fi fr fi fi fi tr fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi zh fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi en ms es en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi eu fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi nb fi fi fi fi fi fi fi fi fi en et en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
syyskuuta 2013 - K U J E M I E L E N
Peurat tykkää agilitysta, ja ärrierit metsätreenaamisesta
Eiliset agilitykisat olivat jymymenestys! Minua *itutti armottomasti kuin tunneliinsa jumiin jäänyttä pupujussia, aamu oli mennyt ihan päin prinkkalaa. Oonan pakettomana taapersin kuitenkin naama suruhymiöllä peltojen poikki Vuokkoset-areenalle, ja skabailin kummankin sovitun radan Kidan kanssa. Videolta näkee todistusaneiston. Kidan fiilis radoilla oli tosi hyvä, ja näköjään minunkin on oltava kyrpiintynyt onnistumisia saavuttaakseni. Ekalla radalla LUVA ja sijoitus 2! Toisella radalla HYL, kun unohdin miltä puolelta se neloshyppy pitikään loikata... mutta tavoite saavutettiin, eli onnistuneet kepit! Kulma oli tosi vaikea, sillä hyppy syötti jo medejä auttamattomasti toiseen väliin, ja maxit koikkaloikkineen herkesivät sinne sitäkin helpommin. Päädyimme Kidan veljen Eskon-omistajan kanssa kokeilemaan sylkkäriä. Minä itse tyrkkäsin Kidan kakkoshypylle, otin sen sylkkäriin takaisin ja lähetys kepeille. Hyvin meni, vaikkemme ole tällaisia harjoitelleet! Punainen räyskyytti kepeillä kiihkeästi, mutta suoritti ne mitä ilmeisesti niin hyvin, että omat pasmani jäivät siihen. Onneksi Kidan uljas velipoika koppasi tältä radalta SERTin sijoittuen toiseksi, onnea!!
Mutta HYI miten rumat kontaktit. Tietääpähän taas mihin panostaa viimeisenkin uhalla!
Tänään olikin sitten minulle jännä päivä! Wirneen mainiolla poppoolla suuntasimme hakumetsään, minä ihkaensimmäistä kertaa! Nauruhan on jo melkein konkari, 8-viikkoisena se taapersi metsässä nameja vierailta hakemassa Lauran luona.... Haha.
Oli hirvittävän hauskaa päästä avuksi ja näkemään itse lajia. Umpipiilossa, kuusen alla ja pressun kätköissä odotus tuntui jännittävältä, kun yhtäkkiä koira saapuukin leukojaan äänekkäästi louskuttamaan tai nappaamaan rullan otteestasi. Kyllähän tähän(kin) palo meinasi leimahtaa, täytyy tutkia vähän harrastusmahdollisuuksia ja tuntieni riittäväisyyttä.
Nauru pääsi tekemään alkeisharjoittelua. Keskilinjalla suoraan kävelin Lauran kanssa, Marika oli toisella puolella, Pipsa toisella. Parisenkymmentämetriä arvioisin etäisyyden keskilinjaan olevan kummallakin noin suurinpiirtein, se vähän vaihteli edetessämme. En odottanutkaan Naurulta järin hiljaista suoritusta, koska kyseessä oli a) ihania ihmisiä ja b) ruokaa, jota saa ihanilta ihmisiltä. Itselleni muistisäännöksi vain enemmän hyvää palkkaa, en ensikertalaisena oikein tiennyt, minkälaista evästä ja minkä verran täytyy matkaan tuupata. Naurulla oli sairaan mahtavaa, se tykitti ihan täysiä ja nautti hommasta mielinmäärin.
Lauralle Nauru päätti esitellä hieman terrieriluonnettaan. Aina yhtä huvittavaa (=nöyryyttävää) nähdä, miten sijoitustätille voi kiljua, draamailla, vängätä vastaan, huutaa ja purra noin kymmenkertaisesti pahemmin kuin kotona. Minna ajatteli Naurun tämän perusteella olevan koirillekin aika johtohahmo, ja nauratti myöntää, että tuo on maailman nöyristelevin, mitä muihin koiriin tulee. Hehe, sitä aina unohtaa, ettei tuo tyyppi maailman laamoin tapaus ole, vaikka kieltämättä joistakin asioista kotonakin saa keskustella vähän kauemmin kuin itse jaksaisi. (Eilen puhuttiin siitä, saako pallon perään lähteä paikallaolo-käskyn alta oman mielen mukaan. Naurun mielestä saa.)
Onnistunut päivä, vaikkakin jo eilen kisoista kannoin flunssan palkkioksi onnistumisesta. Hakumetsäily hieman joudutti taudin etenemää, joten huomenna vietellään päivää kiltisti peiton alla. Onneksi minulla on mahtava tyyppi, joka avustaa tarvittaessa koirien hoitamisessa! <3
Kiitos Minna kahdesta viimeisimmästä kuvasta!
Joka ikinen media on varmasti jo asiaa toitottanut, mutta taivaalta leijaili muutama haituva kiinteään muotoon muuttunutta vettä, joka aiheutti pientä hysteeriaa itse kunkin pääkopassa. Ei vielä! En ole valmis! Talvivaatteeni ovat retuperällä (=niitä ei ole)! Palelee! Kesä takaisin!
Koirat huutaa päinvastaista. Jee! Lisää kylmää! Lunta! Pakkasta! Siistii! Juostaan täysii!
Huom, seuraavan tekstin olen kirjoittanut torstaina 26.9!
Kummasti kintut kevenevät, kun mittarin lukema alkaa putoamaan. Eilen vauhdikkaan koulupäivän ja iki-ihanan Gatsby-pojan kuvaustuokion päätteeksi lähdin aussieiden kanssa treenaamaan oitis kotiin päästyäni. Pukea sai päälle rutkasti, pimeääkin oli, mutta onneksi koulun iso jalkapallokenttä loistaa valoisuudellaan.
Luoksetulot ovat parantuneet! Ennen jättämistä paikalleen leikitin kovasti, niin oli into päällä ennen käskyä. Lähtikin joka kerta näpäkästi liikkeelle! Sivulletulo on hidas ja väljä, siihen pitää panostaa, mutta sentään lähtee jo ensikäskystä liikkeelle. Palkkasin myös pelkistä lähdöistä, saavat pysyäkin täpäköinä.
Jäävissä tuo on aika haka. Maahanmeno on kivunnut taas suosikiksi, jota voisi tarjota joka kohtaan. Hyvin muistui mieleen muutkin - istuminen, vaikka ajattelin sen unohtuneen, olen laiskotellut sen suhteen. Kai kaukojen viimeaikainen hinkkaaminen on palauttanut istumaan laskeutumisen jalon taidon mieleen myös seuruun yhteydessä, vaikken ymmärrä miten ne toisiinsa liittyvätkään. Nyt olen pistänyt merkille, että Naurun perusasentoon nousu on hidas, siihen täytyy panostaa.
Kidalle tauko on tehnyt ihan superhyvää. Sillä oli kova hinku päästä hommiin! Aloitettiinkin sitten Zetalla, joka meni kertalaakista ihan nappiin. Oli hauska nähdä, miten hauskaa Koolla oli, vaikka ihan tarkoituksella tein itsestäni ilmeettömän, tylsän ja "stressaantuneen". Seuruissa hyvä kontakti, näpäkät jäävät ja loppuun saakka hyvä fiilis. Siirryttiin siitä suoraan noutoon, joka meni nappiin heti sekin.
Kaukoja treenattiin lähinnä. Pitkä väli, sellainen 15 askelta. S-m ja m-s menee hyvin, mutta s-i meinaa valua. Kärsivällisesti naksautus ja palkka vasta, kun teki täysin oikein, mutta en lähtenyt väliä lyhentämään. Eikä tarvinnut, muutaman toiston jälkeen kuin ihmeen kaupalla teki tosi hienosti pyllyn päälle peruuttaen! M-i on muuten jees, mutta vähän hidas paikoin, joten palkkasin nopeista suorituksista. I-m meinaa joskus jäädä odottavasti kyynärien varaan, i-s ei ongelmaa. Pallopalkka oli ihana, jaksoi tehdä, (epäonnistua) ja tehdä vielä vähän lisää iloinen ilme naamalla!
Pientä koiratanssihöpsöttelyä otettiin loppuun, seuruuta molemmin puolin, jaloissa pujottelua, jalan yli hyppyä molempiin suuntiin, eteentuloa ja siitä pyörähtämistä jommalle kummalle sivulle.... Hauska lopetus Kidan mielestä! Nauru myös avasi ääntään hyvin paljon odotellessaan vuoroa, joten jätin sen murehtimaan yksin äänihuuliensa rasittuneisuutta ja menin Kidan kanssa tekemään vielä "puuagilitya" kauemmaksi. Palasimme mölisevän merlen luokse vasta hiljaisuuden langettua, ja palkaksi hyvistä hommista kaksikko sai painattaa keskenään pitkin peltoa.
Tapsalla on aika tylsä elämä. Se saa lenkkiä, rakkautta ja pientä tekemistä, mutta harrasteet on aika jäissä. Toki pientä tokoa/rallya/temppuja puuhaillaan, muttei mitään kunnianhimoista. Mielessäni pyöriikin ilmoittautuminen mukaan pelastuskoiratoimintaan...
Liebster tarkoittaa rakkain tai rakastettu, mutta voi myös tarkoittaa suosikkia.
Liebster-palkinnon ajatuksena on saada huomiota blogeille, joilla on alle 200 seuraajaa.
1. Kiitä antajaa ja linkitä bloggaajaa, joka antoi haasteen sinulle
2. Valitse viisi blogia, (joilla on alle 200 lukijaa) ja kerro se heille jättämällä kommentti heidän blogiinsa.
3. Toivo, että ihmiset kelle jätit palkinnon antavat sen eteenpäin heidän viidelle suosikkiblogilleen.
Meidät linkitti Riikka! Kiitos iloisesta "kunnianosoituksesta". Hauskaa aina huomata, ettei kirjoita vain itselleen, vaan joitakin oikeasti kiinnostaa seurata laumamme toilailuja.
Ennenkuin siirryn itse aiheeseen, eli koiriin, toteutan haasteen loppuun ja kerron omat (kovin rajatut) blogisuosikkini teille:
Haasteita olisi muutama lisääkin, mutta ne saavat vielä hetken odottaa julkaisuaan. Kivaa, kun meitä muistellaan!
Rakastettuja rakkaita ovat nuo koirani minulle. Joskus niin turkasen ärsyttäviä, mutta lähinnä vain ihania tuhisijapussailijoita. Koulunkäynti on hidastanut hieman treenaamista (emme ole enää joka päivä kentällä, oh!), mutta ei onneksi paljoa. Videoita olisi monta odottamassa paljastustaan, samoin kuviakin olisi, mutta uskollinen fotovastaavani on laiskotellut, enkä ole saanut julkaisuvalmista matskua kätösiini.
Nauru on toipunut tosiaan hyvin leikkauksestaan, ja on oma, reipas itsensä. Sen kanssa on harjoiteltu varsinkin tokoa ahkerasti. Olen ollut hyvin itsekriittinen neidin seuraamisen suhteen, mutta kun kyselin Oonalta liikkeen näyttävyyttä ulkopuolisille, Oona kehui vuolaasti. Ihan hämmästyin, koska olen ollut hieman epätyytyväinen meidän menoomme. Hauska kuitenkin huomata olleensa "väärässä".
Kokeilin noudon tilannetta, ja paria mähläystä lukuunottamatta kapula palautettiin kivasti sivulleni... olin äimänä, mutten tosiaan ole kokonaisia noutoliikkeitä vielä ottamassa, vaan vahvistan pitoa ja palautuksia vielä erikseen. Haluan tästä nopean, täpäkän liikkeen, joten maltti on valttia. Ruutua on myös tehty (joskin pienemmällä tilalla) ja Nauru yrittää vielä innokkaasti tarjota merkkiä. Koska tarjottu toiminta ei kuitenkaan aiheuttanut minussa liikettä, testasi Nauru lopulta asettautumista ihan vaan ruudun keskelle, ja sieltähän se superpalkka sitten kehuineen tulikin.
Jäävissä maahanmeno oli alunperin huippuparasjuttu, nyt se on seisominen. Tai istuminen. Kunhan vaan se ei ole makaaminen. Naurattaa aina tuo pienen koiran ajatuksien kompurointi, kun hetken joku asia on supersiisti ja mahtavaa, ja yhtäkkiä sen olemassaoloa ei enää muisteta. Luoksetulot ovat varsin hitaita - Naurulla on kyllä erittäin pysyvä paikkamakuu ja -istuminen, paha vaan, ettei luoksarissa meinaa lähteä liikkeelle, vaikka käskykin on eri. Paikkiksissa (joista liikkeelle ei lähdetä) on suullinen käsky "paikka", kun taas muissa (agility, luoksetulot..) on "odota". Heitsauksella asiaa on lähdetty opettamaan, lisäksi palkkaan (naksautus, lelu) samantien, kun käskystä pylly nousee ja lähtee liikkeelle.
Eräänä päivänä päätin kylmiltään kokeilla vähän rallytokoa likkojen kanssa... Kylttejä ei saatu radalle kovan puhurin takia, mutta kävimme radan Oonan kanssa yhdessä läpi, ja Oona huuteli tarvittaessa muistutuksia, mitä piti tehdä milloinkin. Minulla on kuitenkin varsin hyvä ratamuisti, niin sain tuon tehtyä ihan itsekseni. No, kyllähän Nauru alun jäätämisen jälkeen teki, vaikka en palkkaillut kuin sille vaikeassa kohdassa (herää kysymys, miten tuo voi olla vaikea, kun pienestä asti on harjoiteltu :D). Minun pitää oppia pitämään hihnakäsi alhaalla! Vaan eiköhän me silti rallyissa käydä starttaamassa, kunhan ikää on tarpeeksi... Opeteltavaa on kuitenkin, ennenkaikkea minulla.
Kida taas on lähinnä ageillut. Kävimme me kyllä jälkitreeniä tekemässä päivänä eräänä, mukana oli myös Oona Oran kanssa ja Satu Colhun ja Kodan kanssa. Minun koko poppoo teki jäljet, höpöttänen niistä vain enemmän, kun on kuvausmateriaaliakin näyttää. Kävimme ensin tekemässä Oonan kanssa erään ryhmämme radan, jota en ohjattuihin päässyt kokeilemaan pitkän koulupäivän takia. Rata oli mukavan haastava, ei kuitenkaan liian. Minulla oli verkot keppien päissä turvaamassa - satunnaiset verkkotreenit ovat kyllä tehneet Kidalle hyvää, pitää pitää ne mukana jatkossakin aina silloin tällöin. Meno oli aika sujuvaa, joskin videolla huomasin, että näytän vain lyllertäväni eri pisteiden välillä. Missä se sporttisuus on? Nokosilla näköjään. Pääasia olkoon kuitenkin, että koira tekee hyvin, vaikka ohjauksieni takia muutama moka aina tuleekin. Tiistaina sitten ohjatuissa oli haasteen paikka. Nopeimmalla nollatuloksella olisi lunastanut itselleen privaatin yksityistunnin, meiltä tämä kuitenkin kusahti toiselle putkelle. Uljas Agilitykoirani nimittäin päätti, että putkeen voi yhtä hyvin kiertää vierustaa pitkin, sisään ei ole pakko mennä. The älynväläykset taas. Iloista treenissä oli kuitenkin se, että alku meni hyvin tehokkaasti, ja että teimme kolme (3!!) onnistunutta persjättöä kepeillä! Ensiksi se epäonnistui hätäilyni takia, koira lähti liian aikaiseen liikkeeseeni mukaan ja jätti viimeisen välin. Lopuilla rytmitin ja maltoin paremmin, ja kas, ei mitään ongelmaa!
Ja Tapsa. Höynähtänyt hullu-Tapsa. Se haluaisi tehdä kaikkea. Mielellään täysiä. Heti, ja kokoajan. Agility on ollut jäähyllä, koska takanen näyttää alkaneen oireilla lajista (jäykkä), ja tempputokoa tuo aina pääsee tekemään riemusta soikeana. Kyllä se agikentälläkin fiilistelee putkien ja tunnelman muodossa, vaikkakaan katselemaan en sitä ota. Innokkaan noutajan kiusaamista sellainen, ja saatamme saada valituksen ympäristön häirinnästä kiljuvan äänen muodossa. Jäljellä se oli hirvittävän pätevä, ja taas tuli mieleen, että jälki (ja mahdollisesti haku) olisivat ihan sen lajeja. Pitää terästäytyä... Loppuun erittäin iloinen Taapanteri, joka pääsi kokeilemaan hänkin rallytokoa. Muusta en tiedä, mutta paljon se on ihmisiä naurattanut. Miksiköhän?
Oikeasti, katsokaa tuota häntää. En kestä. Kerrankin valitsin musiikin oikein.
Ulkoasu on tällä hetkellä turhan leveä. Asia korjaantuu, kunhan saan energiaa datailla koulun ulkopuolella. Tällä hetkellä opiskelen rentoja 11-12h koulupäiviä...
Niistä ei kuitenkaan sen enempää. Meillä on hampaattomuus-syndrooma. Jääkiekkohymylliset RY. Tapsalta vietiin etuhammas taannoin, ja nyt Toimintasininen päätti, ettei halua jäädä kakkoseksi. Tara ja Nauru ovat olleet kotona kuin yksi olento, kokoajan telmimässä keskenään, ja ehkä Nauru siksi halusi olla "samis" uuden parhaan kamunsa kanssa.
Taannoin kerroin kertomusta, jossa Naurun leikki heittäytyi niin villiksi, että neiti kompastui ja kiveen törmäsi. Pentu selvisi säikähdyksellä, mutta viime maanantaina koiruus olikin päästään hyvin kipeä. Oona mietti, olisiko se juoksujaan oudosti reagoinut, mutta illalla kotona totesin, ettei tämä normaalia ole. Kotilääkäripalvelu Laura sattui olemaan lähistöllä ja tuli katsomaan merlepahasta, ja tämä dramaattisesti kiljuva eläin päätettiin viedä kuvattavaksi seuraavana aamuna. Aussielapsi lähti Laura-tädille kylään leikkimään pikkupentujen kanssa, minä nyyhkimään ikävääni kotiin.
Seikkailijapentu ensimmäistä kertaa junassa, visusti jaloissa uinumassa rankan päivän jälkeen.
Epäilen, että syy lopulliseen diagnoosiin on alkujaan lähtenyt törmäyksestä, mutta kai luun jäystäminen oli viimeistellyt asian. Tutkimisen jälkeen alaetuhampaista löytyi syyllinen, keskimmäisen juuret olivat poikki. Hammas poistettiin kirurgisesti, lausunto laitettiin eteenpäin ja kotiin seikkaili lääkepöhnäinen pentu. Naurun leikkauksenjälkeinen päivä ei ollutkaan ihan mutkaton: Lauran kanssa se saapui Lahteen tapaamaan Lauran kasvatin tulevaa omistajaa, ja tämä Katariina sitten toi Naurun minulle työpaikalleen, jossa olin odottamassa. Seikkailimme hetken Lahdessa ennen kuin kampesimme junaan, ja kerta moisessa välineessä oli Naurulle ensimmäinen. Sitä ei homma kiinnostanut, alkoi nukkumaan penkin alla. Koko päivän oli tosin kitinää ilmassa, hammas oli varmasti kipeä. Tai siis, paikka jossa hammas vielä hetki sitten oli.
Voin kertoa, ettei Naurun elämä päivää kummempaa aikaa mitenkään sairastelua ollut. Hyvin nopeasti vanha terrieri-luonne puski takaisin pintaan!
Tarasta tosiaan on tullut ihan tymä. Sellainen leikkisä harmaakarhu. Naurun kanssa se älämölöää ja painii, repii leluja ja pinkoo. Eilen kävin mukavalla ja rennolla 2h iltalenkillä neitien kanssa, ja kyyneleet silmäkulmissa nauroin kolmikon toilailuille. Ensin Kida lähti hepuloimaan Naurun kanssa valtavaa kyytiä pitkin metsää. Tapsa tässä vähän katseli, ja sitten mölisten intoutui mukaan. Lopputuloksena oli jäniksen roolia vetävä, pakoon juokseva Nauru, ja sen perässä intoriemuiset metsästäjät, Tara ja Kida.
Viikonloppu saapui taas, johan sitä odotettiinkin innokkaasti. Siihen sisältyi niin liikkumisen iloa, treenailua kuin maalla kyläilyäkin, josta voisin turinoida tuonnempana!
Lakkaa haaveksimasta koira, syö lihasi
Erehdyin tässä miettimään, miten paljon olen muuttunut koiranomistajana. Joka suhteessa. Lajeissa ja harrasteissa sitä kehittyy kokoajan, mutta mietin myös kaikkea ihan koiran perushoidosta lähtien. Ja mietin sitä, miten paljon opittavaakin vielä on, kuinka paljon löytyy erilaisia polkuja ja niistä pitäisi osata valita ne omat ratkaisut. Hieman pelottavaakin, kun tarkemmin ajattelee.
Ruokinnassa olin aikanaan tavallinen nappulansyöttäjä. Siitä se kehittyi 50/50-linjalle, kunnes lopulta heitin viimeiselläkin Brit care-säkillä vesilintua. Nappulat tulivat uudestaan kuvioon Naurun myötä, mutta olen hyvin varma siitä, että tulevaisuudessa sitäkin odottaa elämä ehtana lihansyöjänä. Vaikkakin pikkukakara nauttii lihaa tälläkin hetkellä päivittäin, luita olen syöttänyt aremmin. Tyypillä on aika.. ahne tapa popsia, ja tuntuu ettei koskaan ole sellaista tuokiota, kun olisin oikeasti valvomassa Naukulaisen pureskelutahtia.
Alkuun lihojen pakastaminen oli ongelmista rajallisten tilojen vuoksi, mutta tämän vuoden keväällä löysin vanhan arkkupakastimen, joka vetää 200l tavaraa sisäänsä. Kaikkosi nekin huolet. Lahdessa ruoan kantapaikaksi vakiintui Maikin lemmikkikellari mahtavan valikoimansa ansiosta, mutta nyt Vantaalla se "kantabaari" on yhä hakusessa. Agipala kieltämättä on näppärä käydessään naapurissa Ojangossa, ja sieltä löytyy hyvin Mushin raakaravintovaihtoehtoja.
Mush on kyllä tänä kesänä tarjonnut mahtavaa aktiviteettia asiakkailleen. Alkuun oli "I love BARF"-kilpailut, joissa Kida oli heinäkuussa toiseksi tullut ja ansaitsi teidän kaikkien äänestyksien ansiosta 50€-lahjakortin, ja elokuussa saman tittelin ansaitsi Ora-mudi, samanlaisella palkinnolla. Voin kertoa, että kahden opiskelijan elämää huimasti auttoi tällainenkin rahallinen avustus neitieläimien sapuskan hankintaan. Mushin päivitettyä ilmettään alkoi uusi kampanja, joka tarjoaa ilmaisen starttipaketin: 800g:n aterian sähköpostiin ilmaiseksi lähetettävää koodia vastaan. Luonnollisesti otimme lahjan iloisesti vastaan. Aivan mainio keksintö tällainen. Uudet raakaruokinnan aloittelijat tai barffaamisesta kiinnostuneet saavat kannustimen kokeiluun, ja me vanhemmat kannattajat pienen lisätäytteen koiriemme ruokavarastoon.
800g tuntuu tietenkin mietittynä mitättömältä määrältä, ja isojen koirien omistajat tuskin asiasta villiintyvät. Kyseessähän on vain välipala. Pikkukoirat saavat kuitenkin natustettavakseen hyvän määrän purtavaa, ja kyllä esimerkiksi Kida 800g:llä pärjää pari päivää. Eihän lahjus suuri menetys rahapussista olisi, mutta tällaisen pienesti elävän koiraihmisen periaatteeseen kuuluu, että "pienikin hyöty on kuitenkin hyöty".
Mush on tosiaan ollut ilahduttavan aktiivinen viimeaikoina asiakkailleen, ja minusta on hienoa, kuinka lihan merkitystä nykyisin korostetaan koirien ruokavaliossa. Hampaitaan ja suolistoaan myöten rakkaat sohvanvaltaajamme ovat kuitenkin lihasta nauttivia olentoja, joille vilja on tarpeeton ruoka-aine. Kehitys on joskus ihanaa, vaikka tekniikka ärsyttää useammin kuin kerran päivän aikana, niin tieteen kehittyminen on iloinen asia - varsinkin, jos se antaa apuja eläimien parempaan kohteluun ja huomioon ottamiseen.
Meidän koirille liha maistuu, ja niin maistui B.A.R.F. VAISTO-ateriakin.
Tämä teksti on omistettu vain ja ainoastaan porukan nuorimmalle symppikselle!
Nauru täyttää huomenna 8kk. Ihan uskomattoman paljon, aika on mennyt niin vilkkaasti. Vastahan oli kevät, sitten olikin kesä, nyt talvi. Nauru tuntuu kaunistuvan kokoajan. Huomaan usean kerran päivässä havahtuvani tarkkailemaan sitä haltioituneena. Tykkään sen letkeästä (vaikkakin vielä ihanan pentumaisesta) liikkumisesta, ilmeikkäästä ja iloisesta ilmeestä, sen tavasta ajatella, keskittyä. Siitä on kasvanut hirmuisen kiva koirakansalainen, vaikka vielä pennunpöhelöyttä on huomattavissa, esimerkiksi suulla tykkää kokeilla kaiken mahdollisen. Maailma on maistamista varten, t. Nauru
Mitä kuuluu Naurun tokolle? Kiitos, hyvää.
Alokasliikkeitä on kasattu, ja samalla treenattu mm. tunnistusnoutoa, noutoa, ruutua, merkkiä, kaikkia ylempien luokkien liikkeitä. Metskua kantaa mielellään (OLEN HELPOTTUNUT) ja uudet asiat ovat sille hauskaa haastetta, leikkiä. Alokasluokkaa kuitenkin tarkistellaksemme kohta kohdalta:
Seuraaminen käännöksissä ja juoksussa on vielä hidasta, mutta kävelyssä (normaali ja hidas) hyvää. Hakee hyvin perusasennon. Jotta paikka pysyisi paremmin kokoajan, tehty viimeaikoina paljon hihnassa.
Perusasento on hyvä, välillä menee liian eteen, mutta korjailee melkein itse...
Liikkeestä jäävät ovat vahvoja, tosin istuminen heikoin. Pyrin treenaamaan kaikkia samanarvoisesti. Seisomisessa vaati vielä pientä käsiapua, nyt juurtunut mieleen paremmin. Naurun mielestä ihan parasta, kesken seuruunkin voisi hidastella tarjoamaan...
Hyppyä tehty 1-2 laudalla. Välillä tulee aivopieruja, mutta pääasiassa temppu on kakaran mielestä niin hauska, että hakee hyvin hypyn taakse seisomaan. Haen tähän vähän lisää potkua, mutta teknisesti jees.
Paikkamakuuta (ja paikallaoloa asennossa kuin asennossa) tehty aina ja paljon, eikä tässä ole ongelmaa. Minilyhyen piilopaikkiksen tein viime viikolla (piilossa ehkä pari sekuntia :D). Pahimpia on häiriövapautukset (toisen suusta siis), näitä harjoitellaan tällä hetkellä.
Luoksepäästävyyttä en ole treeninä kokeillut, mutta esim. mätsäreissä antaa tuomarin tutkia, muttei silti liikahda paikaltaan. Pitäisi testata, miten tositilanteessa tokotuokiona......
Luoksetuloon haettu poweria heitsaamalla, meinaa muuten olla liian hidas. Perusasennon hakee kyllä.
Ihan uskomaton tyyppi, eikö olekin?
No entäpä agility? Nuori ikä rajoittaa, mutta paljon on tehty. Hypyille tai hyppykuvioille minulla ei ole kiire, jottei koira tykkänään hajoa (ikuinen kammoaiheeni!), vaan kaikkea pohjustusta on tehty. Kontaktit on hyvin vahvat, heti kun tyyppi näkee kontaktiesteen, kiepsauttaa on-offin tekemään. Putkista tykkää, ja keppiväliä on naksuteltu. Nyt lisäsin mukaan pari verkkoa, eli koira hakee ensimmäistä pujoa... ja hakee muuten kaukaa. Viimetreeneissä näytin Oonalle ja Sadulle, kun lähetin Naurun kuuden metrin päästä kepeille, ja oikeasta välistä pujahti. Ei karannut namikipolle, joka odotti vartioimattomana vastassa keppivälipujon päässä. Kyllä sain minäkin vähän henkeä ottaa ihastuksesta. Ojangon pentupuoli on tarjonnut myös puomin harjoittelun, sillä se on leveämpi ja matalempi. Vauhtia on hurjasti, namikippo pysäyttää vauhdin kontaktille ja siihen se jää odottamaan vapautuskäskyä. Pentukeinulla on kokeiltu myös liikettä ja paukahdusta. Ensi kerta pamahdus keinun päällä ollessa vähän säikäytti, mutta palautui nopeasti. Kun naksuttelin episodin jälkeen puomin paukuttelusta, ei tuntunut enää missään, vaan tyyppi kovalla voimalla suorastaan hakkasi keinun päätä maahan. Mekkala oli sen mukainen.... Pientä "rataakin" tehty viimeisen kuukauden aikana. Hyppyjä ei ole, mutta siivekkeet antamassa linjaa. Tässä viimeisin, jolla harjoittelin eteenmenoa, ja viskoin lelua sitten aina eteen, jos en jättänyt sitä maaliin odottamaan.
Jäljellä emme ole nyt käyneet, tällä viikolla olisi (toivottavasti) aikaa käydä porukalla. Sen sijaan esine-etsinnän alkeita tein hetken pari päivää takaperin, ihan tasoa Ö. Naurulla oli hauskaa, ja se kantoi minulle kyllä "pudottamani" kameran suojapussin.  Korvat löytyvät huomattavasti paremmin, eikö mörköpuhinaa ole enää (onneksi!) ollut. Erittäin varsin sosiaalinen, kaikkia rakastava, leikkisä tyyppi. Kidan kanssa vetää hepulirallia ulkona, Taran kanssa pyörii pitkin lattiaa sisällä. Tai sitten se makaa kainalossa närisemässä onnellisuuttaan...
Toinen kuva c: Piela
Ja onhan me myös showpuudeleita leikitty! Viime sunnuntaina oli Hakunilassa, ihan kotimme vieressä, mätsärit. Äitini ilmoitti, etteivät pomeranianit tulekaan, ja olin perumassa koko jutun. Yleensä ravaan paikalla siis esittämässä niitä, äitini puolesta. Jostain syystä päätinkin mennä, vaikka sää oli epävapaa ja vähän kastuttiinkin. Raha meni kuitenkin hyvään tarkoitukseen, ja tapahtumahan oli suorastaan.. tapahtuma! Järjestäjänä Rekku rescue, paikalla oli kojuja, erikoiskilpailuita, sarjakuvapiirtäjä Milla Paloniemi... Ja valokuvaaja Olivier, joka nappasi aikuisista neideistä kuvat joskus kilpapaikalla. Nyt näpsäistiin kuvat myös Naukulaisesta, ja Nauru käyttäytyi kuten kokeneen mallin kuuluukin. Koirien älypeliä pääsimme myös testaamaan, keskivaikeaa sellaista. "Kyllähän australianpaimen osaa", kuului kouluttajan hörähdys sinisen pähkäillessä, ja hyvinhän tuo osasikin. Joskin luuli kapuloiden olevan se syötävä osa, joka siis oikeasti sijaitsi kapulan alla... Nauru käyttäytyi kisapaikalla ihanteellisesti. Sitä ei häiritse häiriö, "seiso"-käskyn saatuaan se seisoo maailman tappiin saakka ja toljottaa minua. Tuomari sai tarkistaa ja koluta, ravasi kauniisti, ja ennenkaikkea tsemppasi. Nappasimme PUN1 sijoituksen pentujen kehässä, ja BIS-kehään oli pitkä aika. Nauru nukkui sylissämme, mutta siitä huolimatta kehässä olemus oli vähän nuupahtanut. Silti se vaan pönötti, ja ravasi, ja pönötti, ja lopullinen tulos oli PUN1 BIS1. BIS-kehässä tuomaroinut romanialainen hylättyjen koirien auttaja kehui pienen maasta taivaisiin, pussasi ja suukotti, ja Nauru väsähtäneenä nuuskutteli takaisin.
Koska ystävälläni on syntymäpäivät lokakuussa, suostuin, että lähden silloin mukaan seikkailuun. Rakvereen. Koiranäyttelyyn. Naurun kanssa. Ihan sama tuloksesta, mutta ainakaan ei tarvitse pelätä, osaako pieni käyttäytyä. Emännästä sen sijaan ei voi olla varma.....
Ei hätää, ei Nauru pelkkä täydellisyys ole, vaikka treenikehissä se on omaan mieleeni ylivertaisen mainio. Kutsun sitä nykyään "Vinku-Iitaksi" tai joksikin muunnokseksi, sillä se tykkää protestoida äänellään, olipa se sitten iloinen, surullinen, nälkäinen tai tylsistynyt. Se apinoi kavereita (ennenkaikkea) pahassa, ja jos sillä tulee yksinoloaikana tylsää, se kyllä keksii tekemistä - vaikkapa ensin protestitarpeilla, jonka jälkeen voikin laittaa koirasohvan sohvatyynyn päreiksi. Onneksi tuon tuhoamat asiat ovat hyvin pieniä juttuja, pari johtoa mennyt ennen tänä vanhan, arvottoman sohvan entisöintiä.
Draama-queen luonnetta on vielä havaittavissa, joskin kokoajan vähenevissä määrin. Onhan tuo kuitenkin melkoinen Prinsessa, ja sellaisena se saa pysyäkin, omissa kuvitelmissaan.
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
Peurat tykkää agilitysta, ja ärrierit metsätreenaa...
Lakkaa haaveksimasta koira, syö lihasi
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.