fi fi fi fi et et fi tr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi lt fi fi fi en fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi eo cs fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en it fi it en fi fi sv en nl es it fi fi fi fi fi fi fi lv fi fi et de fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi en fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en en fi fi fi fi fi fi fi et fr fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi
Kurkistuksia Viirun ja Pikin maailmaan: 2014
Terveyden, hyvinvoinnin ja kaveruuden vuodet
Vuodessa tärkeintä oli kuitenkin se, että kukaan ei kuollut eikä sairastanut. Susu pysyi terveenä kilpparilääkityksellä ja ruokavaliolla. Viiru ja Piki olivat terveitä kuin pukit, lukuunottamatta keskikesän flunssaa. Mikäs sen parempaa koiraihmisen elämää kuin kaksi nuorta, tervettä, tervepäistä ja suht sosiaalista koiraa!
Voisinkin nimittää päättyvän vuoden terveyden ja hyvinvoinnin vuodeksi. Mutta silloin jäisi vielä jotain olennaista pois: kaveruus. Piki tuli Viirulle kaveriksi, ja tyttöset ovatkin olleet parhaat kaverukset. Pikillä ja Viirulla on myös hyviä koirakavereita, joiden kanssa lenkkeillä ja puuhailla. Yksi jopa ihan naapurissa. Pikin tulon ja tokoilun tiivistymisen myötä olen myös minä saanut uusia kavereita :)
Kamppailen sen suhteen, että kahden nuoren koiran kanssa pitäisi valita koiraa kohti yksi tai kaksi lajia, jonka asettaa etusijalle ja johon panostaa. Viirun kanssa pitäisi tokossa voittajassa ja agilityssa kolmosissa treenata enemmän tosissaan (vaikkei vakavissaan) eikä vain suht sinnepäin. Jos pitäisi valita yksi laji, Viiru ottaisi varmaan tokon ja Piki jäljestyksen. Minä ottaisin Viirulle (paukkuihin reagoinnin huomioon ottaen) agilityn - ja Pikille jäljestyksen (ja paimennuksen Miimin kanssa).
En vielä usko, että minussa on naista valitsemaan lajien välillä. Niinpä asetan seuraavia koe- tai kisatavoitteita Viirun kanssa harrastamiseen. En kuitenkaan kuoppaa koiraa tai itseäni, vaikka mikään näistä ei toteutuisi.
agility: erityisesti kääntymisen ja irtoamisen parantaminen, kaksi nollaa
toko: VOI1. Luulen, että toukokuussa tokokokeeseen -perinteestä pitää luopua. Tämä merkitsee myös todennäköisesti kisaamista uusilla säännöillä, joita en ole vielä lukenut.
pk-haku: Jos ampumiseen totuttaminen vaikuttaa mahdottomalta, riskialttiilta tai suuritöiseltä, jätetään laji koemielessä. Jos ampuminen ei aiheuta isompia tunteita, tavoitteena olkoon HK2.
Piki ei varmaankaan kisaa vielä missään lajissa. Mikäs kiire on valmiissa maailmassa.
toko: kisavalmis ALOon (edelleenkin: uudet säännöt ovat vielä lukematta)
pk-jälki: pidempiä, vaikeampia jälkiä, keppien ilmaisu, janan etsiminen sekä esineruudun alkeet. (Luulen, että Pikissä on aineksia huippujälkikoiraksi. Minähän en ole pk-jälkeä ennen harrastanut, mutta koiran koulutuksesta ja lapsen kasvatuksesta tietävät kokemattomimmat aina eniten.)
Joka vuosi sanon lopuksi samat sanat. Tämä on jo kolmivuotinen perinne.
tärkeintä on tehdä sitä mikä on tärkeää
on vain kaksi tapaa… oikea ja väärä.
Oikeastaan toivon vain terveyttä kaikille.  Vuonna 2015 Piki kuvataan, ja Viirulta selkä. Joka vuosi saisi olla terveyden, hyvinvoinnin ja kaveruuden vuosi!
Lähettänyt Satu klo 19.03 2 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Jouluun laskeuduttiin kummankin kiiturin hyvän mielen treeneillä. Aatonaatonaattona Pikillä oli putkirallia ja välissä muutama hyppy. Suoritusjärjestyksen sai suunnitella kukin ohjaaja itse. Mehän mentiin suoraa ja kovaa, Pikin suunnitelmasta meinasivat puuttua hypytkin. Tästä selvittiin loistavan Sanna-avustaja-loppupalkkaajan kanssa. Piki meni tosi kovaa, irtosi hyvin putkiin, mutta hyppyjen hakeminen vaati apua. Pikillä oli tosi hauskaa, ja niin minullakin :)
Aatonaattona Viirun hyvän mielen treenissä saatiin kerrankin rata puhtaasti läpi, ei toki ihan ekalla kerralla ;) Viiru tosiaan alkaa osata kepit. Hypylle 11 väänsin "päärynän" ja sitten takaaleikkauksen (viski, flippifläppi??) ja Viiru haki kepit oikein. Muurilla 18 Viipo kaulautti varpaat muurin palikoihin, kun käänsin liian aikaisin. Seuraavalla toistolla Viipo meinasi kieltää muurin. Tehtiin sitten muutama kerta muuria. Valssit seiskalla ja kasilla menivät normisti eli perseelleen, mutten antanut pikkuasioiden haitata hyvää joulumieltä. Sitten vain kuulemma SM-kisoihin treenaamaan. Kevään teema voisi olla kaarrosten lisäksi irtoaminen.
Joululahjoja ja -ruokia koirat saivat hävettävän vähän, mutta seuraa ja rapsutuksia sitäkin enemmän. Viiru ja Piki saivat Vinjan perheeltä herkkulahjan, ja muutamia kinkun rääppeitä on tainnut koirien kitoihin tipahdella. Herkuttelua on rajoittanut Susun dieetti, joka sisältää lähes pelkkää Canagan-nappulaa ja kilpirauhaslääkettä. Viiru ja Piki ovat salaa napsineet aatonaattonaattona Tessulta haettuja possunkorvia ja muita makupaloja.
Kiltit tytöt piti lavastaa ja houkutella piparitaloa tutkimaan:
Tänä jouluna Pohjois-Karjalan joulusää on ollut hieno: lumisadetta, aurinkoa, pakkasta kymmenen asteen molemmin puolin. Maisemat ja metsät ovat olleet taianomaiset kauniit, sekä pimeässä ja valoisassa. Joululoman parhaita asioita onkin ulkoilu valoisassa, yhdessä perheen kanssa.
Joulupäivän aurinkoa, pakkasta vajaat 20 astetta
Kuvassa keskellä Sirkku, Susu ja minä
Lintuhavaintoina mm. taviokuurna, Jarin ottamissa hienoissa kuvissa:
Myös Vinja nähtiin joulupäivän lenkille lähdettäessä:
Susu on joulunvietossa kotiseudulla. Sisätiloissa Piki ja Susu on pidetty varmuuden vuoksi erillään, koska viime visiitillä meinasi tulla tappelu. Ulkona sen sijaan kaikki kolme riekkuvat vapaina. Susu ja Piki ovat ne leikkisät. Aluksi Viiru meni Pikin ja Susun väliin, mutta huomattuaan, että vaaraa ei ole, Viiru tyytyväisenä kulkee rauhassa omia polkujaan Susun ja Pikin leikkiessä. Poliisimestari Susun leikki on tosin lähinnä rosvo- ja poliisimenoa, jossa mäyrämatami ajaa takaa ja komentaa. Mutta Piki tuntuu tykkäävän.
Yleensä Susu ajaa takaa Pikiä.
Lähettänyt Satu klo 19.13 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
sunnuntai 21. joulukuuta 2014
Mä en kestä tätä joulustressiä!
Hei kamu, anna mä vähän kirputan, se helpottaa.
Tulkaa kertomaan meille, kun se stressi on mennyt ja herkut paistettu.
Nytkö? Onko joulumakkarat nyt grillattu sisältäkin lämpimiksi?
Lähettänyt Satu klo 19.53 2 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 20. joulukuuta 2014
Tälläkään viikolla treenit eivät menneet ihan putkeen. Kovasti mietin, pitäisikö keskittyä yhteen tai kahteen lajiin per koira. Joululomalla ehkä jaksaa paneutua mietiskelyyn ratkaisukeskeisesti eikä voivotteluhenkisesti.
Pikin maanantaiagilityssa irrottiin, käännyttiin ja valssattiin. Harjoiteltiin puomin alastulokontaktia. Minun pitää tarkentaa kosketusalustan kriteeriä.
Viirun treenissä ei kouluttaja ollut paikalla. Tarkoitus oli keskittyä irtoamiseen 5-6-7-8 sekä keppeihin, mutta juutuimmekin alkuun. Alku olikin minulle vaikea hahmottaa, mutta töksis tuli jo renkaalla. Viiru hyppäsi kaksi kertaa peräkkäin niin, että rengas hajosi. Renkaan hyppäämistä sitten korjailtiin. Kepeillä ja irtoamisessa ei ollut ongelmaa. Toisessa lyhyessä setissä juostiin myös loppurata vähän vasemmalla kädellä. Eihän minun vauhtini riittänyt.
Keskiviikkona kotitokoiltiin; torstaina ja perjantaina tokoiltiin hallilla. Viirun Joan voivoi-kurssi päättyi sijaisen vetämänä. Aiheena olivat häiriöt luoksetulossa ja paikallaolossa. Somessa on kiertänyt video noutajasta, joka ei millään selviä houkutusten highwaysta (Hesarin uutiset 7.12. ja 8.12.). Noutajallakin olisi pitänyt olla jotain oikeaa tekemistä. Työhullut paimenkoirat tuskin edes huomasivat herkkuja ja leluja. Viirulle iso häiriö paikkamakuussa oli viereisellä kentällä selän takana paukahtanut keinu. Kerran se nousi istumaan, kerran seisomaan. Keinua paukuteltii sitten silmien edessä ja selän takana niin, että olin lähellä. Tämäkin saa miettimään yhteen tai kahteen lajiin keskittymistä. Eikä taaskaan ole kurssien väliaikoina "ehditty" treenata juuri mitään! Laitoin Pikille hakemuksen PoKSin tokon alkeiskursille, joka alkaisi tammikuussa. Toivottavasti päästään  - kilpatokon alkeitahan en ole koskaan opettanut.
Perjantaina Viirun ruutu oli edistynyt aimo harppauksen. Ja osaa se käydä maahan kaukana minusta sittenkin. Luoksetulon stopeista putken kautta yksi oli hieno! Merkkiä ja ohjattua noutoa tehtiin hetken mielijohteesta, mikä oli virhe. Merkillä Viirun stoppi ja asenne on hyvä, mutta paikka väärä. Olisi pitänyt lukea Suskin antamat ohjeet merkin harjoitteluun blogista. Piki edistyi hitaasti mutta varmasti malttamisessa, kontaktissa, paikallaistumisessa sekä -makuussa. Kokeiltiin luoksetulon pysäytyksiä putkesta. Kummallekin pitää olla todella napakka liike ja oikea palkka. Olisikohan kokonainen lihapulla kuitenkin ihan kaikkein paras?
Lunta satelee. Huono puoli ovat ladut. Perjantaiaamuna unenpöpperössä kävelin vahingossa hyvän aikaa ladulla ennen kuin huomasin, mitä normireitillemme oli tehty. Illalla suuntasimme jo Pärnältä muualle lenkkeilemään.
Perjantaiaamuna Piki löysi sisäisen metsästäjänsä, mikä oli ollut ennakoitavissa jo jonkin aikaa. Viirun opastus on innoittanut, mutta saalisvietti ja vauhti taitavat viedä Pikselin ihan eri ulottuvuuteen.
Kimppalenkit olivat taas viikon parasta antia. Alkuviikosta Piki juoksi kelpiepoikien kanssa. Siinä on Pikille niin mainion vauhdikkaat kaverit :) Harvoin saa Pikseli mennä ihan täysillä. Perjantai-iltana tyttöset juoksivat Anin ja Utun kanssa satumaisen kauniissa metsässä. Lauantaina ulkoilutettiin Viirun mummoa ja siskoja maaseudulla. Ei tarvitse koko ajan huudella Panta! Täällä!! Tule!. Päästiin vielä iltalenkille Vinjan kanssa, mutta siitä ehkä seuraa kommentointia Karjalaisen tekstiviestipalstalla.  Olikin jo tuntunut oudolta ulkoilun vähäisyys, koska viime aikoina lauantaisin kaikki valoisa aika on mennyt hakutreeneissä ja niiden oheistoiminnoissa.
Lähettänyt Satu klo 20.48 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
sunnuntai 14. joulukuuta 2014
Karmaisevan värisiä kännykkäkuvia Ahveniselta. Jokainen erivärinen, mikään ei muistuta todellisuutta.
Lumessa telmimnen puhdistaa ja pörhistää karvat. Pikikin näyttää oikein turkkikoiralta, puhumattakaan käpylehmä Viirusta, jonka omppupylly ei edes mahdu kuvaan. Mökillä Piki löysi niin hyvää syömistä, että totteleminen unohtui kokonaan. Taisi olla jokin raato. Meinasin jo huolestua, että Pikseli on päässyt livahtamaan heikoille jäille, mutta siinähän se oli ihan lähellä aarteensa kanssa.
Tarkoitus oli ottaa joulukuvia, mutta ehtiihän tässä vielä yrittää parempiakin. Vaikka semmoisen, missä tonttuhattu on koiran päässä eikä kuusen latvassa.
Lähettänyt Satu klo 20.54 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 13. joulukuuta 2014
Pikin agility: Pakkovalssi, valssi, esteiden hakeminen, pituus. Paljon oli taas opeteltavaa - mutta ehkä taas tärkeimpinä: palkka muualta kuin minulta; jos minä palkkaan, ei aina namipalkka vasemmalta; ja... Ensimmäistä kertaa komensin Pikiä treeneissä, koska en halua sen käyttävän minua puru- ja vinkuleluna. Luulen, että oli myös viimeinen kerta. Pikseli on sen verran herkkis, että toivottu toiminta pitää viestiä sille muilla keinoin.  Mutta plussaa on tässä se, että Piki välittää mielipiteestäni ja haluaa tehdä yhdessä toiveeni mukaisesti.
Lenkillä Piki rallasi kelpopoikien kanssa :)
Viirun agility: Taas säädettiin pöksyjen kanssa. Muutenkin olin hermostunut. Edellisenä päivänä komensin Pikiä agilitytreeneissä ekaa ja vikaa kertaa, eikä Viirunkaan kanssa oikein sujunut. Radassa oli yllättävästi turkasen vaikeita paikkoja. Viskin vääntäminen neloselle ei onnistunut, irtoaminen pituudelle ja kepeille oli liian vaikeaa, keppejä ei voi tehdä loppuun etenkään jos ohjaaja vaihtaa puolta keppien jälkeen, keppien jälkeen hypätään hyppy 16 ennen putkea 12, seuraavaan putkeen ei vaan voi irrota jne. Huoh. Eihän tää homma skulaa ilman, että käy itsekseenkin joskus treenaamassa.
Perjantain pikkujouluista jäin miettimään, onko jompikumpi parempi ja miksi: Learning to fly vai Losing my religion. Lauantaiaamuna sai kuitenkin vääntäytyä hakuharkkoihin. Pyrytti lunta koko päivän. Piki tallasi reippaasti, mutta välillä piti kieltää pienemmän eli Putte-schipperken kiusaamisesta. Lumipyryn vuoksi tallasimme vain 8 piston radan.
Viirulla oli uusia leluja: piippaavia pehmoisia sekä uusi pehmeämpi wubba sekä namupalkkoja.
ukolle haukkua, kunnes olin saapunut hengailemaan paikalle
mökin ukko palkkasi 30 haukun jälkeen
ukko palkkasi hyvästä haukun aloituksesta
mökin ukko palkkasi hyvästä haukun aloituksesta
Minna muistutti, että kehua saa ja pitää kun koira on uponnut ja kaartaa eteenpäin. Nyt osassa oli suoraan uppoamisen ongelmaa. Minna sanoi myös, että koiran pitää antaa etsiä rauhassa. Eikä välttämättä edes tarvitse kutsua - Viiru tulee kuitenkin. Back to basics.
Loppulenkille jakauduttiin kahteen porukkaan Viirun juoksun vuoksi. Mutta ensin juotiin kahvit, ja tarjolla oli belgipipareita, torttuja ja mustikkapullia.
Kuva ja leipomukset: Arja Kettunen
Ja saatiin veilä kotiinviemisiksikin. Aika mukavaa :)
Lähettänyt Satu klo 19.36 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
sunnuntai 7. joulukuuta 2014
Viirun kanssa korkattiin kolmoset tänään Joan kisoissa Kari Jalosen hypärillä ja kahdella Anne Viitasen agilityradalla. Hylky tuli kaikilta radoilta, hypäriltä vain yksi ja muilta olisi tullut useampikin. En triplanollavoittoa odottanutkaan. Mutta tilanne ei tunnu lainkaan toivottomalta. Jokainen radoista olisi ollut tehtävissä puhtaasti. Ongelma ei ole niinkään Viirun - eikä edes minun - osaamisessa, vaan minun riittämättömässä kunnossani: ei ehdi, ei jaksa.
Keppien aloituksessa ei ollut millään radalla ongelmaa. Viimeisellä radalla kepit päättyivät seinään, ja minun vauhtini hidastuessa Viiru jätti kepit kesken. Kontakteilta ei tullut virheitä. Pari rimaa oli 65 sentissä eivätkä nekään pudonneet.
Harjoiteltavaa on putki-kontakti-erottelu. Kummallakin radalla Viiru valitsi putken puomin sijasta - olisi voinut auttaa, jos olisin kunnolla ohjannut puomille.
Hypärillä unohdin radan, mutta tuo minun suunnittelemani rata mentiinkin puhtaasti. Kahdella seuraavalla unohdin vain ohjaukset.
Viirun juoksupöksyissä oli vähän säätämistä, mutta juoksu sinänsä ei vaikuttanut Viirun suoritukseen. Viiru ei myöskään pissannut housuihinsa, mitä etukäteen hermoilin. Launtaina yritin saada lainaan varapökät, kun ei shoppailemaankaan päässyt, mutta sain neuvoksi leikata omiin alushousuihin häntäreikä :D En kuitenkaan kokeillut.
Mukavat ja kannustavat kanssakisaajat ovat ilo. Varsinkin Soilille pitäisi antaa hymytyttö-tsemppipalkinto. Oikeassa kohdassa huudettu Jatka, jatka! saa jalat hyvin liikkeelle.
Tänään oli sunnuntaipäivällisellä makaronilaatikkoa.
Piki bongaili aamupäivällä pihalla lintuja ja illalla riekkui Vinjan kanssa lenkillä. Tänään kaverusten leikki sujui aivan harvinaisen hyvin tuoreessa nuoskalumessa. Ja Vinjan hyvän esimerkin innoittamana Pikseli käyttäytyi muutenkin mallikelpoisesti.
Lähettänyt Satu klo 20.33 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 6. joulukuuta 2014
Nyt alkaa olla vuosi siitä, kun haimme Pikin Päivin perheen luota (Piki ja muita ihmeitä). Itsenäisyyspäivänä olin vastaavana koetoimitsijana, seuraavana päivänä 7.12. haettiin Piki, ja sitten seuraavana päivänä ajelimme kotiin. Pikistä on kasvanut jo tähän mennessä huipputyyppi, ja katsotaan mitä siitä vielä tulee!
Itsenäisyyspäivää vietimme räntämyrskyssä kansallismaiseman liepeillä.
Piki ja juoksuinen Viiru saivat juoksennella sydämensä kyllyydestä viikon remmilenkkien jälkeen. Olin toisella paikkakunnalla kuntoutuksessa, ja koirilla taisi olla aika vähän tekemistä. Piki seuraa telkkarista koirien kickbike-treenejä. Hankitaan mekin tuollainen!
Edellisenä sunnuntaina tyttöset olivat agilitykoulutuksessa:
Lepakkopartio kääntyilee Jenna Caloanderin koulutuksessa
Eläinlääkäriaseman faileissa Viiru on Batscout Viviane, siis Viivi Lepakkopartiolainen. Lepakkoihin viittaavat myös Viirun... hmmm... kookkaat korvat. Ja vielä yksi juttu nyt juoksun aikaan, mutta sitä en tähän kirjoita.
Jenna Caloander oli Joalla kouluttamassa, aurinkoinen ja kannustava kouluttaja :) Otin Pikinkin koulutukseen, koska on kiinnostavaa ja hyödyllistä kuulla, miten huippuohjaajat ja -kouluttajat neuvovat alkuopetuksessa. Jenna kyseli ensin, millaisen agilitykoiran haluan Pikistä rakentaa, ja katsoi lyhyitä pätkiä. Sitten harjoiteltiin sylkkäriä, josta on hyötyä monessa muussakin ohjauksessa. Sekä ihan yksikseen namin kanssa että radan osana.
Viiru teki melkein koko radan lukuunottamatta lopun keppejä ja yhtä yhtä hyppyä, mutta Viirunkin kanssa keskityttiin sylkkäriin ja kääntymiseen kovassa vauhdissa - uudelleen ja uudelleen. Rata koostui oikeastaan vain hypyistä ja putkista - paljon oli takaakiertoja, mutta myös välistävetoja, se sylkkäri, persjättöjä ja valsseja. Kaikenlaisiin ihmeisiin taipuukin hyvän ja innostavan kouluttajan kanssa.
Huomenna sitten korkataan kolmoset. Nyt ei tarvitse jännittää enää mitään :)
Lähettänyt Satu klo 19.37 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 29. marraskuuta 2014
Tällä viikolla ei sattunut juuri mitään mainittavaa, ja treenejäkin on ollut (ja tulee olemaan lähiaikoina) vähän. Tai onhan sentään:
1. Viirun kepit ovat edistyneet hurjasti. Nytkään ei tullut yhtään virhettä.
Rata: Tuomas Haverila, Soili Makkonen
Koira jätettiin yksin keinulle ja kiiruhdettiin pakkovalssaamaan hypylle 15. Keinu meni näinkin, mutta ekalla kerralla melkoisen hitaasti. Kiva rata taas!
2. Nyt on ilmoittauduttu Viirun kanssa ekoihin kolmosen kisoihin.
3. Viirulla alkoi juoksu (varma havainto eilen 28.11.).
4.  Eduskunta äänesti tasa-arvoisen avioliittolain puolesta.
5.  Tokotreeneissä Piki alkaa ymmärtää sivullaolon ja seuraamisen paikkaa sekä paikallamakuun ideaa.
6. Kerttu tuli. Mukava viikonloppu! Mutta ihan mahdottoman pimeää melkein kellon ympäri, sumu imee kaiken vähäisen valon. Kolmelta on jo tumman harmaata.
Lähettänyt Satu klo 18.57 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
sunnuntai 23. marraskuuta 2014
Kuvia, joissa koirat eivät istu
Kerrankin on koirista äksönkuvia. Jari kokeili uutta kameraansa. Kuvaaminen vaatii vielä treeniä ja totuttelua, mutta kyllä jo nämäkin kuvat voittavat kännykällä otetut asetellut pönötyskuvat.
Laululavan takana mahtuu kiihdyttelemään.
Kotipihalla Piki treenasi keinua: juoksi keinun päähän palkalle. Sisällä Pikin kanssa harjoiteltiin kosketusalustaa. Viirun kanssa kokeilin maahan-istu-kaukoja kirjan kanssa. Äh, hankalaa. Ensin pitää opettaa Viiru istumaan kirjan päällä. Oliko kirja väärän kokoinen? Kaikki apuneuvot ja härpäkkeet tuntuvat aina niin hankalilta, kuten vaikka kepeillä ohjurit tai haussa rulla ;) Ilman kirjaa Viiru pysyi kyllä paikallaan siirtymissä. Opettelin työntämään Viirun taaksepäin istumaan seiso-istu-siirtymisessä. Kauheesti kaikkea opeteltavaa.
Lähettänyt Satu klo 20.43 2 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 22. marraskuuta 2014
Ilmassuu, tokkoo ja vähän agilityakin
Pikin agilitytreeneissä harjoiteltiin yksittäisiä esteitä: puomia ja keinua, ja vissiin pussiakin. Viikon aikana päätin opettaa keinun hitaasti pienissä palasissa samoin kuin Viirulle. Viipo ei ehkä olisi niin varovaista opetussuunnitelmaa tarvinnut, mutta Pikille se on omiaan. Ja kuten Katja K sanoi, näin pääsee harjoittelemaan juuri sitä osiota, mikä on vaikea. Puomille olen tainnut päättää opettaa pysäytyskontaktin kosketusalustalla. Siinäkin eteneminen edellyttää siis kosketusalustan kunnollista opettelua.
Viime viikonloppuna oli näin vähän lunta.
Viirun treenissä hypättiin uuteen ulottuvuuteen kepeillä. Uskalsin antaa Viirun hakea neloshypylle heiton jälkeen kepit ihan itse varmistelematta.  Ja tohdin myös ottaa etumatkaa ja tehdä persjätön ennen hypyn 6 pakkovalssia. Kyllä Viiru osaa. Viiru osasi myös koota itsensä hidastusmerkistä ennen 2-hyppyä ja suunnnata oikein kohti 3-hypyn niistoa. Minä olin taas epäilevä Tuomas, mutta onneksi kouluttajamme on kannustava Tuomas! Vaikea minulle oli myös hyppy 14 (samoin kuin Sanna Kataisen koulutuksessa). En osannut ennakoida kääntymistä, ja niinpä Viiru useimmiten syöksyi kauemman siivekkeen kautta. Mutta siis tavallaan ihan oikein ;)
Keskiviikkona Miimin luona hiplasin Halin pentuja.
Tokon voivoi-kurssilla sain kaukoissa neuvoksi tällätä kirjan Viirun omppupyllyn alle (onko meillä niin isoa kirjaa?). Näin on selvä kriteeri sekä koiralle että minulle. Koematkasta Viiru nimittäin pompsahti aika matkan eteenpäin noustessaan maasta istumaan. Eihän näitä ole tehtykään kuukausiin. Eikä muita siirtymisiä oikeastaan ikinä. Siihen nähden oli ihme, että Viiru osasi nousta maasta seisomaan ilman namikättä yhtään tassuaan liikuttamatta.
Samaan aikaan Piki lenkkeili Jarin kanssa kotikulmilla. Kotona Piki säikähti kovin, kun heiluttelin punaista muovista henkaria ja lauleskelin (sitähän pelästyy karskimpikin koira). Sen jälkeen Viiru sai istua samainen henkari suussa osoittaakseen, ettei kapine ole koirille vaarallinen. Syötiin myös nameja ripustimen lähellä ja läpi. Piki kuitenkin pitkään varoi henkarin hyökkäystä.
Perjantaina pidettiin Annelin kanssa ilmaisutreenit ennen Joan tokoryhmää. Nyt Viiru innostui haukkumisesta niin, ettei jättänyt maalihenkilöä edes kutsusta. Anneli palkkasi useita kertoja haukun aikana. Umpparista Viiru ei meinannut löytää palkkaavaa kättä, joka oli eri suunnassa kuin kehuva ääni. Mutta ei se mitään, fokus oli maalimiehessä!
Tokoilussa Piki harjoitteli perusasentoa, seuraamista, maassaolon ja istumisen kestoa sekä kontakitia. Pikseli on täynnä intoa! Viirun ohjelmassa oli ruutu kosketuslustalla tai lelulla, vino hyppynouto sekä paikkaistuminen ja -makuu. Makuu meni läsöttämiseksi. Kai sekin pitää korjata.
Lauantain hakutreenissä Piki oli reippaasti tallaamassa. Viirulla oli 12 ukkoa suoran piston päässä. Pistot eivät ihan aina olleet suoria - toinen soinen puoli saattoi vaatia useampia lähetyksiä. Maalimiehet palkkasivat hyvästä haukusta. Minä kutsuin läheltä keskilinjaa seuraavan lähetyksen kohdilta risteilyn vahvistamiseksi. Ukkoa ei taaskaan jätetty, ekoja ukkoja ei edes kutsusta. Eli fokus oli tosiaan maalihenkilössä :)
Parasta viikossa ovat ehkä kuitenkin olleet kimppalenkit. Harvoin näkee ihan sellaista vauhdin hurmaa kuin Viirun ja Pikin ajaessa takaa kelpipoikia;  avoimella isolla kentällä mentiin tosi kovaa. Liperissä lenkkeiltiin maaseudun pimeydessä Pamin, Viian ja Halin kanssa. Tokotreenien jälkeen lähdin vastoin parempaa tietoani lenkille 20 senttiä pidempien ja 20 kiloa kevyempien ihmisten kanssa (ja taisipa osa olla 20 v nuorempiakin). Ylös alas mäkiä - koirilla oli huippumukavaa juoksennella seitsemän samanhenkisen otuksen porukassa. Lauantain hakutreenien päätteeksi käveltin 6,2 km Ziggyn ja Puten kanssa. Aikaa meni lumisessa ja mäkisessä (ja muutenkin raskaassa!) maastossa 1 t 22 min. Tämä on mitattu.
Lähettänyt Satu klo 19.46 2 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Uudemmat tekstit Vanhemmat tekstit Etusivu
Susu, Mörkö (7.8.2005 - 28.12.2012), Topi (4.10.2002 - 7.10.2013) ja Viiru
Terveyden, hyvinvoinnin ja kaveruuden vuodet
Kuvia, joissa koirat eivät istu
Ilmassuu, tokkoo ja vähän agilityakin
Jatsin tahtiin, Hipan säestyksellä
Nuusku, Rapsu & Sisu
Pienestä Hupsusta iso Hupsu!
JK3 TK1 BH Of Gurrent Extreme Evita "Lily"
Pentulähetys saapui eilen =)
Tina FI AVA-H, Morriksella valiokello käyntiin
Onnistumisia etsimässä eli onko mitään, jos ei ole tuloksia
Gust TK4, Ruffe kolmosiin, itse telakalle
Aussiet Nemo ja Prada
Pallas 2017 - Hikeä, hampurilaisia ja yksille
Sitä, tätä ja tuota!
talventanssija – The wonderful world of dogs and other curiosities
Te pystytte just siihen
In the middle of everywhere
Tajikistan is [insert any word]
Kesä ja kärpäset...ja kuinka ne meni jo.
Seenan ja Noolan blogi - BLUE-BEACON aussietBH TK2 Ardiente Nena Labradora DNA-VP  "Seena"
Näytä 5 Näytä kaikki
Teema: Yksinkertainen. Sisällön tarjoaa Blogger.