fi en fi fi fa fi et fi sv en fi fi nl fi fi fi lt fi fi fi fi it fi et hu fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi fi nb fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi fi fi fr en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi ca en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi hu fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en
skip to main | skip to sidebar
Näytetään tekstit, joissa on tunniste hanhijahti. Näytä kaikki tekstit
Ulkona näkyy peltoaukeaa silmänkantamattomiin, kunnes keskeltä aavaa nousee jono vuoria. Edessä näkyy Eyjafjallajökull, jäätikkö jonka alla oleva tulivuori sekoitti Euroopan lentoliikenteen viikoksi vuonna 2010 purkautuessaan rajusti. Yritän räpsiä kuvia auton ikkunasta siinä onnistumatta, päivä on alkanut kääntymään jo iltaan. Olen matkalla sorsien iltalennolle eteläisessä Islannissa, reilun tunnin ajomatkan päässä maan pääkaupungista Reykjavikista.
Käännymme päätieltä peltojen väliin, maisema on sekoitus laavahiekkaa, ohrapeltoja, kirkkaana virtaavia jokia ja pieniä lammikoita sekä kauempana siintäviä tulivuoria. Melkein kaikki on jäässä, pakkanen on laskenut lähelle kymmentä astetta, joka on epätavallista näillä seuduilla. Atlantin läheisyys työntää kosteaa ja lämmintä meri-ilmaa Etelä-Islantiin, ja talvet ovatkin usein sateisia sekä lämpimämpi kuin mihin Suomessa on tottunut.
Pysähdymme portin eteen ja katson sen yli pellolle. Vajaa kymmenen metriä halkaisijaltaan olevassa lampareessa on 250-300 merihanhea, mykistävä näky. Suurin osa hanhista on jo muuttanut etelään joulukuun aikana, mutta näköjään vieläkin saattaa myöhästelijöihin törmätä. Alue on useiden pienten lampien ja jokien sekoittama kosteikko keskellä ohrapeltoja, ilman hanhiakin ilmassa pystyy haistamaan paikan vetovoiman sorsille ja hanhille.
Hanhet lähtevät lentoon kun lähestymme lampea, ne laskeutuvat pellolle muutaman sadan metrin päähän ja niiden kaklatus kantautuu korviin kun valmistelemme iltalentoa. Asettelemme tusinan verran kuvia lampeen kahteen eri ryppääseen jotta keskelle jää sopiva aukko johon toivomme sorsien yrittävän hämärissä. Rantapenkalle asetellaan vielä lisäksi muutama peltokuva tuomaan näkyvyyttä.
Paikallinen maanviljelijä on tuonut käyttöömme kaksi heinäpaalia joiden taakse ja katveeseen on tarkoitus piiloutua. Tuuli on navakkaa aukealla ja se tulee suoraan passin takaa kuville. Asetelma vaikuttaa hyvältä.
Auringon viimeiset säteet näkyvät vielä horisontissa kun ystäväni kuiskaavat ”gæs, gæs!” Parikymmentä merihanhea lentävät matalalla suoraan kohti kuvia, muistelen saamiani ohjeita: aloita keskeltä ja etene reunaan, muista pysyä rauhallisena. Juuri ennen kuin räpylät koskettavat vettä kuuluu käsky, nousen heinäpaalin takaa seisomaan, otan lähimmän hanhen jyvälle ja vedän liipaisimesta. Etsin hajaantuvasta hanhilaumasta seuraavan linnun ja laukaisen. Tilanne on nopeasti ohi ja koira pääsee töihin, kahdeksan kertaa se palaa hanhi hampaissaan.
Ammutut hanhet asetellaan lammen rantaan kaaveiksi ja odotellaan sorsien saapumista. Iltalento alkaa varovaisesti, yksinäinen sorsa kiertää tuulen alle ja laskeutuu kuville suoraan kopiksi. Kaaveiden asettelu toimii niin kuin oli suunniteltukin. Tämän jälkeen räjähtää. Ilma on täynnä siipien suhinaa, ehdin juuri lataamaan kun seuraava parvi on jo kierroksessa. Parvet ovat isoja ja sorsat lihavia, koira tekee taukoamatta töitä hakiessaan pudotettuja lintuja.
Tuuli yltyy ja linnut pudottautuvat kuville aggressiivisesti, lähes poikkeuksetta jokainen parvi yrittää päästä avoveteen. Kaikki tiputetut linnut löydettiin, niistä viimeisen koira hakee ylävirrasta jään alta piileksimästä. Toimiva noutaja on ehdoton näin kiivaassa jahdissa.
Seuraavana aamuna olemme takaisin samassa paikassa ja tarkoituksena on metsästää hanhien aamulento ja aamupäivällä etsiä pomppusorsia jokivarresta. Nyt mukana on nippu hanhikaaveita jotka asettelemme lammen jäälle ja rantapenkalle.
Ensin tulevat sorsat, kuulemme useita parvia lentävän ympärillä mutta on liian pimeää edes yrittää ampumista. Sorsien lento ei kestä pitkään aamulla ja toivomme niiden löytyvän myöhemmin läheisestä joesta. Ensimmäiset hanhet lentävät hetki ennen auringon nousua, ne tulevat varoittamatta hyvin hiljaa ja koukkaavat hämärästä kuvien ylle.
Reilun kymmenen hanhen parvi leijailee viisi metriä kuvien takana kun ampumiskäsky kuuluu, linnut ovat todella lähellä ja saan kaksi puhdasta tiputusta parvesta. Muutkin onnistuvat ja koiralla riittää taas töitä.
Loppu aamusta isommat parvet yrittävät kuville useaan otteeseen, mutta eivät uskalla lentää tarpeeksi läheltä, pitkä metsästyskausi on saanut ne varovaisiksi.
Aamulennon jälkeen kävelemme joen vartta etsien sorsia, mutta sorsat eivät ole paikalla. Kova pakkanen on jäädyttänyt joen mutkissa olevat suojaisat taskut jossa sorsat yleensä viihtyvät. Usein linnut löytyvät aina samoista kohdista jokea, joten kävelemme ennalta hyviksi todetut paikat läpi kuitenkaan näkemättä sorsia. Pakkaset ovat työntäneet osan sorsista meren rantaan, josta ne palaavat pelloille kun ilma lämpenee.
Metsästäminen Islannissa tapahtuu pääasiassa yksityisillä mailla. Valtion maita on niukasti ja niillä metsästäminen on kielletty ulkomaisilta vierailta. Myös yksityisillä mailla ulkomaisella vieraalla on oltava islantilainen isäntä mukana, joka on vastuussa vieraastaan. Oman aseen tuonti Islantiin onnistuu kohtuullisen kivuttomasti, se vaatii Islannin tullilta haettavan luvan tuoda ase maahan sekä väliaikaisen hallussapitoluvan. Hallussapitolupa myönnetään vastaavaa suomalaista hallussapitolupaa vastaan. Metsästyskortin saa myös suomalaista metsästyskorttia vastaan.
Islannissa saa käyttää lyijyhauleja vesilintuja metsästettäessä ja patruunakapasiteetti itse lataavissa sekä pumppuhaulikoissa on 1+2 patruunaa. Hanhen metsästys alkaa tuttuun tapaan 20.8. mutta sorsastus vasta 1.9. ja molempien metsästäminen jatkuu maaliskuun 15. päivään asti. Hanhijahdin kuuminta aikaa on loka-marraskuu muuton ollessa kiivaimmillaan, mutta alkukaudestakin on mahdollisuus saada hyviä saaliita. Suurin osa hanhista muuttaa vuoden loppuun mennessä etelämmäksi mutta sorsastusta voi jatkaa kauden loppuun saakka.
Mieto ilmasto ja meren läheisyys takaavat sorsille aina suojaisia ruokailumaastoja. Islannissa metsästettävät hanhilajit ovat merihanhi, valkoposkihanhi ja lyhytnokkahanhi, näistä merihanhi on yleisin tavattava hanhilaji. Lyhytnokkahanhia metsästetään ylängöillä ja vuoristoissa sijaitsevilta erämaa lammilta, joka vaatii taitoa ja kärsivällisyyttä. Valkoposkihanhi on läpimuuttaja Grönlannista ja niitä saadaan satunnaisesti saaliiksi muuttoaikaan.
Reykjavikin läheisyydessä toimii muutama metsästysyrittäjä, jotka tarjoavat ulkomaisille metsästäjille hanhi- ja sorsajahteja, ja se onkin helpoin tapa päästä kokemaan mitä metsästäminen Islannissa on, ellei omaa hyviä suhteita paikallisiin metsämiehiin. Tavallisesti kolmen metsästyspäivän paketti kustantaa 1500-3000 € per metsästäjä riippuen sisällöstä ja ryhmän koosta. Perushintaan kuuluvat yleensä majoitukset, kuljetukset, tarvittavat luvat, metsästys, oppaat ja houkutuskuvat.
Islanti on suomalaiselle metsämiehelle ehkä hieman tuntemattomampi metsästyskohde, mutta se tarjoaa unohtumattomia maisemia ja elämyksiä metsästäjille. Tuliperäinen saari on jo itsessään hyvin eksoottinen paikka vierailla, mutta väitän että se tarjoaa myös upeinta vesilinnustusta Euroopassa. Iceland Outfitters tarjoaa laadukkaita hanhi- ja sorsajahteja ensi syksynä eteläisessä Islannissa. Lisätietoja jahtipaketeista ja järjestelyistä antaa Aleksi Stenfors (aleksi@icelandoutfitters.com), puh +354 864 7229.
Valokuvia ja kuulumisia Islannin jahdeista löytää myös osoitteista www.icelandoutfitters.com ja
Tämän jutun on kirjoittanut Aleksi Stenfors, johon tutustuin viime vuonna Facebookin houkuttelupyynti-ryhmässä. Pitkän linjan metsästäjä Aleksi on muuttanut Islantiin. Siellä vesilintujahti on omaleimaista ja kaikesta päätellen aika mahtavaa hommaa. Kiitos Aleksille tästä jutusta ja upeista valokuvista.
Alkusyksystä kävin hanhijahdissa Rannikko-Pohjanmaalla ja reissuhan onnistui yli odotusten. Eilen otettiin reissulle uusinta, kun kävin samoissa maisemissa uudelleen. Tällä kertaa saaliiksi tuli yksi hieno kanadanhanhi, jonka saamiseen liittyi katkera sivuvivahde.
Pelloilla oltiin seitsemän maissa eli noin tunti ennen talviaikaista auringonnousua. Sunnuntai valkeni hiljalleen pilvisenä ja hyvin tuulisena päivänä. Pelloilla lensi jo tuolloin reilusti sorsia ja erityisesti joutsenia.
Passipaikat otettiin ison valtaojan reunuksen heinikosta. Nala ja Sissi asettuivat vierelle selvästi vähän jännittyneinä. Jatkuvasti matalalla ylitsemme lentäneet joutsenet toivat oman lisänsä jännitykseen. Nala on muuten lopulta tänä syksynä oppinut katselemaan taivaalle ja siellä lentäviä lintuja. Molempien koirien passikäytös oli taas ihan moitteetonta.
Ennätimme juuri asetella kaaveet peltoon ja laitella passipaikat valmiiksi, kun ensimmäinen hanhiparvi lensi jo maisemassa.
Kaaveista puheen ollen, tällä reissulla olivat käytössä vastikään hankkimani Hard Core Decoysin kanadanhanhikaaveet. Näiden kaaveiden tukikeppisysteemi ei oikein kovaan tuuleen sovellu - pari kertaa kaaveet kaatuivat tuulen vuoksi. Seuraavalle kerralle pitää hankkia telttakiiloja tms. keppejä, joilla kaaveet saa ankkuroitua maahan varmemmin. Itse kaaveet ovat kyllä komeita!
Heinikon sekaan pääsi hyvin piiloon.
Varsinainen saalistilanne tuli aamulla yhdeksältä. Kaaveita lähestyi noin 20 hanhen parvi, joka näytti pelästyneen jotain ja kääntyi vasemmalle pois noin sadan metrin päässä. Samassa parven takaa tuli toinen pienempi parvi, joka ei näyttänyt kiinnostuvan kaaveista, mutta lensi suoraan ylitseni noin 35-40 metrin korkeudelta. Päätin ampua parven viimeisenä lentänyttä lintua ja osuinkin siihen heti ensimmäiselle laukauksella. Samassa näin sivusilmällä, että aiempi isompi parvi olikin kääntynyt takaisin ja oli ollut tulossa myötätuuleen täydellisesti kaaveparvea kohti. Linnut tietysti säikähtivät laukausta ja karkkosivat pois. Vähän hätäillyllä laukauksella pilasin siis sivummalla istuneiden jahtikaverieni mahdollisuuden saada tilanteesta saalista.
Hanhen noutaminen oli tapaus sinänsä - ampumani lintu haavoittui ja se liiti navakan tuulen saattelemana noin 300 metrin päähän. Ohjasin Nalan noutamaan lintua ja tarkkailin kiikareilla tilannetta. Haavoittunut hanhi ei mullospellolla koiralta päässyt karkuun ja sepä kääntyikin yllätten hyökkäykseen siivet levällään! Nala ei tästä häkeltynyt, vaan nousi takajaloilleen, loikkasi linnun päälle ja pääsi tilanteen herraksi nopeasti. Muutama höyhenkin siinä kyllä linnusta ilmoille pölähti. Palautus oli koiralle aika työläs tehtävä, kun lähes seitsenkiloinen lintu paini vastaan kaikin keinoin.
Sieltä sitä kuitenkin tullaan.
Mahtava saalis, aivan upea nouto koiralta ja samalla omalla hätäilyllä jahtikavereilta pilattu saalistilanne. Katkeransuloiset tunteet. Myönsin mokani pojille ja tarjosin heille myöhemmin paikallisella grillillä ruuat.
Alueella liikkui erikokoisia kankukkiparvia hiljalleen koko aamupäivän. Oheisen kuvan parvi oli päivän suurin.
Sunnuntai oli hieno päivä - elämäni kolmas kanadanhanhisaalis. Kyllä tämmöisen saaliin kanssa oli mukava ajella kotiin, vaikka harmistus mokastani edelleen kaiversi mieltä. Oppina virheestäni pistämme passipaikat seuraavalla kerralla riittävän lähekkäin, jotta voimme neuvotella ja sopia ampumatilanteet yhdessä vähän paremmin. Ett jättestort tack till K and N för att jag fick komma med igen. Saapa nähdä, kuka tarjoaa ruuat grillillä seuraavalla kerralla? :)
Olin tällä viikolla hanhijahdissa Virossa Haapsalun eteläpuolella Tuurun kylän maisemissa. Tämä reissu oli minulle ensimmäinen metsästysmatka ulkomaille ja muutenkin olin ensimmäistä kertaa osana isompaa, peräti yhdeksän metsästäjän, jahtiseuretta. Viikko meni mainiosti: puitteet olivat upeat, lintuja lensi maisemassa runsaasti ja välillä metsästyskin onnistui. Tässä tarinassa viikon parhaita paloja.
Yksi reissun suurimpia jännityksen aiheita oli, miten koirat pärjäisivät autossa lauttamatkan Helsingistä Tallinnaan ja takaisin. Olin luottavainen koiriini, koska ne ovat melko tottuneita autoilijoita. Kuitenkin merellä aaltojen keikutus voi joskus olla melkoista ja autokannella kuulua kaikenlaisita kolinoita ja muita kovia ääniä. Kaikki näytti kuitenkin menneen aivan mainiosti.
Retken pääpaikkana oli Altmõisa Külalistemaja - Altmõisan majatalo. Majatalon huoneet olivat viihtyisiä ja siistejä. Huoneissa ei ollut jääkaappia eikä telkkaria, mutta näistä puutteista ei koitunut isompia ongelmia: Nalan ja Sissin raakaruuille löytyi majatalon keittiön pakastimesta ja jääkaapista tilaa. Ja toisekseen television katsomiseen ei aikaa olisi jäänyt. Langaton netti kuului majatalo peruspalveluihin. Tämän reissun kokonaisuuteen kuului kolme lämmintä ruokaa ja kylmä aamiainen per vuorokausi.
Retkellämme oli myös metsästysoppaat. Oppaat tulivat keskisessä Virossa pääpaikkaansa pitävältä Trofee Jahimajalta. Oppaiden merkitys ja rooli arvelutti minua etukäteen paljon. Sitä kun on tottunut itse päättämään metsästyksen yksityiskohdista, puuhastelemaan passipaikat kuntoon, laittelemaan kaaveet ja houkuttelemaan riistaa - tähän kaikkeen oli lopulta täydet mahdollisuudet. Oppaat kuljettivat meidät majatalolta passipaikoille. Mutta mikä tärkeintä, he tiedustelivat ja tarkkailivat lintujen lentoreittejä ja ruokailupeltoja. Oppaiden kokemukseen ja viime hetken tietoihin perustuen illalla sitten päätettiin, minne seuraavana päivänä mentäisiin. Itse metsästyksen kannalta oppaiden rooli oli siis tavallaan melko näkymätön. Tämä tuntui hyvin luontevalta ja toimivalta järjestelyltä.
Vaikka olimme hyvin lähellä meren rantaa, kaikki metsästys tapahtui pelloilla kuuluisan Matsalun luonnonpuiston lähimaisemissa. Matsalun lahdelle kerääntyy vuosittain jopa satoja tuhansia hanhia muuttomatkoillaan ja aiheuttavat paikalliselle maataloudelle kaikenlaista harmia. Osin alueen hanhijahti onkin poikkeusluvin tapahtuvaa ns. suojelujahtia.
Koko viikon säätila oli metsästykselle oikein mukavalla ja leppoisalla mallilla. Alkuviikosta yöt olivat pilvettömiä, joten aamulennolle lähdettiin muutaman asteen pakkaskelissä. Loppuviikosta pilvet pitivät yöt reilusti plussan puolella. Aivan viimeisen päivän aamulennolla tuli muutama pisara vettä. Useimmat aamut olivat kuitenkin kuulaita ja kauniita.
Muutamalla passipaikalla oli todella paljon takiaisia. Ne tarttuivat vaatteisiin ja koirien turkkiin tiukasti.
Hanhia lensi varsinkin parin ensimmäinen päivän aikana melko valtavia määriä. Oheisen kuvan kaltaisia parvia meni maisemassa kymmeniä. Näihin jättiparviin ei pillillä ja kaaveilla saanut oikein mitään kontaktia. Kiikareilla löytyi oikeastaan kaikki odotettavissa olleet lajit: valkoposkihanhia oli selvästi eniten ja metsähanhia oli myös välillä muutaman kymmenen linnun parvissa. Harvakseltaan taivaalla ja kaukana pelloilla maassa näkyi myös merihanhia, tundrahahnia, kiljuhanhia ja sepelhanhia. Kanadanhanhia ei kiikareihin osunut. Alla oleva valokuva kannattaa klikata isommaksi, jotta hanhien todellinen määrä erottuu paremmin.
Sain kesken reissun kaveriltani puhelimitse vähän tukiopetusta valkoposkihanhien pillittämiseen. Sopivan kimakalla ja nopeatempoisella pillityksellä onnistuin kääntämään useiden hanhitokkien lentosuuntaa suoraan kohti.
Pari kertaa myös suurempi valkoposkihanhiparvi kiinnostui pillityksestä ja kaaveista.
Jahtitapahtumia oli jokaisen päivän aikana kaksi. Aamulennolle lähdettiin aamulla puoli kuudelta ja sieltä palattiin kymmenen jälkeen. Iltalennolle lähdettiin kolmen neljän välillä ja palattiin pimeyden laskeuduttua puoli kahdeksan jälkeen. Passipaikat olivat joko pellon reunojen ojien pensikoissa tai keskellä peltoa olleissa kivisaarekkeissa. Osassa paikoista käytettiin naamioverkkoja ja osassa luotettiin luonnolliseen naamioitumiseen. Varustevinkkinä kannattaa muuten huomioida oheisessa kuvassa näkyvä sininen kuminauha ("mustekala"). Minulla on niitä repussa aina mukana pari kolme. Ne ovat monessa paikassa tarpeellisia ja käteviä. Tällä kertaa venytin sillä naamioverkon reunaa alas ja sain juuri sopivan tähystysaukon juuri sopivaan paikkaan.
Kaaveita oli käytössä runsaasti. Osin niiden laatu jätti toivomisen varaa, mutta varsinkin oheisessa kuvassa olevilla Sportplastin ns. ruttukaaveilla saatiin hyviä onnistumisia.
Vaikka lintuja lensi maisemassa paljonlaisesti, oli saalistilanteisiin pääseminen silti varsin vaikeaa ja hankalaa. Alkuviikosta metsästysonni oli minun osaltani parempi ja loppuviikosta kahden viimeisen päivän aikana ampumatilanteita ei tullut lainkaan. Itselleni huikein onnistuminen tuli keskiviikkona. Pillillä ja kaaveilla saatiin houkuteltua noin 60 valkoposken parvi kaaveille niin, että pääsin pudottamaan siitä peräti kolme lintua kolmella laukauksella. Nala nouti linnuista kaksi ja aivan mainiosti passissa toiminut Sissi haki yhden. Tämä oli elämäni ensimmäinen ns. tripla.
Myös Nala oli selvästi ylpeä ensimmäisestä triplastamme.
Jahtiseurueessamme oli siis yhdeksän metsästäjää ja kolmella meistä oli toimivat koirat mukana. Siten oli luontevaa jakautua kolmeen tiimiin niin, että joka tiimissä oli yksi koirakko ja kaksi metsästäjää. Näin saatiin kaikille koirille noutoja sopivasti. Nala teki huippuhienon riistatyön, kun yksi hanhista haavoittui hankalasti ja liiti kartalta katsottuna 430 metriä. Linnun vielä liitäessä hyppäsin Nalan kanssa passipiilosta esille ja osoitin Nalalle taivaalla liitänyttä haavakkolintua. Kun lintu tippui maahan, annoin noutokomennon ja niinpä Nala oli markkeerannut linnun putoamispaikan ja haki sen täysin suoraviivaisesti talteen.
Myös Sissi pääsi tietysti riistatöihin. Pisin nouto oli reilu satametrinen. Sissi nouti yhteensä noin kymmenkunta lintua ja se käsitteli lintuja hienosti pehmeällä ja syvällä otteella. Saalismääristä sen verran, että minä sain viikon aikana saaliiksi yhdeksän valkoposkihanhea. Olen oikein tyytyväinen - ampuminenkin onnistui suht kelvollisesti, vaikka mukaan mahtui pari hassua ohilaukausta.
Ennakko-odotukseni kaupallista hanhijahtireissua kohtaan olivat vähän ristiriitaiset ja epäileväiset. Mutta olen kyllä erittäin tyytyväinen, että tulin lähteneeksi. Porukka oli mitä mahtavinta, lintuja oli maisemassa runsaasti ja koirat saivat hienoja noutoja. Mikä tärkeintä, koko touhu oli erittäin metsästyksellistä ja haasteellista puuhaa. Jo retken aikana päätettiin, että näihin maisemiin palataan myös ensi vuonna. Kiitokset kaikille mukana olleille - erityisesti kiitokset Markolle käytännön järjestelyistä, kämppäkaverilleni Reijolle & Nemolle ja passipaikkatiimiläisilleni Raunolle & Harrille. Kuin hyvästiksi autoja pakatessamme majatalomme yli lensi vielä mukava hanhiparvi.
Lisäys 5.10. klo 19:11
Enpä tiennyt, että Jahtikuningatar Marjaana oli vieraillut just samoissa maisemissa :)
Lähden huomenna ensimmäistä kertaa ulkomaille metsästysmatkalle. Matka ei ole kovin pitkä, eikä kohde eksoottinen, kun lähden hanhijahtimatkalle Viroon koko viikoksi. Reissu on järjestelyiltään poikkeuksellinen aiempaan verrattuna. Tavallisesti jahtini ovat lyhyitä muutaman tunnin kestäviä hetkiä aamulla ja pidemmilläkin reissuilla olen tottunut tekemään kaiken itse ja omalla porukalla. Nyt menen valmiiseen pöytään, toisten "passattavaksi". Jahdin apuna ovat siis paikalliset oppaat, jotka hoitavat käytännön valmistelukuviot, kuljetukset ja sen sellaiset. Myöskään ruokapuolesta ei tarvitse huolehtia. Lisäksi tavallisesta poikkeavaa on myös se, että nyt olen osa isompaa porukkaa. Aivan uutta ja erilaista on siis tiedossa monella tavalla.
Samalla tämä kaikki on hurjan mielenkiintoista: pääsen tutustumaan aivan uudenlaiseen metsästyskulttuuriiin ja varmasti saan aivan uudenlaisia kokemuksia ja oppeja. Ennakkoon tiedossa on, että hanhia pitäisi alueella olla liikkeellä melko runsaasti, joten odotukset saaliin saamisesta ovat melko korkealla. Toisaalta metsästyksessä ei ennakkoon saalistakuita ole ikinä. Eräs tuttavani palasi juuri viikon hanhijahtiretkeltä Virosta, eikä hän ollut saanut porukoineen yhtään lintua saaliiksi.
Reissun valmistelut ovat alkaneet jo kuukausia sitten. Alustavasti retkestä sovittiin jo talvella ja alkukesästä järjestin reissun paperiasiat kuntoon. Koirille piti hankkia omat passit, joista selviää koirien rokotustiedot. Myös aseille piti hankkia Euroopan ampuma-asepassi.
Lue lisää blogin aiemmista tarinoista:
Edessä on siis suuri seikkailu. Seikkailu ja uuden oppimisen paikka on edessä varmasti myös koirille. Nala ei ole aiemmin juuri ollut seuruejahdeissa mukana, eikä Sissikään tietysti ole tämmöisiin jahteihin vielä ehtinyt. Samalla tämä retki on niille molemmille ensimmäinen ulkomaan matka. Etukäteen on epäselvää, miten hyvin nettiyhteydet paikan päältä toimivat. Jos mahdollista, teen blogiin pienen pikapäivityksen reissun puolen välin kieppeillä.
Parhaat hanhikaaveet tulevat Tanskasta
Viime vuoden kesällä tanskalainen DKWAI alkoi tuottaa omalla tuotemerkillä Supreme-nimisiä hanhikaaveita, joiden tekninen laatu oli sellaista, johin ei oltu aiemmin totuttu. Toki tiedettiin, että USA:ssa useampikin valmistaja tarjosi nukattuja kokonaisia ns. fullbody-kaaveita. Harvempi täällä niihin oli kuitenkaan investoinut, koska isojen hanhikaaveiden toimituskustannukset USA:sta koituvat nopeasti kohtuuttomiksi. Siksi DKWAI Supreme -kaaveet aiheuttivat pienimuotoisen kiinnostusmyrskyn täällä pohjolan perukoilla. Itse hankin omani Ruotsista Lindroth/Norinilta, mutta sittemmin näitä on tullut saataville myös Suomeen.
DKWAI:n valikoimassa on kaksi merihanhikaavemallia - kokonainen fullbody-hanhikaave ja edullisempi päällekkäin pinoutuva kuorikaave. Kuorikaaveiden mukana ei tule omaa kuljetussäkkiä, mutta kuuden kaaveen settinä myytävälle fullbodylle mukaan tulee lokerokassi, jossa jokaiselle kaaveelle on oma osastonsa.
(Koska suomeksi ei ole vakiintunut oikein kätevää termiä "kokovartaloiselle houkutuskaaveelle", kutsun noita kaaveita tässä jutussa mieluummin fullbodyksi. En yhtään tykkää tämmöisestä anglismista, mutta minkäs teet.)
Kaavekassin sivussa on erillinen tasku tukikepeille. Tukikeppejä varten pitäisi kyllä tehdä jonkinmoinen säilytyspussi, jonka saisi sidottua kuljetuskassiin kiinni varmasti. Irrallaan sivutaskusta törröttävät kepit tippuvat ja menevät hukkaan ennemmin tai myöhemmin.
On näissä kaaveissa kantajalle kantamista.
Molemmat kaavemallit on nukattu eli muovisen kaaveen pinnassa on samettimainen pintakerros. Sen tehtävä on estää kaaveen epäluonnollista kiiltelyä auringossa. Nukkaus on samalla hyvin herkkä vaurioitumaan ja sotkeentumaan. Kaaveita enemmän käyttäneet kaverini kertoivat, että nukkauksen alta paljastuu tympeän värinen musta muovi, joten kaaveita on siis syytä käsitellä varovasti!
Yksi kätevä tapa suojata kaaveita kuljetuksen rasituksilta on laittaa päät erikseen kangaspussiin ja kietaista pää vielä erikseen halpamarketin tennissukkaan. Tosin sukkakin pitää rullata pään päälle varovasti, jottei pinta kulu. Päällekkäin pinottavien kuorikaaveiden väliin olisi keksittävä joku kestävä ja pehmeä materiaali suojaamaan kaaveita toistensa hankauksilta - olisiko teillä lukijoilla ajatuksia?
Irtopäitä on kokokaaveille kolme erilaista. Yksi pitkäkaulainen vartiohanhi, kaksi lyhytkaulaista lepäävää hanhea ja kolme syövässä asennossa olevaa kaavetta.
Tukikepin päässä on haara, jonka asettamiseen kaaveen vatsassa on kaksi tapaa. Oheisen valokuvan mukaisesti asetettuna kapeassa aukossa kaave pysyy tanakasti paikallaan sivutuulessakin, kun taas toisen puolen isompaan aukkoon asetettuna tukikepin haara antaisi kaaveen keinahdella puolelta toiselle tuulen mukana. Tätä tukikeppiä kutsutaan "motionstickiksi".
Kassi vaikuttaa kestävältä ja pätevältä säkiltä. Säkki on muuten tarkoitettu taiteltavaksi peltoon niin, että se toimisi kaaveena. Tätä varten paketin mukana tulee oma pääkin. Itse en ole vielä oppinut tapaa, jolla kassista saisi taiteltua luonnollisen näköisen kaaveen.
Vaikka nämä kaaveet ovat ulkoisesti upeita ja hyvin hinnakkaita vehkeitä, eivät ne ole aivan täydellisiä heti. Pään ja vartalon liitos on nimittäin pakasta vedetyllä kaaveella mahdottoman tiukka. Mattoveitsellä tai vastaavalla terävällä puukolla on poistettava neljä viisi milliä nuolen osoittamasta kohdasta. Homma ei ole mahdoton, mutta pään materiaali on melko kovaa tavaraa vuoltavaksi. Samalla työstäminen vaatii huolellista kokeilemista, jottei liitoksesta tule liian löysä.
Päällekkäin pinoutuvia kuorikaaveita tulee paketissa yhteensä 12. Näissäkin päiden asentoja on kolme erilaista: kolme vartioi, neljä lepää ja viisi syö. Ja myös näiden kaaveiden päiden liitos pitää vuolla auki.
Mutta kun päiden liitos on kotona valmiiksi vuoltu auki, ei kaavetusinan käyttöön ottamisessa kauan mene.
Kuorikaaven pohjassa ei ole kepille paikkaa. Tarvittaessa sellaisen voi tietysti liimata pohjaan vaikkapa limsapullosta. Samalla kyllä menetetään pinottavuutta.
Kaaveparvi alkaa pikkuhiljaa valmistua. Säilytän myös näiden kaaveiden päitä erillisessa kangaspussissa. Siellä ne ovat varmassa tallessa ja paremmassa suojassa kuljetuksen kolhuilta.
Tätä tarinaa varten menin kaverini kanssa läheiselle pellolle, josta oli juuri puitu ja paalattu rehu sopivasti pois. Näissä kuvissa kaaveet eivät ole siis metsästyskäytössä.
Koiratkin olivat mukana puuhassa. Varsinkin nuorelle Sissille on tärkeää saada myös hanhikaaveisiin kontakteja jo nyt, jotta ne eivät sitten myöhemmin ihmetytä koiraa.
Asettelin fullbodyt ja kuorikaaveet sekaisin niin, että näitä valokuvia varten saatiin mahdollisimman monipuolisia kuvakulmia.
DKWAI:n merihanhikaaveet ovat oikeita merihanhia paljon tummemmpia. Tämä ei välttämättä ole huono juttu - tumma kaave näkyy varmasti kellertävää sänkipeltoa vasten kauas. Kyllä nämä ainakin satunnaisen kiikarimiehen hämäisivät. Nämä kuvat kannattaa klikata kuvasta isommaksi, jotta näet yksityiskohdat paremmin.
DKWAI:n hanhikaaveet ovat upeita ilmestyksiä. Niiden koko ja asennot ovat hyvin luonnollisia. Itse en vielä viime vuonna ennättänyt näitä kokeilemaan tositoimissa kunnolla. Mutta viime syksynä kaverini käytti näitä Etelä-Ruotsin kaupallisissa hanhijahdeissa koko kauden ajan ja siellä kokemukset olivat oikein hyviä. Samalla nämä kaaveet ovat hyvin hinnakkaita värkkejä - fullbodysta saa pulittaa ainakin nelisen kymppiä kappaleelta ja kuorikaavekin on yli parin kympin kappale. Joka tapauksessa kaaveet ovat komeita ja varmasti toimivia. Toivottavasti ensi syksynä pääsen kokeilemaan näitä tositoimissa oikein kunnolla. Minusta nämä ovat 4.5 tähden arvoisia. Täydet viisi tähteä tulisi, jos kaaveiden viimeistely olisi niin hyvä, ettei puukkoa tarvittaisi pään kiinnityksen viimeistelyyn.
Tarinan kirjoitti Tapio, Heinäkuun 13. päivä..
Tilaa: Blogitekstit ( Atom )
Sepelkyyhkyn houkuttelumetsästyksen neljä peruselementtiä
Ensitutustuminen Scout Guard MG582-8M -riistakameraan
10 kotiläksyä ketun pillitykseen - "Näillä onnistut"
Ampumaharrastus erä14 hanhijahti jänisjahti kalastus kaurisjahti ketun pillittäminen klassikkosarja koiratarha kyyhkyjahti luonto metsäkanalintujahti muistoja noutaja: yleiset noutajan kouluttaminen oppaat peltokanalintujahti pienpetojahti riista-ateriat Riistakamerat riistan käsittely riistanhoito sorsajahti sorsapillit tapahtumat varisjahti varusteet ja välineet
Derby Winner 2018 alias MörkÖ
Tuiskun ensimmäinen AVO-luokan vesityökoe
Metsästysblogi, riistareseptit - Terveiset ravintoketjun huipulta
Onneksi olkoon 10-vuotta arvonnan voittajille!
Sarvi - riistapolitiikan uutisblogi
Susiluvat,valitukset ja oikeussuoja: virtuaalinen vai perinteinen paikallisuus
Ohilaukauksia ja onnistumisia - Tuomo Turusen kuvablogi
MarkkuPykalainen - MarkkuPykalainen - Erastely
Mehto nimeltä Roosa, Elämäni hienoin riistatyö
Näytä 5 Näytä kaikki
Copyright © 2014 Tapiolan Takamailla