fi fi fi fi fi fi fi es it fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ceb ca fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi et fi et tr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi hbs_lat fi fi fi fi fi fi af fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi az fi en de en es fi fi eu nl nl sl it fi es tr th fi nl fi fi fi fi fr fi fi tr fi fi fi fi fi fi sv en fi lt hbs_lat hbs_lat fi fi fi en en en fi fi fi fi fi nl fi fi fi fi fi et fi fi fi es fi en az fi fi fi fi fi en it fr fi fi ceb tr it fi fi fi de nl fi sv fi it sv fi fi fi fi su fi fi fi fi fi fi fi en de de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ca fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi es fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi es fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi eo ca fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi lt fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi es es en es fi fi tr en it en sv en ja fr en de pt en en en en cs es en fi fi fi et fi fi it it fi en fi fi fi es sv sv en fi fi ja fi ms sv fi fi fi sv fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi fi fi fi it fi de fi fi fi fi fi pt da sv fi en fi ca sv fr fi fi en fi en en en fi et it fi fi fr fi fi fi fi cs fi it fi fi es fi fi fi fi fi
Lappeenranta - Kirjasto - Muistoja Lauritsalan kirjastosta - Lappeenrannan kaupunki
Etusivu PalvelutKulttuuri ja liikuntaKirjastoAukioloajat ja yhteystiedotLauritsalan kirjastoMuistoja Lauritsalan kirjastostaLapsuus ja nuoruus kirjaston naapurissa
Kädet pestiin ennen kirjoihin koskemista
Muistoja Lauritsalan kirjastosta 2
Satutuokiot/ckaзkи Ha pycckoM языke
Joutseno kirkkopitäjäksi v. 1639
Annikka Swahn, tsaarin rakuuna
Pastori Gustav Brunoun raportti v. 1816 joutsenolaisista oloista
Pastori Brunou jatkaa kuvaustaan joutsenolaisista
Naisten pukeutuminen närkästytti pastoria
Suuri adressi - Valarikon viiva
Luovutetun Karjalan pitäjä- ja kylähistorioita
Ootsie mistpäi? - Ai mie vai?
Valokuvamuistoja Neuvosto-Viipurista 1940 – 1960-luvuilta
Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön kokoelma
Myö liikutaa ulkona! -kampanja 2022
Sammonlahden palloiluhalli ja kuntosali
Kahilanniemen kunto- ja terveysliikuntasali sekä telinevoimistelusali
Lappeenrannan uimahalli ja kuntosali
Lauritsalan uimahalli ja kuntosali
Uimarannat, saunat ja avantouinti
Myllysaaren rantasauna ja avanto
Lapsuus ja nuoruus kirjaston naapurissa
Olin alle kouluikäinen, kun Lauritsalan kirjastoa alettiin rakentaa. Asuimme viereisessä talossa. Kirjaston rakennustyömaa jätti polveni sivuun vieläkin näkyvän jäljen, vaikka olen jo harmaapää.
Rakennustyömaan aikana ja sen jälkeenkin ympäristössä oli kiinnostavaa rakennusjätettä, jota piti tutkia. Kiipeilin lautakasan päällä, nauloja törrötti laudoista ja kaaduin polvilleni. Naula upposi polveeni. Vielä nytkin, kymmeniä vuosia myöhemmin muistan tuon kivun. Siinä minä itkin lautakasan päällä enkä päässyt minnekään. Viereisessä virkailijatalossa asuva Sihvolan Maija oli nähnyt kompurointini, tuli avuksi ja kantoi minut kotiin. Hänestä tuli myöhemmin nimekäs kuvataiteilija ja sisustusarkkitehti Maija Ruoslahti.
Kun kirjastoa rakennettiin, en osannut vielä lukea. Tulikin kiire oppia lukemaan, jottei tarvitsisi lainata vain ”pentujen kuvakirjoja”. En muista, kuka opetti, mutta osasin lukea ennen kouluun menoa. Olin ensimmäisiä, jotka pääsivät lainaamaan kirjoja uudesta kirjastosta.
Hain kirjastosta kasoittain lainakirjoja, luon ne makuukammarin leveällä ikkunalaudalla istuen - ja sitten uudet kirjat tilalle. Kirjaston sielu, kirjastonhoitaja Selma Järvinen, kysyi jossain vaiheessa isältäni: ”Lukeeko se Marja-Liisa kaikki kirjat, jotka lainaa?” Isä vakuutti minun lukevan. Muistan yhä nimeltä joitakin kirjoja, jotka lainasin ja luin silloin, esimerkiksi kirjan Sammakkosaaren vanki.
Vähän isompana olin taas hakemassa uutta luettavaa. Löytyi mukavan näköinen, punakantinen kirja, ja nimikin oli mukava: Onni. Muiden kirjojen mukana vein sen lainaustiskille Selma Järvisen tarkan katseen alle. Hän katsoi minua arvioivasti vaaleiden ripsiensä lomasta ja sanoi sitten empivällä äänellä, ettei oikein tiedä, lainaisiko sitä kirjaa minulle. Lainasi kuitenkin, ja kun luin sitä, ymmärsin, miksi hän oli empinyt. Olin alaikäinen, eikä kirja ollut mikään nuorisokirja. Kyllä Selma-täti, kuten häntä kutsuimme, tunsi kirjansa.
Oma lukunsa olivat kirjaston seinällä olevat korkokuvat, joista tietyt paikat tahtoivat mustua Selma-tädin vartioinnista huolimatta.
Selma Järvinen harrasti esperantoa. Punertavan tukkansa hän letitti pitkälle letille ja kietoi sen päänsä ympärille hiusneuloilla. Hän oli aina hyvin siisti ja säntillinen ja piti kuria yllä kirjastossaan. Kovaan ääneen puhumisesta tuli heti tiukka huomautus. Hän oli auktoriteetti, jonka valtaa ei kukaan kauppalan mukuloista kyseenalaistanut. Tiukkuudesta huolimatta hän suhtautui suopeasti meihin lapsiin. Kävin kerran hänen kotonaankin, joka sijaitsi nykyisellä Selmankadulla. Heillä oli sisällä oravanpoikanen, joka juoksi pitkin seiniä ja verhotankoja. Sitä kävin katsomassa.
Lauritsalan kirjastoa saan varmasti kiittää myöhemmistä ainekirjoitusten kympeistä, joita Arvi Luukka minulle useasti antoi. Luukan kommentti minulle oli: ”Kyllä se kirjoittaa osaa, vaikkei se tiedä, mihin pilkut laittaisi.” Paljon lukemisen ansiosta minulle kehittyi hyvä mielikuvitus. Ei ollut telkkareita eikä tietokoneita ryöstämässä aikaa lukemiselta.
Meidän parvekkeemme alta kulki kesät ja talvet polku kirjastoilla ja kouluille. Pistetalojen ja Hakalin pojat pitivät kirjastoreissuillaan huolen siitä, ettei yksikään meidän lumiukkomme, lumilinnamme tai lumimajamme jäänyt ehjäksi. He keräsivät myös ohi mennessään taskunsa täyteen pikkukiviä, joita rakennusajalta oli jäänyt kokonainen kasa. Koristeltiinkohan niillä kirjaston kivijalkaa rakennusvaiheessa? Pojat viskoivat kiviään meidän suuntaamme, ja me taas heihin päin, jos uskalsimme. Kivikasa hupeni hiljakseen syvään monttuun, joka oli Pistetalojen ja meidän talomme välillä metsässä. Kirjaston rakennusaineet siis hyödynnettiin viimeistä kivenmurua myöten!
Kirjasto oli hyvin tärkeä paikka sen ajan lapsille, koululaisille ja aikuisillekin. Moni kävi lukusalissa lukaisemassa päivän lehdetkin, kun ei voinut tai halunnut tilata niitä kotiin.
Kun nyt vuosikymmenien jälkeen olen taas käynyt Lauritsalan kirjastossa, olen tajunnut, miten hieno se on ollut ja on edelleenkin. Haikeana olen katsellut tuttuja seinämaalauksia, korkokuvia, lakattua puuta ja kuparisia kattolamppuja. Turhaan olen etsinyt Selma-tätiä tiskin takaa tai kiertelemässä saleja poikien kepposia vahtimassa. Hän lepää jo nurmen alla - kuten kohta me hänen asiakkaansakin. Mutta kirjasto - se pysyy paikoillaan.
Saat tarvittaessa neuvoja sivuston käytössä asiakaspalvelukeskus Winkistä, puh. 05 616 2220 tai sähköpostilla winkki@lappeenranta.fi .