakenteeltaan. Se palautti sen kuitenkin hyvin ravaten, pidemmällä matkalla otti myös pari laukka-askelta! Jaksan edelleen olla lapsellisen innostunut näistä pienistä pyrähdyksistä eteenpäin! Puinen hyppynouto oli ponneton, pidemmällä matkalla luonnollisesti parempi, mutta kokonaisuutena muuten ihan katsottavan arvoinen.
Seuruussa sillä oli kova tarve keulimiselle, joka paljastui jo jäävissä, jotka eivät ole videolla. Ne olivat näytösluontoisia kun näytin Sadulle, miten hän voi opettaa niitä Colhulle. Oma liikkeeni kuitenkin jarrutti sitä hyvin ja seuruuseen tuli tosi hyviä pätkiä. Hauskin oli kuitenkin, kun seuruutin kohti peiliä ja Kida näki oman kuvansa. Valitettavasti minun piti poistaa kohtaus saadakseni videosta kokonaisuudessaan lyhyemmän, mutta punainen meni toljottamaan itseään hyvin hämmentyneen oloisena, jättäen minut seuraamaan ihan keskenäni...
Kaukot teki itseasiassa hyvällä asenteella, hitusen varovaisesti takapalkan vuoksi, mutta olisi sillä kokeessa pisteitä voinut saada ihan nohevasti. Olisikin sillä kokeessa yht kivaa kuin treenatessa!
Tara ei päässyt tänään treenaamaan, mutta ei sen tarvinnutkaan. Kotiin päästyäni ja aloilleni asetuttuani se aloitti tyytyväisen kuorsaamisen keskellä keittiön lattiaa. Oli rankkaa vahtia pihaa, kanoja, ankkoja ja kodin asukkaita koko viikonlopun ajan!
Nauru täyttää ensi viikolla 18 kuukautta, eli 1½ vuotta. Nuori koira, vaikka aina välillä luulen sitä jo aikuiseksi ja niin vanhaksi. Sen naama on kuin pennulla ja mieli aivan yhtä leikkisä, mutta työskennellessään se on aina ollut hitusen pikkuvanha ja hyvin oppivainen. Olen ehertynyt pitämään sitä samanlaisena suorittajana kuin Kidaa, vaikka todellisuudessa se on sisimmässään pieni leikkimistä ja halimista rakastava vauva. Onneksi leikkiminen ja palkkaaminen, sekä oikeanlainen mielentila, ovat avainasemassa treeneissämme, enkä ole koskaan paineistanut Naurulaista liialla työmäärällä. Vaikka täytyy sanoa, että tämä lomailu on tehnyt sille - meille molemmilla - todella hyvää.
Agilityakin treenasin sen verran, että koulutettuani otin keinu-ja hyppytekniikkaharjoitukset Naurun kanssa. Keinu tarvitsee superpaljon vahvisteluja, sillä vaikka Nauru ei niinkään kammoa liikettä (paukkeeseen se on totutettu jo taaperona), se on yllättäenkin epävarmempi ja siksi hidas. Treeni tuottaa kuitenkin tulosta ja toistoja on onneksi mahdollisuus tehdä. Hyppytekniikasta huomasin, että koira kropanhallinta on parantunut huomattavasti. Se on elastisempi, eikä mikään keinuva puuhevonen kuten aikanaan hyppytekniikkatunnilla.
Kida pääsi työskentelmään radalle yhdistetyn kontakti-ja keppitreenin merkeissä. Kouluttaminen sysää harteilleni aina valtavasti itsevarmuutta, joka näkyi ohjaamisessani oitis. En äätynyt kertaakaan. Jos koira meni väärän esteen (esimerkiksi hypyn sijaan se otti houkuttelevan keinun), en jäätynyt vaan jatkoin rataa kuin olisin suunnitellut sen menevän niin. Olin täpäkkä, keskityin rytmitykseen ja kiihdytykseen, aivan kuten Niinu opasti viimeksi tavatessamme. Lisäksi otin aivan erilaisen otteen käskytykseen ja lopputuloksena oli ohjus. Kida työskenteli upealla otteella, se otti kontaktit huolellisesti ja kepitteli erittäin nopeasti, eikä piitannut vaikka otin etumatkaa ja sivuetäisyyttä. Olin hyvin tyytyväinen tähän minitreeniin ja toivon, että saisin tuon asenteen myös kilpailuihin.
Tara on ottanut tässä viimeaikoina vähän rauhallisemmin. Sen kanssa (kuten myös Naurun) haluaisin niiiin tehdä taas hakua ja Kida voisi syttyä taas viestistä, mutten ole saanut niitäkään aikaiseksi. Lisäksi rakas aisaparini on kovin työllistynyt, joten treenien suunnittelu on hieman mutkikkaampaa kuin tällaisen kesäpummin kohdalla. Tapsa on kuitenkin mukautuvainen otus, joka on kamalan onnellinen saadessaan hyviä lenkkejä, ruokaa ja suunnattomasti rakkautta. Eihän tuollaisia nappisilmiä voi vastustaa, joten halit ovat taattuja.
Joskin pientä keski-iän kriisiä on havaittavissa, sillä parin päivän ajan oli arvon tolleri totaalisen korvaton. Se teki kaikkea kiellettyä ja tympääntyneenä esitteli minulle murinaansa minun toruessa sitä. Hyvänä esimerkkinä sen toilailuista on episodi "keksi". Pöydällä on keksi, ja me istumme pöydän vieressä sohvalla. Jopa Nauru tyytyi ihailemaan herkkua huokaillen kauempaa, koska tiesi, että sen on mahdotonta saada namia itselleen. Paikalle arvokkaasti taapertaa Tapsa, valmiina ottamaan paikkansa sohvalta. Vaan kas, matkan varrella odotti herkullinen ateria. Viis ihmisistä, noutaja tunki naamansa röyhkeästi pöydälle ja nappasi aterian suuhunsa - ja minä samalla hetkellä nappasin sen kuonosta, närkästyneenä. Noutaja irroitti otteensa, mulkaisi minua pahastuneena ja lähti pois, suurta vääryyttä kokeneena. Ja minä jäin silmät suurina miettimään, että mitä hittoa juuri äsken tapahtui.
Kesä on tuonut minulle ihan valtavan valokuvaushimon! Se ei liene paha asia, tarkoittaa vaan sitä, että kuvia pitäisi postauksiin olla ihan ruhtinaallisesti. Tänäänkin olin hyvin, _hyvin_ väsynyt koko päivän. Heräsin hyvin myöhään saatuani unta tuskin lainkaan koko yönä. Päivän pakolliset puuhat selvitin silmät ristissä ja nukuin pienet päiväunetkin. Illan viilennyttyä lähdin pitkälle lenkille kamera mukanani, ajatuksena opiskella taas rakkineen käyttöä erilaisissa kohteissa. Lopputuloksena kaksi tuntia ulkoilua, mukava määrä onnistuneita otoksia ja valtava inspiraatio päivittää blogia. Niin ja kolme tyytyväistä, hyvin liikkunutta koiruutta. Olen muuten unohtanut lisämainostaa kesäkisaa! Saattaa olla, että joudun pidentämään kilpailuaikaa sen johdosta...
Lisäksi muistakaa vaastata blogeissanne haasteeseemme! Pystytte linkittämään bloginne ko. päivitykseen sinisestä "add your link"-painikkeesta.
Löysin mainion tavan kerätä linkkejä ja koska nautin satunnaisesti haasteiden keksimisestä, tajusin, että helpostikos minä sitten niitä keksin! En lupaa kuinka usein, mutta silloin kun idea mieleen juolahtaa. Näitä haasteita saa vapaasti kopioida blogiinsa, vastata niihin ja samalla haastaa (tai olla haastamatta) jengiä toteuttamaan saman! Mikäli päätät vastata haasteeseen, lisää blogisi osoite ihmeessä haasteen perässä olevaan linkkilistaan, niin muutkin haasteen itselleen ottaneet löytävät sinut! Kannattaa yös linkittää blogini, josta alkuperäinen haasteviesti löytyy. (Kommentointiin kykenevät, kertokaahan jos linkkaamisessa ilmenee ongelmia!)
HAASTE: Kesä saa suomalaiset sekaisin! Kaamoksen jälkeen koko elämämme tuntuu syttyvän uudestaan eloon, kun vehreys valtaa maan. Vaikka lämpö ei aina hellikään halutulla tavalla, kuuluu kesään aivan omanlaiset puuhastelut, joita talvella muistelee hymy huulilla. Mitkä ovat teidän suosikkitekemiset kesäaikaan? Onko se jokin tietty laji, esimerkiksi vepe? Vai oletteko enemmän veneilijöitä tai mökki-ihmisiä? Saako tavanomaiset lenkin erilaista hohtoa lämpimien kuukausien aikana?
Kerro parhaimmat kesäpuuhanne ja vinkit, miten pitkistä päivistä saa kaiken mahdollisimman hyvin irti, yhdessä karvakaverin kanssa!
Vaikka oma treeni-intoni on hieman nollassa (vaikka kovasti tunnen sen kohenevan, pikku hiljaa!), treenaaminen kesällä on ihan oma lukunsa. Pimeästä hallista siirtyminen ulkokentille on kuin kesälaitumille laskeminen. Ensimmäiset kerrat kun aurinko sivelee ihoa ja raikas ilma täyttää keuhkot, tuntuu niin älyttömän hyvältä. Treenien taso pysyy kesäisin paljolti samana kuin talvella, mutta silti tekemiseen saa ihan uudenlaista virettä, joka tuntuu tarttuvan koiriinkin. Viime kesänä yhdeksi parhaaksi treenimuistoksi jäi pienimuotoinen piknik. Olin ollut kentällä koko illan, nälkä kurisi vatsassa ja olo oli kovin heikko, mutta luvassa oli vielä Sadun koutsaaminen agilityn ihmemaailmassa. Siispä soitin hänelle anelevan ja nälkäisen puhelun, jonka seurauksena istuuduimme pöydän ääreen mutustelemaan roskaruokaa lämpimässä kesäillassa, auringon laskiessa, ennenkuin siirryimme treenien pariin. Jotenkin tuo ilta hymyilyttää yhä ja toivon tämän kesän tuovan vielä samanlaisia yhteenkuuluvuuden tunnetta lisääviä treenituokioita.
Kesällä "se juttu" on kuitenkin vesi. Nautin talvella suuresti pitkistä lenkeistä järven jäällä, mutta järven tuoksu on jotain uskomattoman ihanaa. Sen liplatus, säteily ja ylipäänsä koko järvenseudun olemus (hyttysiä lukuunottamatta) vetoaa järvien keskellä syntyneen ihmisen mieleen. Onnekseni minulla on 2½ innokasta uimaria - Kida saa puolikkaan, se ei juurikaan ui itsekseen, mutta hakee lelua mielellään ja ui ihmisen perässä tai käskystä - ja lämpiminä päivinä on ihana viettää aikaa vesistöjen äärellä. Tara varsinkin on melkoinen uimamaisteri, joka voi itsekseen polskutella omaa ympyräänsä pidemmänkin ajan.
Minua on pitkään innostanut ajatus lähteä kokeilemaan vepeä, mutta enpä ole aikaiseksi saanut. Ehkä jonain kesänä...
Kesällä arkisissa lenkeissä on aivan oma hohtonsa. Se hohto on erilaista kun pimeään aikaan. Tukalan kuumina päivinä olen erittäin huono lähtemään pitkille patikoinneille (paitsi ehkä metsien siimekseen), mutta noin asiallisina, lämpiminä, kirkkaina päivinä jalat vaan vievät eikä millään malttaisi palata kotiin. Frisbeetä en heittele koirille juurikaan talvella, vaikka miksei se menisi silloinkin. Jotenkin ko lelu on mielessäni kesää varten. Se menee talvilevolle lumien laskeutuessa ja se kaivetaan riemusta hyperventiloiden esiin, kun ruoho alkaa vihertää. Siinä on kesän fiilis, kun viskelee litteää lettua koirien riemulla juostessa sen perässä. Ihan erilainen fiilis kuin pallojen kanssa, vaikka huono heittokäteni takaa, että kovin harva frisbeeheitoistani näyttää kauniilta ja soljuvalta.
Ystävien kanssa on hauska vaeltaa kesät talvet, mutta vihreään aikaan tulee pakonomainen tarve löytää uusia metsiä, uusia seikkailuita! Yleensä tähän aikaan tulee myös ajatus lähteä vähän pidemmänkin matkan päähän tapaamaan uusia naamoja ja haistelemaan uusia metsiä. Kesä on sosiaalisen elämän aikaa. Kynnys änkeytyä seuraan on pienempi ja tuntemattomillekin tuntuu puhuvan aivan erilaisella otteella nauttiessaan Suomen suvesta - satoi tai paistoi!
Yksi suuri plussa kesässä on luonnollisesti valoisa yö. Tänä kesänä olen yöretkiä tehnyt hyvin vähän, pääasiassa siksi, kun käytän koirat iltapissalla samaan aikaan päiväduunia tekevän avopuolisoni kanssa. Hän ei arvostaisi pitkää seikkailua yömyöhään, jolloin unet jäisivät lyhyiksi. Mutta jo se, kun ikkunasta katsoo painavan sinistä taivasta, horisontissa loistavia auringonsäteitä ja tuntee sen viileyden (joka ei kuitenkaan ole kylmyyttä)... se_on_ihanaa_.
Jos joku ei huomannut ulkoasun vaihtumista, kannattaa suunnata silmälaseja ostamaan. Kokonaan ei ole valmista, Tapsan sievä naamakerroin uupuu näin muunmuassa, mutta kesäisempään suuntaan mentiin. Ehkäpä muutos on valmis sitten, kun on aika tekaista syksyyn sopivampaa ulkomuotoa!
Tänään, vihdoin, raahasin itseni vähän tokoilemaan. Meinasi jäädä lähtemättä. Ensin rämmimme pitkän lenkin Sadun ja kotiin palanneen Colhun kera ja päästyäni takaisin kodin lämpöön teki mieleni vain juurtua aloilleni. Tapsa kävi lammen rantavedessä möyhäämässä kaiken pohjalla olevan mudan pintaan ja oli noustuaan ylös aivan musta. Pesin sen kahdesti, hieroin shampoolla ja huuhtelin ikuisuuden, mutta silti onnellinen noutaja piti karvassaan hitusen harmaamman sävyn. Väsytti. Sätin itseäni, muistutin miten huono koiraharrastaja olenkaan ja millaisen epäonnistujan leiman isken otsaani ja syvästi huokaillen raahasin itseni ja aussiet tekemään jotain vähän älykästä muistuttavaa. Itse treeni oli itseasiassa ihan hyvä ja mieleni parani, vaikka ihan supereihin "tää on niin parasta"-sfääreihin ei ylletty. Muistakaa lapset pitää aina välillä taukoa, tai herkullisinkin ruoka alkaa maistua mössöltä. Meillä mössö tosin tarkoittaa sekoitusta jauhelihaa ja makaronia ja se on kautta aikain ihan herkullista... Niin. Takaisin tokoon.
Nauru oli aika iloinen treenaamisesta, vaikka otinkin aika rauhassa taukojen kera.
++ Kahden minuutin piilopaikkis. Koko liike ei stressaa minua lainkaan, ei yksinkertaisesti ole syytä siihen. Valpas, asiallinen makuu, meinasi tympääntyä liikkeen vaan jatkuessa ja asento meinasi vaihtua, mutta tsemppasi ja pysyi ruodussa loppuun asti.
++ Perusasennot ovat tosi jees, ahteri kääntyy hyvin. Käännöksiä oikeaan ja vasempaan, peruutuksia, sivuaskelia, täyskäännöksiä. Tykkäsin likan asenteesta sen tehdessä hommia, imutin kyllä varsin paljon tai käytin naksuttimen iloista apua.
++ M-S-vaihto meni täyden kympin arvoisesti. Ensin likka liikkui eteen, joskin sen ilme oli tosi mahtava ja asenne hyvä. Lopulta se laittoi aivonsa kunnolla raksuttamaan, keskittyi ja teki vaihdon täydellisesti karvaakaan eteenpäin liikauttamatta. Välimatkaa koiraan oli muutaman askeleen verran. Myös avoimen luokan I-M-vaihdot sujuivat hyvin, tekaisin ne kokeenomaisesti lyhyellä välimatkalla.
+ Kapula palautuu näppärästi eteen yhdellä askeleella. Paikka on mukavan tiivis ja asenne oikea.
- ...Vaan miinuksena, että edelleen se moottori uupuu ja makuuni liike on aivan liian hidas. Siitä puuttuu se jokin, mitä kaipaan. Toivon sen jonkin tulevan itsevarmuuden ja monipuolisten treenien kaupanpäällisenä.
-- Edelleen myös tunnarikapula pysyy suussa huonosti. Tai pysyyhän se, mutta Naurun mielestä kyseessä on keppi, jota saa vähän purra. Huolimatta siitä, että keppien pureskelu lenkilläkin on kiellettyä. Silti sitä pitää aina kokeilla, vaikka näin on ollut vaatimattomasti vain sen koko elämän ajan.
Kidan asenne oli heti pilvissä - on niin kivaa, kun päästään tekemään jotain. Ihan koska vaan. Vaikka yöllä, ei haittaa Kidaa. Se tekaisi enimmäkseen noutoasioita, kiusasin suorastaan heiluttelemalla runsaasti metallikapulaa sen sievän kuono alla. Metallikapula palautuu nykyään joka treenauksella pitkällä ravilla, laukkaakin olen saanut ihastella pari kertaa. Välillä se laukka on ollut strutsimaista hölkyttelyä eteenpäin, pää nostettuna ylös, kuono kohti taivasta, jolloin ote kapulasta varsinkin huononee entisestään... mutta onneksi pari asiallista laukkapitoa on myös tullut kohdattua (ja palkattua).
Hyppynouto puukapulalla sujui ensin tylsässä ravissa, mutta lopulta myös laukalla. Metallikapulan kanssa sain tehdä monen monta toistoa, että kapula pysyi suussa - vaikka esteen korkeus ei huimannut päätä, ote kapulasta huononi niin paljon, että Kida pudotti sen joka kerta loikatessaan. Lisätsempillä ja sisulla saimme kuitenkin kaksi palautusta loppuun asti, mikä oli varsinainen erävoitto treenissämme.
Merkin Kida osaa hyvin ja tekeekin sen innokkaasti. Ruutua en jaksanut alkaa kasaamaan, vaikka olisi ehdottomasti pitänyt. Varmaan seuraavassa treenissä neiti taas näyttää mestarillista merkkiään oikean ruutu-tempun sijaan, vaikkakin viimeaikoina se on näyttänyt tätä väärää taidonnäytettään lähinnä koemaisissa tilanteissa, ei niinkään treeneissä.
Huomenna menen pallottelemaan iiiiiihania Naurun sukulaistyttöjä, sen siskopuolen pentusia. Illalla pääsen myös kouluttamaan suosikkikaksikkoani, jotka raahaan mukanani epävirallisiin agilitykisoihin heinäkuussa. Maltan tuskin odottaa! Ehkä motivaationi taas kohenee, kesääkin kun on vielä jäljellä.
Istuin hämärässä Alkoi hetki joka tuntui Kuin ei se loppuisi milloinkaan Hetkeksi hiljaisuus saapui Luokseni kuin olento ja huusi: "Älä pelkää maailmaa" Istuimme hetken yhdessä ja Avaruus katsoi meitä
Ja ulkona kesäyö Satoi kasvoille kyyneleitä Ja ulkona kesäyö Satoi kasvoille kyyneleitä Herään rannalta, on yö Kirkkaampi päivää valopisteet Taivaalla liukuvat aamuun Olen unohtanut Mistä tähän kuljin Verhoudun unohduksen kaapuun Vaan muistan ilmalaivueita Taivaanrantaan lentäneitä
Istun hämärässä Odotan vieläkin hetkeä Joka ei lopu koskaan Saapuisi hiljaisuus, Kertoisi minulle kuinka Kaikki lopulta katoaa Näen valot taivaalla, ja juoksee Selässä kylmiä väreitä Ja ulkona kesäyö Satoi kasvoille kyyneleitä Ja ulkona kesäyö Satoi kasvoille kyyneleitä
Hyvää juhannusta kaikille! Vaikkei keli välttämättä olekaan toivotuin mahdollinen, toivottavasti jokainen keksii tavan nauttia tästä mainiosta keskikesän juhlasta. Mekin menemme maalle syömään kupumme täyteen ruokaa, kun koirat taas saavat pyöriä maaseudun rauhassa vaikka velvollisuuksia. Myös Colhu on mukana, hän palailee omistajansa hellään huomaan sunnuntaina. Kuvat ovat maanantailta, kun kävimme turhaan piipahtamassa Lahdessa, ennenkuin Colhu palasi taas minun hoivaani iltasella.
Ensi viikolla olisi ajatuksena palailla taas rauhallisesti treeneihin, sillä kesätauko tuntuu kestäneen ikuisuuksia. Yhden agilityvalmennuksen kävimme Niinun luona suorittamassa, mutta itse treenistä ei jäänyt tällä kertaa kovin positiivista oloa. Olin kerrankin itsevarma, mutta työskentelyni kusahti ennenkuin kunnolla alkoikaan ja lopulta sen sijaan, että olisin saanut itsevarmuutta jatkoon, olinkin vaan entistä epävarmempi itsestäni. Sekin saattaa olla osasyy siihen, miksi treenaaminen tällä hetkellä tuntuu enemmän myrkyltä kuin antoisalta ajatukselta.
Hellurei toivottaa lomalaiset. Allekirjoittanut vietti aivan huikean miniloman Suomussalmella, aivan Venäjän rajan läheisyydessä. Kävimme äitini ja siskoni kanssa kyttäämässä villejä karhuja niiden syöttöpaikalla, piskuisissa kyttäykseen rakennetuissa erämökeissä. Kokemus oli luonnollisesti huikea ja kuvasaldo oikein messevä. Vielä en ole ehtinyt kaikkia kuvia tutkimaan, mutta tässä pari räpsyä:
Nauru oli tämän ajan hoidossa Essin ja Nari-pennun luona, Tara ja Kida pysyttelivät kotona Oonan riesana. Naurun kanssa olin ensin yhdessä yön yli, mutta perjantaista sunnuntaihin pieni merleni jäi Essin vastuulle colliepenskaa kiusaamaan. Neiti oli ollut kuulemma erittäin kiva hoitolainen ja leikkiä kahden lapsen (tai ainakin lapsen ja lapsenmielisen!) välille oli mahtunut runsaasti. Nari oli suorastaan ihastunut ihanaan australialaiseen ja pennulla oli pissatuksellakin kamala kiire takaisin sisälle Naurun luokse.
Myös isommat olivat olleet kotona oikein nätisti. Oli mukavaa, kun ei tarvinnut stressata lauman voinnista, kun tiesin niiden olevan hyvissä käsissä. Colhu oli reissuni ajan omistajansa toisen kaverin luona, mutta nyt aw on jo palannut meidän nurkkiimme tyttöjen iloksi. Josko sitä pikku hiljaa palailisi takaisin treenimoodiin, vaikka fiilis onkin kovin rento ja voisi lökötellä rennosti muutaman lisäpäivänkin...
Parempia päivityksiä odotellessa. Onko teillä toivomuksia, millaisia tekstejä olisi vaihteeksi hauska lukea?
Heipähei kaikki karvalliset ja karvattomat! Huomaan, että joukkoon on mahtunut pari uutta lukijaa, ja tervehdin teitä syvään kumartaen! Kivaa, kun blogini jaksaa olla sen verran kiinnostava (?), että sitä malttaa useamminkin kuin vaan kerran käydä vilkaisemassa.
On tapahtunut paljon muutaman päivän sisällä. Kävimme tokoilemassa Lahdessa, mutta teen siitä oman päivityksensä, kun saan toisenkin videon editoitua. Aloitan tänään kertomalla siitä, että kolmihenkinen laumani on hetken ajan nelipäinen. Toverini Colhu saapui meitä viihdyttämään emäntänsä lomamatkan ajaksi. Seropiherra on vilahtanut jutusteluissani, sillä olemme paitsi lenkkeilleet parivaljakon kanssa, myös opastaneet heitä agilityn ihmeellisessä maailmassa.
Colhu on käyttäytynyt erittäin asiallisesti ja tytöt ottivat sen porukkaan oikein hyvin. Nauru on jotenkin hieman ujostellut leikeissä ulkona: alkuhepulit kyllä juostaan, kun hihnoista irti päästään, mutta myöhemmässä lenkin vaiheessa kun Colhu saapuu pyytämään Naurua leikkiin, kääntää aussie korviaan luimuun ja katselee minua apua anelevana. En tiedä, miksi, mikä lie prinsessamoodi on sinisilmästä löytynyt. Sisällä ovat kuitenkin läpsineet pari kertaa toisiaan ja onnellisina nuuskuttelevat yhteisiä mättäitä, joten ihan hauskaa niillä näyttää yhdessä olevan!
Kävin testaamassa Colhun mieleen syöpyneitä tietoja agilitysta yksinkertaisilla ja hauskoilla tehtävillä ja poika oli erittäin pätevä. Sillä oli hyvä estefocus, vaikka viimeisimmistä treeneistä on puolisen vuotta! Innokkuutta ja se oli hyvä ohjattava, pätevä mies siis!
Tänään poukkasimme aussieiden sekä Oonan ja Oran kanssa Konalaan sopimaani Jenna Caloanderin valmennukseen. Mukana oli myös Laura Hopun ja Nessan kanssa, sekä Minna Novan kera. Kuten yleensäkin, Jennan koulutuksen jälkeen leijailin vaaleanpunaisissa pilvissä onnesta soikeana. Heikkouteni paljastuivat taas radan varrella, mutta samalla paljastui myös vahvuuksia. Koirille erikoismaininnat, sillä ne oli kamalan päteviä. Kida oli voimakas ja vauhdikas, siltä luonnistui kaukaa ohjaaminen hyvin ja keppien poispäinkäännös sujui ilman epävarmuuksia.
Nauru taas oli hyvinkin vauhdikas, eikä Jenna lainkaan ollut huolissaan nuoren tilanteesta vaan kehui sitä erittäin taitavaksi nuorukaiseksi. Tämä ennenkaikkea piristi, koska viimeaikainen harrasteangstini on koskenut hyvin vahvasti juurikin Naurulaista.
Naurun kanssa kiinnitimme huomiota eniten asenteeseen. Paljon repimisleikkejä ja vauhdin hakua kohdissa, joissa oma liikkeeni päättyy (esimerkkinä valssit ja sylivekit). Suorilla vauhtia onkin erittäin hyvin!
Videolla Kidan poispäinkäännös kepeillä. Varsin hitaat kepit kyllä, kuumuus näkyy jo suorituksessa, sillä pohjalla oli jo kepittelyjä. Kuitenkin kovin hyvä ohjaus tälle typykälle!
Joskus on ihan okei valita treenikentän sijaan pitkä, aurinkoinen lenkki ihanissa kotimaastoissa. Minulla oli tavattoman rento ja hyvä olo koko lenkin ja koiratkin näyttivät siltä, että ne nautiskelivat kovasti. Elämme kuitenkin näin kesällä varsinaista kiertolaiselämää treenien takia, monet illat etenevät joko kentän laidalla tai autossa omaa vuoroa odotellessa. On ihanaa asettaa aivot narikkaan, kuunnella lintujen iloista liverrystä ja hengittää keuhkot täyteen raikasta, kesäistä ilmaa.
"auttakaa joku, toi noutaja on hullu"
Naapuritallilla oli ratsastustunti meneillään, juuri ketään ei ollut liikenteessä niillä teillä ja poluilla, jotka valitsin. Koirat milloin piehtaroivat hiekassa, milloin uivat ja milloin juoksentelivat niin pitkässä heinikossa, että niiden piti hypähdellä korkeuksiin nähdäkseen, missä kaveri oikein eteni.
"pffft et oo kovin uskottava."
Huomenna on hyvänmielentokoilut tiedossa Lahdessa. Suoritukset aion ottaa niin kilpailunomaisesti kuin koirat sallivat: jos ne näyttävät yhtään tyytymättömiltä tai jäykiltä, palkkaan ne ja osoitan, että kisoissa voi olla erittäin jännää. Ihan yhtä hauskaa, kuin treeneissäkin. Hauskinta on saada Kida taas hommiin, sen viimeisistä julkisista tokosteluista on kulunut vajaa vuosi. Vaikka sen asenne omissa treeneissämme on muuttunut silmittömästi, en usko, että sama potku päätyy vielä kisapaikalle saakka.
"jo riittää nää poseeraukset!"
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
Istuin hämärässä Alkoi hetki joka tuntui Kuin ...
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.