fi fi en fi fi fi fi ru fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ca es es fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en es es fi fi fi fi fi tr fi fi fi fi fi nl fi fi fi fi en en fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi en fi fi et fi fi
Eero Perttunen: Tamma tekee varsan, ei ihminen | Suomenhevosliitto ry
Missä voisin opetella valjastamaan ja ajamaan?
Ideoita suomenhevosen hyväksi? – kerro siitä meille
Ihminen ei tee hyvää varsaa eikä kilpahevosta. Tamma sen varsan tekee ja ensimmäisen puolen vuoden aikana emo on varsan ainoa opettaja. Ilman tammoja ja niiden kasvattajia hevosia ei riitä radoille eikä laitumille ihmisen silmän iloksi. Suomenhevoskasvatus on henkitoreissaan ja lähivuosina tilanne on äärimmäisen huolestuttava, jos meno jatkuu nykyisellään. Valtaosa kasvatuksesta lepää iäkkäiden kasvattajien harteilla, ja kun nämä väistyvät, ei jatkajia enää ole.
Keinoja tilanteen parantamiseksi miettii lukuisilla työmatkoillaan Suomen Hippoksen piiriagronomi Eero Perttunen, joka arvostelee nykyään kaikki hevoset ympäri Suomea pidettävissä tamma-, varsa- ja orinäyttelyissä. Toki siihen varsan alulle saattamiseen tarvitaan orittakin, mutta Perttunen arvostaa yhä enemmän tamman osuutta.
Perttunen ja hänen leppoinen olemuksensa ovat tunnettuja niin Lapissa kuin Hämeessä, idässä ja lännessä. Vuosittain tämä hevosnäyttelyitä huuliharpullaan piristävä piiriagronomi kiertää vajaat sata eri näyttelyä, ja siihen päälle tulevat vielä erilaiset kokoukset, seminaarit ja muut tapahtumat aina ulkomaita myöten. Eipä ihme, että Pelkosenniemellä kotitilaansa asuva Perttunen ei enää ehdi omia valmentamaan saatikka kasvattamaan, niin hevosmies kuin onkin. On Perttusten pihapiirissä kuitenkin muutama humma ja lisäksi poroja!
Perttusen sukujuuret ulottuvat äidin puolelta Keski-Pohjanmaalle Toholammille, jonne Perttusten perhe lähti evakkoon saksalaisten alta. Matka oli Eero Perttusen isälle merkittävä, sillä Toholammilta Klemolan kylältä hän löysi itselleen vaimon – ja hevosen.
Perttusilla on aina ollut hevosia, Mikko-isä oli tunnettu hevosmies. Pojat, Eero ja Tapio, seurasivat tämän jalanjälkiä. Tapiosta tuli ammattivalmentaja ja kuski. Piiriagronomi Eero Perttunen on puolestaan tunnettu tuomarin tehtävien lisäksi kauniista puheenvuoroista suomenhevosen puolesta.
Jo haastattelun alussa paljastuu, että Eero Perttusen elämän hevonen oli kotitalon Ponnetar, jolla velipojat opettelivat ajamaan. Ponnetar oli luja ja terve hevonen, joka kiskoi joutuisasti tukkikuormat ja pisteli radalta 91 voittoa. Ponnettaresta syntyi Hipo, 101:n voiton tamma ja ravikuningatar vuodelta 1981.
Perttunen sanoo, että hyvällä kasvatuksella ja järkevällä ajolla suomenhevosesta saa hyvän ystävän, jonka seurasta saa nauttia jopa neljännesvuosisadan. Ponnetar eli lähes kolmekymmentävuotiaaksi, ja se haudattiin Perttusten kotitilan maille. Laitumella on leposijasta muistuttamassa kumpu, ja sen verran tamma vielä säteilee, etteivät hevoset syö ruohoa kummun päältä.
Mutta palataanpa Pelkosenniemeltä takaisin Suomen maakuntiin ja pitäjiin, joista Perttunen ihastelee muun muassa Kaustisen seutua. Vuosi sitten Kaustisen tamma- ja varsanäyttelyyn tuotiin kahden ravikuningattaren Totinan ja Vinttarin varsat arvioitavaksi. Hän ei muista, että missään muualla olisi koskaan ollut näytillä yhtä aikaa kahden kuningattaren varsat.
– Se kertoo jotain alueenne hevoskasvatuksesta, Perttunen tunnustaa.
Keski-Pohjanmaa ei kuitenkaan johda tilastoissa hevosmäärissään. Suomenhevosen vankinta aluetta on Häme, mutta kyllä listalla ovat myös kaikki kolme Pohjanmaata. Vaikka vahvoista alueista puhummekin, synkentää keskustelua huoli kasvattajien tulevaisuudesta.
Eero Perttunen myöntää, että nykyinen suuntaus keskittää valtakunnalliset totopelit eteläiseen Suomeen ei varmasti tue hevoskasvatusta. Ja kun kasvatus tyrehtyy, loppuvat myös kilpahevoset. Pelataanko tulevaisuudessa virtuaalihevosia?
– Ei kai nyt sentään. Hevonen sinänsä on niin kaunis ja esteettinen eläin, että jo sen näkeminen elävänä voi olla ravien katsojalle palkitseva kokemus, Perttunen vastaa ja muistuttaa, että hevosurheiluun liittyy myös sellaisia arvoja, joita ei voi rahassa mitata. Kaikki eivät tätä tiedosta, ja yhä useammin Perttunen on törmännyt ravipiireissä erityisesti miehiin, joille ainoa tärkeä asia on saada hevosella mahdollisimman monta voittoa mahdollisimman vähällä vaivalla. Ravimiehen unelma hullusta hevosesta, joka painaa radalla kuin mielipuoli ja juoksee omistajalleen kahisevaa, elää edelleen sitkeästi monen mielessä.
– Periaatteessa hevoselle ei tarvitse opettaa mitään muuta kuin volttaus, auton takaa lähtö ja ravilla pysyminen. Sellainen hevonen on kuin kilpauimari, joka ei kykene muuhun kuin krooliin tai kirjallisuuden ystävä, joka ei ole elämässään lukenut mitään muuta kuin Kalle Päätalon teokset.
Perttunen sanoo, että mitä alkeellisemmissa olosuhteissa hevosten kanssa on työtä tehty, sitä paremmin ne ovat toimineet. Ajatellaanpa vaikkapa preerialla työskentelevää karjapaimenta, jolla ei ole minkään maan puuta tai seinää sitoa hevonen kiinni. Ja sen vastakohdaksi voidaan ottaa leveäkäytäväinen ravitalli, jonka reunoja koristavat valjakonmitan välein kettingit. Ei tarvitse opettaa varsaa seisomaan, kun sen pistää kettinkeihin kiinni.
Sanomattakin selvää on, että omien hevostensa kanssa Perttunen on tavoitellut aina parasta mahdollista toimivuutta. Hän opettaa hevosensa muun muassa siihen, ettei eläintä tarvitse kytkeä, kun sitä valjastetaan tai riisutaan.
Perttunen on pettynyt suomalaiseen ravimieheen, ja uskoo, että suomalaisen hevosmiestaidon (ja nyt puhutaan kyvystä kouluttaa toimiva ja hyvä hevonen sen lisäksi, että hevosta osataan valmentaa) ainoat pelastajat voivat olla naiset. Hän valittelee, että alan ollessa todella pohjalla hevosmiestaitoon syntyi selkeä katkos. Tästä on vaikea nousta. Moniko nykyajan ravimies kunnioittaa enää sellaista hevosmiestä, jonka hevoset toimivat tilanteessa kuin tilanteessa? Aika harva, mutta rahaa tuntuvat palvovan lähes kaikki.
Perttunen murehtii, että rahanahne ajatusmalli on vaikuttanut myös hevosjalostukseen. Kiukkuisia ja mahdottomia tammoja astutetaan surutta, ja tamma periyttää ja opettaa tällaisen käytöksen – samoin kuin mahdollisen arkuuden – varsalleen. Äskettäin Perttunen oli näyttelyssä Satakunnassa, jossa oli todella hankalia tammoja. Pahimmalta kiskottiin kieli ulos ja painettiin tamma seinää vasten, että se pystyttiin mittaamaan. Silti kokenut hevosmieskin pelkäsi tilannetta.
– Olin niin järkyttynyt, että kotimatkalla meinasin ajaa kolarin, Perttunen kauhistelee.
Eikö näyttelyssä voida sitten rokottaa hankalaa luonnetta?
Periaatteessa voidaan, mutta miinusta tulee vain yksi neljäsosapistettä. Jos eläin on aivan kahjo, se voidaan jättää kokonaan palkitsematta. Toisaalta vaikutusmahdollisuudet eivät ole kovin suuret, näyttelyihin tuodaan yhä vähemmän hevosia.
Silti näyttelyt ovat tarpeellisia, ja Perttunen jaksaa niitä innolla kiertää ja puolesta puhua. Perttuseen luotetaan siinä määrin, että kaupat voidaan tehdä puhelimessa pelkän arvosteludokumentin perusteella.
Viime kesänä hän yritti gallupin avulla selvittää, miten näyttelytoimintaa voitaisiin kehittää niin, että se vetäisi enemmän alan harrastajia ja myös ammattilaisia.
–No, vastauksissa toivottiin luonnollisesti näyttelyviikonloppuja, naurahtaa Perttunen. Viikonvaihteita vain ei ole määrättömästi jaossa.
– Olemme pyrkineet järjestämään valtakunnalliset näyttelyt viikonloppuina, ja ne ovat vetäneet kiitettävästi väkeä.
Pitkän linjan kasvattajat kritisoivat myös Perttusen arvosteluperusteita. Kun hevonen on juossut hyvän ajan, se palkitaan mukavilla pisteillä, vaikka runko ei kummoinen olisikaan. Perttunen myöntää hevosmiesten olevan oikeassa, mutta:
– Kun koko kasvatus on henkitoreissaan, niin ei arvostelijakaan voi rokottaa näytille tuotavia eläimiä kovemman kautta. Tänä vuonna olen ollut hieman ankarampi.
Hevosmiehet, jotka pärjäävät kateuden määrässä kalamiehille, voisivat hyvinkin vihata Perttusta. Aika moni kuitenkin kunnioittaa häntä. Perttusen tuomiota on hyvä kuunnella, sillä kritiikin hän antaa asiallisesti ja päättää arvion aina myönteiseen kommenttiin.
Tämä ei kuitenkaan ole ollut miehelle itsestäänselvyys. Kymmenkunta vuotta tuomarina toiminut piiriagronomi on kehitellyt tyyliään vuosien varrella. Perusajatuksena on, että virheet on tuotava julki, mutta ei sellaista hevosta olekaan, josta ei löytyisi myös jotain hyvää.
Viimeiset viisi vuotta Perttunen on kansanmusiikin ystävänä soitellut huuliharpulla kunkin ikäluokan marssiessa loppuarvosteluun. Kappaleet hän valitsee paikkakunnan mukaan, mutta kun näyttelyn paras varsa tuodaan kehiin, kaikuu mikrofonissa aina huuliharpulla vedetty Porilaisten marssi.
Perttusen perheessä on siis ollut paljon hyviä suomenhevosia, mutta toistaiseksi Eero Perttunen ei ole saanut omaa kasvattia radalle nelivuotiaana, vaikka sellaista on toivonut. Hän sanoo, että osa on ikäluokkahevosia ja osa ei. Ei sellaista ihmistä ole keksittykään, joka kykenisi hevosen luontaista kehitystä nopeuttamaan, valmentaapa hän hevostaan kuinka paljon tahansa.
Kasvattajia yritetään kannustaa jakamalla muun muassa parhaille tammoille laatutukea, ja ensi vuonna kolmen parhaan kantakirjatun tamman, niin lämminveristen kuin suomenhevosten, kasvattajat kutsutaan Kaustiselle jalostuspäiville palkittavaksi ja heillä on täysi ylöspito. Lisäksi Hippoksessa on kehitetty opetuslähdöt, joiden avulla pyritään saamaan suomenhevosia radoille.
Opetuslähtöjä on kritisoitu. Arvostelijoiden mielestä kolmivuotias suomenhevonen on liian nuori radalle ja monia kiukuttaa ammattilaisten ja harrastajien eriarvoisuus, sillä ammattilainen saa kaksi kertaa suuremman palkkion kuin harrastaja.
Nyt puhutaan sellaisista asioista, joka saa rauhallisen oloisen Perttusen selvästi kiihtymään.
– Opetuslähdön aikaraamit ovat sellaiset, että ne eivät varmasti riko suomenhevosta. Ei tässä ajeta sitä takaa, että hevosen pitäisi kilpailla kolmivuotiaana, vaan että olisi jonkinlaista motiivia treenata ravurinalkua. Suomenhevosta pitää liikuttaa varsasta saakka. Emme kai me ihmislastakaan säästä, ja sano sitten tämän täytettyä 21 vuotta, että lähde nyt kilpailemaan.
Ammattilaisten ja harrastajien asemaan Perttusella on tiukka kommentti.
– Ei vain kasvatus, vaan myös ammattivalmennus on kuilun partaalla. Ammattilaisiakin on tuettava, heillä on usein tieto ja taito saada hevonen radalle.
Mikäli kasvattajatilanteeseen ei saada nopeasti apua, jo lähitulevaisuudessa suomenhevoskanta tyrehtyy ja lämminveriset hankitaan ulkomailta, lähinnä Ruotsista. Pahimmillaan ulkomaantuonnit ovat sellaisia raakkeja, joista on kaikki niistetty jo Ruotsin puolella.
Kun tuonneista puhutaan, niin eikö suomenhevonen voisi olla hyvä vientituote? Ajatellaanpa vaikka Islantia, joka on saanut vietyä omaa rotuaan ympäri Eurooppaa, ja kyseessä on vielä poikkeuksellisen askellajin eli töltin omaavasta rodusta.
Perttunen vastaa, että vientiin uskoo myös Hippoksen jalostusjohtaja Terttu Peltonen. Islantilaisilla ja suomalaisilla on vain se pieni ero, että islantilaiset arvostavat omaa rotuaan ja he osaavat markkinoida sitä. Suomessa tilanne on päin vastoin. Ajatus sinänsä ei ole mahdoton.
– Mutta tässäkin asiassa minä uskon teihin naisiin. Ravimiehet ajattelevat viennin kohdalla korkeintaan oriin spermaa, jonka he ilomielin myisivät Pohjoismaihin käytettäväksi yhteispohjoismaiseen rotuun, hän huokaa.
1.1.2013 in Artikkelit, SuomenhevosSanomat 1/2002. Avainsanat:Eero Perttunen, suomenhevonen, suomenhevosliitto, SuomenhevosSanomat, Tiina Ruotsala
Tapio Perttunen: Kolmivuotiaille lisää startteja
← Kari-Markku Karjalainen: Suomenhevosessa on mahdollisuus
Suomenhevostammojen aateli osa 2: 1952-1953 →
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (pakollinen) (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
Ajankohtaisten arkisto Valitse kuukausi heinäkuu 2022 kesäkuu 2022 maaliskuu 2022 joulukuu 2021 heinäkuu 2021 kesäkuu 2021 toukokuu 2021 maaliskuu 2021 helmikuu 2021 tammikuu 2021 lokakuu 2020 syyskuu 2020 elokuu 2020 heinäkuu 2020 kesäkuu 2020 maaliskuu 2020 helmikuu 2020 joulukuu 2019 lokakuu 2019 syyskuu 2019 elokuu 2019 heinäkuu 2019 kesäkuu 2019 toukokuu 2019 maaliskuu 2019 helmikuu 2019 tammikuu 2019 joulukuu 2018 marraskuu 2018 lokakuu 2018 syyskuu 2018 elokuu 2018 heinäkuu 2018 kesäkuu 2018 toukokuu 2018 huhtikuu 2018 maaliskuu 2018 helmikuu 2018 tammikuu 2018 joulukuu 2017 marraskuu 2017 lokakuu 2017 syyskuu 2017 elokuu 2017 heinäkuu 2017 kesäkuu 2017 huhtikuu 2017 maaliskuu 2017 helmikuu 2017 tammikuu 2017 joulukuu 2016 marraskuu 2016 lokakuu 2016 syyskuu 2016 kesäkuu 2016 toukokuu 2016 maaliskuu 2016 tammikuu 2016 syyskuu 2015 elokuu 2015 heinäkuu 2015 kesäkuu 2015 toukokuu 2015 huhtikuu 2015 maaliskuu 2015 helmikuu 2015 tammikuu 2015 marraskuu 2014 elokuu 2014 heinäkuu 2014 kesäkuu 2014 toukokuu 2014 huhtikuu 2014 maaliskuu 2014 helmikuu 2014 tammikuu 2014 joulukuu 2013 marraskuu 2013 lokakuu 2013 syyskuu 2013 elokuu 2013 heinäkuu 2013 kesäkuu 2013 toukokuu 2013 huhtikuu 2013 maaliskuu 2013 helmikuu 2013 tammikuu 2013
Jäsen – lisää tietosi palveluhakemistoon
Tilaa uudet ajankohtaiset päivitykset sähköpostiisi
Syötä sähköpostiosoitteesi, niin voit seurata tätä blogia ja saat ilmoituksia uusista julkaisuista sähköpostitse.
Lue uusin Suomenhevonen-lehti netissä
Tästä pääset lukemaan vanhempia lehtiä
Luo ilmainen kotisivu tai blogi osoitteessa WordPress.com. tekijä Konstantin Kovshenin.
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Liity 2 056 muun seuraajan joukkoon
Already have a WordPress.com account? Log in now.
View post in Reader
%d bloggaajaa tykkää tästä: