en en fi fi tr fi en fi hbs_lat fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en eo fi et fi fi en en fi en fi en en fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi en fi fi et fi fi
On aina sääli, kun teknisesti viimeisen päälle hiottu peli ei sillä tärkeimmällä osa-alueellaan tee sanottavaa vaikutusta. Elektraglide (English Software, 1986) on nimittäin varsinkin näin retrospektiivisesti nähtynä aika onnistunut tekele, varsinkin kun ottaa huomioon että genre on tuo pahamaineinen kuusnelos-ajelu. Tie muodostuu totutun ankeaan tyyliin raidoista (ei tosin vielä koko ruutu, mihin ääripisteeseen tämän tekniikan vei vasta Outrun), mutta nopeus on se mikä ratkaisee, ja tässä pelissä maisemat viuhuvat vastaan vauhdilla. Horisontin vuorijonokin seilaa kenties hivenen epärealistisesti puolelta toiselle mutkissa, mutta efekti on näyttävä, ja se on sentään tärkeintä. Itse peli onkin sitten vähän hohhoijaa.
Elektraglide (erittäin cool otsikko muuten) ilmestyi alkujaan Atarin kasibittiselle koneelle, ja oli ilmeisesti kyseisen laitteen tekniset ominaisuudet äärimmilleen vääntävä ihmeteos. Kuusnelosen käännöstä hypetettin paljon, ja myös vielä tuolloin varsin tuore lehti Zzap!64 julkaisi etukäteisjuttuja ja kuvia. Paineet kasvoivat… Itse peli sitten arvostelussa tyrmättiinkin tylsänä ja mitäänsanomattomana. Tosin itse olen tämän Zzap!in arvostelun lukenut vasta myöhemmin netistä. Oma ennakkokäsitykseni Elektraglidesta, ennen kuin se joskus (muistaakseni suhteellisen myöhään) luokseni kopiona päätyi, oli MikroBitistä, jossa arvostelija ei meinaa pysyä nahoissaan, kun on tästä mestariteoksesta niin tohkeissaan. Rivi kymppejä ja täydet viisi tähteä on tämän kuusnelosversion (olettaisin) loppupisteytys, eikä tämä kyllä yleisen näkemyksen kanssa nykyään mene yksiin. Toisaalta tuntuu ettei Bitin arvostelija ole ihan täysin kartalla ollut kaikesta muutenkaan: Pelin kannessa on moottoripyörä, samoin latauskuvassa, ohjeissa puhutaan tietenkin koko ajan moottoripyöristä, tarkempia teknisiä speksejäkin ajopelistä vissiin annetaan. Mutta Bitin arvostelija puhuu vain autolla ajamisesta… No, näkymä on silkkaa 3D:nä vastaan vierivää maisemaa, joten voisihan tämä tuulilasin takaakin olla nähtynä, samahan tuo. Hupaisa yksityiskohta kumminkin.
Taidokkaan koodin lisäksi (tykkään alkuruudun vektorigrafiikalla animoidusta logosta) ei Elektraglidesta kyllä paljoa jää käteen. Ajaminen on nopeaa mutta tylsää, ketään muita ei näillä teillä kruisaile, eikä uloskaan pysty kaarteissa ajamaan. Tavoitteena on edetä tietty matka tietyssä ajassa, ja esteenä ovat vastaan pomppivat pallot, tiellä seisovat tolpat ja muu surrealistinen sälä. Törmääminen pudottaa vauhdin nollaan ja vie kallisarvoisia sekunteja, siinä kaikki vaara, mutta siinä on kyllä tarpeeksi – sen verran armoton se aikaraja on. David Whittakerin musiikki jolkottelee taustalla menemään tyypillisen whittakermaisesti. Hänellä on muutamat onnistumisensa, mutta pääsääntöisesti miekkosen soundtrackit eivät minua peleissä koskaan erityisesti lumonneet.
Jaa Twitterissä(Avautuu uudessa ikkunassa)
Jaa Facebookissa(Avautuu uudessa ikkunassa)
#275 – Howard the Duck
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (pakollinen) (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
Arkisto Valitse kuukausi toukokuu 2019 huhtikuu 2019 maaliskuu 2019 helmikuu 2019 tammikuu 2019 joulukuu 2018 marraskuu 2018 lokakuu 2018 syyskuu 2018 elokuu 2018 toukokuu 2018 huhtikuu 2018 maaliskuu 2018 helmikuu 2018 tammikuu 2018 joulukuu 2017 marraskuu 2017 lokakuu 2017 syyskuu 2017
3D 10 Great Games 30 Games 64 kilon riittämättömyys 1982 Aikaraja Andrew Braybrook Antony Crowther Auto Ben Daglish Boulder Dash Breakout Chris Butler Covertape CP Verlag Demoscene Denton Design Editori Ensiaskelet Flipperi Fred Gray Gauntlet Gore Henkilökohtaiset epäonnistumiset Henkilökohtaiset onnistumiset Hirviöt Huumori Hyppely Infernaalinen vaikeus Jalkapallo Jeff Minter Jeroen Tel K-18 Kaksin on kivempaa Kasari-TV Kauhu Keräily Kiipeily Kilpa-ajo Kissa Klassikko Kortti- ja lautapelit Lentsikka Lisenssi Luola Länkkäri Manfred Trenz Martin Galway Martin Walker Matt Gray Merellisyys Motskari Mysteeri Ninja Nirvi Oksennus Opetus Outo Peliluola Pikkueläimet Poliisi Primitiivisyys Puzzle Pöljä Rob Hubbard Rooli Seikkailu Shaun Southern Shoot'em up Sokkelo Strategia Stressi Suomi Finland Taistelulajit Tetris Tim Follin Toimintaseikkailu Uguksen suosikki! Urheilu Ärsyttävä
Luo ilmainen kotisivu tai blogi osoitteessa WordPress.com.
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Run / Stop - Restore
Already have a WordPress.com account? Log in now.
Run / Stop - Restore
View post in Reader
%d bloggaajaa tykkää tästä: