en fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi de eu fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi eo en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi et fi fi fi fi fi fi pt fi et fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it lv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id id fi fi fi es en fi fi fi fi ja fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi
Terveysaseman porraskäytävä tulvii valoa ja kaukaisten askelten ääniä. Jalat ovat pettää alta, mutta pakotan itseni laskeutumaan portaat alas askel kerrallaan. Älä hajoa vielä, käsken itseäni. Maskin läpi henki kulkee ohuena. Sydämeni jyskyttää niin kovaa, että päässä kohisee. Pääsen alimpaan kerrokseen, liuku-ovet avautuvat hitaasti ja heti ulos päästyäni kiskaisen maskin pois kasvoiltani. Kyyneleet tulevat, kehoa ei enää kiinnosta vaikka koko keskusta näkisi itkuni. Kahlaan kyynelten läpi bussipysäkille, hautaudun aurinkolasien ja maskin taakse ja nyyhkytän niin hiljaa, ettei kukaan kuule. Bussipysäkkejä on matkan varrella kahdeksan, yhdeksäs on minun pysäkkini. Juoksen kotiin ja sisälle päästyäni lysähdän sängylle, annan itkun tulla kaikessa voimassaan. Gynekologin sanat toistuvat pääni sisällä jatkuvana nauhana.
Valahdan mielessäni takaisin gynekologin tutkimuspöydälle, käyn yhä uudestaan läpi tunnekuohun, jonka sanat minussa aiheuttivat, kuulen hänen toteavan yhä uudestaan munasarjani liimautuneen kohtuuni, lausuvan sanan endometrioosi kuin se olisi maailman arkisin ja tylsin löydös, ja sanojen myötä järkytys pysäyttää kaiken, koko elämän, mutta gynekologi vain jatkaa jutusteluun, kääntää ultrauskoneen näytön niin että voin itsekin nähdä kiinnikkeet, ja minä yritän sopertaa, että olen epäillyt tätä sairautta yli viisitoista vuotta, ja nyt on ensimmäinen kerta, kun kuulen jonkun lausuvan nuo sanat: sinulla on endometrioosi.
Palaan takaisin tähän hetkeen, hengitän kyynelten läpi. Kurotan kirjahyllylle ja otan esiin päiväkirjani. Alan kirjoittaa. Muistot kipukohtauksista, kahden viikon välisistä toimintakyvyttömäksi tekevistä päivistä, lapsettomuuden pelosta ja lukuisista vähättelevistä kohtaamisista terveydenhuollon ammattilaisten kanssa välähtelevät mielessäni. Puran paperille tunteita, jotka vaihtelevat surusta katkeruuteen, helpotuksesta kiitollisuuteen. Minulla on kaksi tytärtä, jotka olen itse kantanut ja synnyttänyt, ja se tekee minusta äärimmäisen onnekkaan. Minulla on keho, joka (hyvinä päivinä) jaksaa kantaa paitsi minua, myös tyttäriäni. Ja minulla on nyt aseenani sanat, joiden kuulemista olen odottanut koko aikuiselämäni.
Makaan myttynä lattialla ja vapisen. Jalat ovat pettäneet altani keittiössä. Minulla on ympärilläni pelkkä pyyhe, sillä olen vääntäytynyt suihkuun ja yrittänyt hoitaa kipuani kuumalla vedellä. Palatessani suihkusta voimat ovat loppuneet, ja nyt vapisen kivusta ja kylmästä lohduttomana, surkeana olentona vasten vaaleanruskeaa parkettia. Pitäisikö sinun mennä sairaalaan, kysyy ystäväni, joka on seurannut kipukohtaustani jo useamman tunnin ajan. Hän on nähnyt, että kipulääkkeet eivät auta, hän on seurannut kun olen tullut verta valuvana suihkusta ja lyyhistynyt. Ei sairaalaan, minä sanon, haen ääneeni kylmyyttä, varmuutta. Olen niin tottunut vähättelyyn, että tämäkään kipu ei saa minua vakuuttumaan siitä, että minä tarvitsisin apua. Haluan reipastua, sillä puolisoni ja pieni tyttäreni ovat tulossa pian hakemaan minua kesäjuhliin. En halua luovuttaa tälle kivulle, vaan pyydän ystävää tuomaan lisää kipulääkettä, vaikka tiedän ylittäneeni jo suositusrajat. Se on varmaan vaan joku puhjennut kysta, sanon, kyllä se varmaan pian jo helpottaa.
Tuolloin en tiedä, että suuret kystat, joita minulla on useaan kertaan todettu, voivat olla oire endometrioosista - olen kahta vuotta aiemmin maannut ultrattavana naistentautien poliklinikalla lapsettomuustutkimuksissa, jolloin minulle on kerrottu, että kystat eivät liity endometrioosiin ja ettei lisätutkimuksia siten tarvita. Olen ollut aiemmin päivystyksessä kivun takia, eikä siitä ole ollut muuta hyötyä kuin hieman tujummat kipulääkkeet. Siispä makaan lattialla ja itken, annan ystävän tulla hieromaan selkääni ja makaamaan viereeni, silittämään.
Puoli tuntia myöhemmin pieni perheeni saapuu hakemaan minua. Olen kammennut itseni lattialta, pessyt itkettyneet kasvot kylmällä vedellä ja saanut ystäväni avulla puettua. Hoiperran puolison kainaloon ja pörrötän tyttären tukkaa. Lääkkeet alkavat vihdoin auttaa, mutta päässäni on yhä pelkkää kipusumua ja lääkkeiden aiheuttamaa horrosta. Pakotan hymyn kasvoille ja nyökkään: mennään, kyllä mä pärjään.
Olen varannut soittoajan lääkäriltäni, ja hän soittaa minulle hieman etuajassa. Esikoinen on kesälomalla ja vetäydyn siksi makuuhuoneeseen, suljetun oven taakse puhumaan puhelimessa. Minua jännittää, sillä niin monia kertoja olen hakeutunut lääkäriin ja tullut vähätellyksi - eräänkin kerran lääkäri totesi oireitani kuunneltuaan, että minulla vain sattuu olemaan ”hormonaalisesti huono tuuri”. Olen kuitenkin saanut nykyisen lääkärini kanssa hyvän keskusteluyhteyden, ja hän on aina ottanut erilaiset terveysongelmani vakavasti. Kerron lääkärilleni, että endometrioosikipuni ovat kroonistuneet kevään ja kesän aikana, ja että en tiedä, kannattaako meidän yhä seurailla vointiani syksyyn asti. Kerron olevani jatkuvasti turvoksissa ja kärsiväni vuoroin ummetuksesta, vuoroin löysästä vatsasta sekä päivittäisistä pienistä alavatsakivuista. Lisäksi kuvailen kipukohtauksia, joiden aikana en pysty liikkumaan ja olen jopa menettää tajuntani. Muistan myös mainita alaselän jatkuvan kipuilun ja lihasjumin. Lääkärini kuuntelee, ja toteaa sitten aikaistavansa suunnitelmaamme: hän lupaa laittaa jo nyt lähetteen keskussairaalamme endometrioosipoliklinikalle.
Puhelun jälkeen olen huojentunut. Minun on vaikea keskittyä töihin, sillä mieleeni nousee lukuisia kysymyksiä: Mitä seuraavaksi tapahtuu? Törmäänkö oireideni kanssa jälleen seinään, vai saanko viimein oikean ammattilaisen auttamaan minua? Joudunko leikkaukseen, ja jos joudun, mitä kaikkea kehostani löytyy? Osataanko minua hoitaa kokonaisvaltaisesti, saanko neuvoja ruokavalioon ja apua myös fysioterapeutilta? Muutetaanko hormonaalista lääkitystäni? Miten pystyn kaiken tämän keskellä hoitamaan työssäkäyvän perheenäidin velvollisuuksia, unohtamatta isoja kirjoitusprojekteja joihin olen sitoutunut?
Päädyn selkäkivun takia pötköttelemään sohvalle ja selailemaan Korento ry:n sivuja. Huomaan kirjoituskutsun: Moona-blogiin etsitään uusia kirjoittajia. Tiedän henkilökohtaisesti ja työni takia, millainen parantava, hoitava ja lohduttava voima kirjoittamisella on. Mitä jos voisin purkaa omaa prosessiani endometrioosin kanssa, ja samalla ehkä tarjota vertaistukea ja rohkaisua muille kaltaisilleni?
Ulkona tuuli pöllyttää siitepölyä ja tanssittaa koivun kirkkaanvihreitä lehtiä. Hengitän syvään. Klikkaan sähköpostiviestipohjan auki ja alan kirjoittaa.
Minulla on sanani, omat tarinani, ja haluan jakaa ne teidän kanssanne.
Vieraskynä: Yksi ominaisuuksistani - PCOS (PCOS-viikko 2022)
Kohti aikuisen minun elämää, kohti lapsuuden haaveita
En ole nuori perusterve nainen
“Jokaisen tarina ansaitsee tulla kuulluksi” - Näistä syistä kirjoitamme blogia
Unettomuuden syy ja hyvästini bloggaajana
Pääsin eroon turvotuksesta - ruokavalion muutos
Vieraskynä: Endometrioosin monet vaiheet - kokemustarina avanteesta (Endometrioosiviikko 2022)
Mitä on elämä leikkauksen jälkeen?
Vieraskynä: Neuropaattinen vulvodynia – tarinani kivusta ja hoidosta (Vulvodyniaviikko 2021)
Vieraskynä: ”Hyi, sulla kasvaa viikset” (PCOS-viikko 2021)
Siinä on vuori, nyt kiivetään
On kohtu ja varakohtu
Pari sanaa jatkuvan kivun lääkehoidosta
Positiivinen raskaustesti 3 päivää ennen leikkausta
"Ei tartte auttaa" otsassa pienestä asti
Gynekologinen tutkimus – mitä ja miksi?
Milloin on vertaistuen aika?
Kuinka sain PCOS diagnoosin?
Enemmän haittaa kuin hyötyä, mutten irti päästä
Jokainen tsäänssi on mahdollisuus
Minä valmistun kandiksi, kaikesta huolimatta
Mä en ole laiska
Sisäinen ja ulkoisesti epämääräinen sairaus
Matka sinne ja takaisin
Olen juuri oikeassa paikassa juuri nyt
Vieraskynä: Minun PCOS-tarinani (PCOS-viikko 2020)
Se riittäköön minulle nyt
Puhelu, joka muutti kaiken
Miksi mä pelkään lääkäreitä
"Taatana mä pärjään kyllä"
Kipuunkin pitäisi kiinnittää huomiota
Kun suurimmasta haaveesta tuleekin suurin pelko
Puhu minulle kuin ihmiselle
Vieraskynä: En natt på akuten
Vieraskynä: endometrioosia sairastavan äiti
Menkää ja pankaa ...seksielämänne arvot tärkeysjärjestykseen!
Alokas Mäkelä, ei astu palvelukseen
Enemmän kuin olisin halunnut antaa
Mikä on vapaa-ajan hinta?
Sivuoireiden ja opiskelun sekamelska
Jos nyt ensin tämä kandi
Sinä olet minun ihmeeni
Vulvodyniaviikon vieraskynä: Emilian tarina
Seksin ei kuulu sattua
Turvotusvatsojen vertailua ja tärkeää vaikuttamista
Sairauden ja ystävyyden yhteenlasku
Kun arki on taistelua
Se antaa enemmän kuin ottaa
Äidiksi PCOS:sta huolimatta: Sarin tarina
Miten varautuu potilas, joka pelkää tai jännittää?
Olen pahoillani, tänään en jaksa
On olemassa hyvääkin hoitoa
"Unohdatko sä mun pimpin?!" ja muita kommelluksia
Miksi kivun lääkitseminen on tärkeää?
Moona-blogin uusien kirjoittajien haku on auki!
Pelko kivusta vai kivuttomuudesta?
Ei endometrioosin ja kivun voittajaksi, vaan onnelliseksi
Kaikki, mitä olet halunnut tietää lapsettomuushoidoista
Olenko minä pelkkä endometrioosi?
Vieraskynä: Onneksi uskaltauduin nuorten vertaistukileirille
Vieraskynä: Endometrioosi ystävän näkökulmasta
Vieraskynä: ”Voi v***u, mitä mä nyt teen?” – elämää endometrioosia sairastavan kanssa
Endometrioosiviikon 2019 teemana on yhteenkuuluvuus
Voiko kivun kanssa ystävystyä?
Kipuun tottuminen voi olla tuhoisaa
Psyykkinen tuki osana kroonisen sairauden hoitoa
Lapsettomuuden kipuilut vaihtuivat synnytyspelkoon
Sipsikaljavegaani ilman sipsiä tai kaljaa
Ensimmäinen ja tuskaisin kesäviikko
Endometrioosini oireilee myös raskausaikana
Elämää utuisten lasien takaa
Kellä kulta, sillä onni
Keinot, joilla yhdyntäkipujani on yritetty hoitaa
Opinnot etenee kivuista huolimatta
Vieraskynä: Äiti, tytär, endometrioosi
Vieraskynä: Tämä on minun sairaus, hanki oma
Vieraskynä: Seksittömyys rasittaa suhdettamme
Raskaus parantaa endon ja muita legendoja
Vuodessa yli 1400 euroa sairastamiseen
Uusi vuosi mutta vanha ystävämme – endometrioosi
Vinkkejä, miten saada endometrioosidiagnoosi
Niin kauan kaivattu, pelottava raskaus
Kun väsymys ei väisty
En ole lapsivihaaja, en vain halua lapsia
Parisuhteen ja endometrioosin yhtälö
Ne pienet suuret asiat
Kipu tekee säröjä sisimpään
Leikkaus takana – elämä edessä?
Tärkein on läheisten tuki
19-vuotias vai sittenkin 70?
Miten suhtautua uteluihin lapsista?
Odottavan aika on ikuisuus
Yhdyntä sattuu niin, että itkettää
Haaveena opiskelupaikka ja diagnoosi
Konehuoneen kipukimara – elämää endometrioosin kanssa
Kivuttomuudella kirottu ja siunattu
Joskus oma diagnoosi osuu oikeaan
Opinnäytetyö yhteistyössä Nuori nainen ja endometrioosi –projektin kanssa
Anonyymi chat tarjoaa mahdollisuuden kysymyksille ja keskustelulle
Moona on meidän tästä päivästä lähtien!
adenomyoosi Aiempaa enemmän Aino Alina Anna Anna Pajari Aurora Charlotta diagnoosi Elisa Elisa endometrioosi endometrioosi endometrioosi gynekologi Hemppu hermokipu hoito huumori hyvinvointi identiteetti J Janika Juliaana Katinka keskenmeno kipu kipukohtaus Kiputar krooninen kipu kuukautiskivut lapsettomuus lapsettomuushoidot leikkaus limakalvot lääkkeet lääkkeiden haittavaikutukset Maria Ninni nuoruus opiskelu orgasmi parisuhde PCOS pelko raskaus Rohkelikko runsaat kuukautiset ruokavalio seksi Sivustakatsoja suolen toiminta Susanna synnytys toinen sairaus tuki turvotus Tuutikki työelämä tärinäkipu ulostaminen vaginakivut vatsakivut vauvakuume vertaistuki vieraskynä vinkkejä virtsaaminen vulvodynia väsymys yhdyntäkivut ystävyys
Menkat ei saa estää elämästä
Facebook Instagram Twitter SnapChat @korentory #moona
Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry
Korento ry toimii endometrioosin, adenomyoosin, PCOS:n ja vulvodynian kanssa elävien edunvalvojana.
Tutustu Korentoon tarkemmin tästä linkistä.
Kipuja? Menkat? Outo tunne?
Tänään toista, huomenna muuta.
Copyright Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry