en fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi de eu fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi eo en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi et fi fi fi fi fi fi pt fi et fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it lv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id id fi fi fi es en fi fi fi fi ja fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi
Vulvodynia tuli kutsumatta elämääni n. 5–6 vuotta sitten. Kohtuni oli poistettu vajaa vuosi ennen oireiden alkua ja kohdun poiston jälkeen kärsin pitkään emätintulehduksesta. Minä yhdistin vulvon puhkeamisen kohdun poistoon. Oireet alkoivat yllättäen ja pitkän aikaa oireitani hoidettiin emätin- ja hiivatulehduksena, vaikka kuinka yritin lääkäreille selittää että kyse on varmasti jostain muusta. Kirvelyä, polttelua, pakottavaa paineen tuntua, pistelyä, viiltävää kipua. Istuminen sattui, seisominen sattui, housujen käyttäminen sattui, lempiharrastukseni pyöräily ei enää ollut mahdollista, yhdyntä oli tuskaa, ARGHHHHH. Olin epätoivoinen, juoksin lääkäriltä toiselle ja välillä tuntui, että olen menettämässä järkeni. Vihdoin löysin ihanan lääkärin Päivi Tommolan, joka diagnosoi minulla vulvon. Voimakkaat kipulääkkeet eivät auttaneet muuhun kuin unen saantiin. Hain apua myös homeopatian puolelta.
Olin juuri aloittanut uuden parisuhteen 45 vuoden iässä.  Kivun lisäksi jouduin kohtamaan itsessäni häpeän, pelon ja avuttomuuden. Ensimmäinen vuosi diagnoosin jälkeen oli elämäni tuskaisin vuosi. Kipu oli päivittäistä ja välillä tuska oli niin suuri, että en pystynyt istumaan enkä oikeastaan edes seisomaan paikallani. Jouduin muuttamaan pukeutumistyylini stringeistä ja hipstereistä puuvillaisiin mummokalsareihin ja tiukoista farkuista löysiin housuihin ja mekkoihin. Muutuin ”näkymättömäksi”, ettei vaan kukaan huomaisi minua, kipuani. Koti-illat olivat pelastukseni, koska pystyin kulkemaan aamutakki tai mekko päällä ilman alusvaatteita.  Vulvo vaikutti koko elämääni, eikä vähinten parisuhteeseeni tai seksiin. Pelko ja häpeä oli päivittäistä ja parisuhteeni kariutuikin muutama vuosi diagnoosin jälkeen. Tosin jälkeenpäin ajateltuna, onneksi näin kävi.
Palkkatyöni lisäksi minulla on toiminimi, josta saan talouteeni lisätienistiä. Se on välttämätön lisä elinkustannuksiini, koska autan taloudellisesti tytärtäni, joka vammautui reilu kaksi vuotta sitten. Molemmat työni ovat pitkälti istumatyötä. Muistan edelleen valitettavan hyvin, miten kipeä olin yli 12 tunnin työpäivien jälkeen, kun yritin saada unta kivuiltani. Pahimmillaan kivut heijastuvat lantion alueelle ja selkään. Edelleen näitä päiviä tulee, mutta onneksi ei enää joka päivä.
Väsyin, masennuinkin, mutta lopulta aloin selvittämään eri vaihtoehtoja ja keinoja siihen, miten tulisin toimeen ikävän vaivani kanssa. Aika oli tehnyt tehtävänsä ja ymmärsin, että vulvo on osa minua ja minun on opittava elämään sen kanssa. Löysin Niini Leppäsen (www.vdopas.com). Sain uudestaan jonkinlaisen ohuen otteen elämästäni. Sain avukseni ”niksejä”, joista koen saaneeni paljon apua. Avantouinti, vitamiinit, kipukohtien paikallinen painelu, venyttely, rohkeus uskoa paranemiseen, ihmeeseen. Näistä olen saanut apua.
Kipu on edelleen osa elämääni. Samoin pelko. Pelko siitä, että en jaksa työssäni ja menetän elinkeinoni, mutta myös ristiriitainen pelko parisuhteesta. Voinko koskaan enää solmia parisuhdetta tai entä jos rakastun ja haluan aloittaa parisuhteen. Ymmärtääkö kumppani, entä jos oireet pahenevat parisuhteen myötä? Uuden seurustelusuhteen aloittaminen on iso kynnys. Onhan seksillä meidän kulttuurissamme todella suuri merkitys parisuhteessa ja varsinkin tuoreessa, uudessa parisuhteessa. Monia kirjavia kysymyksiä ja pelkoja tuo kipu tullessaan.
Kivun kanssa olen oppinut elämään paremmin. Pidän sen lähelläni, mutta etäisen varovasti. Kuulostelen sitä päivittäin. Kipu on eräänlainen kumppani, johon suhtaudun vähän kuin viholliseen. On parempi tutustua siihen kunnolla, tarkkailla sen liikkeitä ja oppia keskustelemaan sen kanssa. Pitää tämä vihollinen ”ystävänään”, mutta ei kuitenkaan päästää sitä liian lähelle. Sen alle ei saa murtua eikä uhriutua. Minun pitää olla tietyllä tavalla tilanteen herra ja askeleen edellä kipua. Helppoa kuin heinän teko, eikö?
On päiviä, nykyään jopa viikkoja, että kipu ei ole läsnä joka hetki. Vaatetus, ruokavalio, kropan jumit ja liikunta näyttelevät erittäin suurta osaa vulvodynian oireissa. Mielen ja psyykeen vaikutusta väheksymättä. Minä en ole vailinainen, olen kokonaisvaltainen pakkaus, kokonainen.
On valitettavaa, että meillä on todella harvoja gynekologeja, jotka tietävät tästä vaivasta ja vielä vähemmän taitaa olla fysioterapeutteja. Sama pätee vaihtoehtohoitoihin. Mielestäni kipu on yhdistävä tekijä monessa vaivassa ja sairaudessa. Olen usein miettinyt, miksei eri sairauksiin liittyvää asiantuntijatiimiä saada keskustelemaan keskenään ja tekemään yhteistyötä siten, että kivusta kärsivän ei tarvitsisi käyttää vähäisiä voimavarojaan tiedon etsimiseen ja oikeiden auttajatahojen löytämiseen, vaan hän löytäisi kaiken saman ”katon alta”. Oli kyse vaihtoehtohoidosta, perinteisestä lääkehoidosta, lääkäreistä, fysioterapeuteista tai psykologeista. Kipu on kipu kantajastaan tai aiheuttajastaan riippumatta. Meistä jokainen kokee sen eri tavalla, mutta jokainen joka sen on kokenut tietää, kuinka kokonaisvaltaisesti se elämän mullistaa ja että yksin sen kanssa ei pärjää.
Kun tässä nyt istun ja kirjoitan tunnen sisälläni kiristystä ja painetta, ikävää jomottavaa tunnetta, kipuko se siellä? ”Joku taisi kuulla, että siitä puhutaan”, mietin. Kuka se siellä heräilee kysyn itseltäni, ethän vain ole kiukkuinen kipu tänään, en haluaisi sinun viipyvän pitkään.
Iloa ja viisautta meille, kivun kanssa eläville <3
Vieraskynä: Yksi ominaisuuksistani - PCOS (PCOS-viikko 2022)
Kohti aikuisen minun elämää, kohti lapsuuden haaveita
En ole nuori perusterve nainen
“Jokaisen tarina ansaitsee tulla kuulluksi” - Näistä syistä kirjoitamme blogia
Unettomuuden syy ja hyvästini bloggaajana
Pääsin eroon turvotuksesta - ruokavalion muutos
Vieraskynä: Endometrioosin monet vaiheet - kokemustarina avanteesta (Endometrioosiviikko 2022)
Mitä on elämä leikkauksen jälkeen?
Vieraskynä: Neuropaattinen vulvodynia – tarinani kivusta ja hoidosta (Vulvodyniaviikko 2021)
Vieraskynä: ”Hyi, sulla kasvaa viikset” (PCOS-viikko 2021)
Siinä on vuori, nyt kiivetään
On kohtu ja varakohtu
Pari sanaa jatkuvan kivun lääkehoidosta
Positiivinen raskaustesti 3 päivää ennen leikkausta
"Ei tartte auttaa" otsassa pienestä asti
Gynekologinen tutkimus – mitä ja miksi?
Milloin on vertaistuen aika?
Kuinka sain PCOS diagnoosin?
Enemmän haittaa kuin hyötyä, mutten irti päästä
Jokainen tsäänssi on mahdollisuus
Minä valmistun kandiksi, kaikesta huolimatta
Mä en ole laiska
Sisäinen ja ulkoisesti epämääräinen sairaus
Matka sinne ja takaisin
Olen juuri oikeassa paikassa juuri nyt
Vieraskynä: Minun PCOS-tarinani (PCOS-viikko 2020)
Se riittäköön minulle nyt
Puhelu, joka muutti kaiken
Miksi mä pelkään lääkäreitä
"Taatana mä pärjään kyllä"
Kipuunkin pitäisi kiinnittää huomiota
Kun suurimmasta haaveesta tuleekin suurin pelko
Puhu minulle kuin ihmiselle
Vieraskynä: En natt på akuten
Vieraskynä: endometrioosia sairastavan äiti
Menkää ja pankaa ...seksielämänne arvot tärkeysjärjestykseen!
Alokas Mäkelä, ei astu palvelukseen
Enemmän kuin olisin halunnut antaa
Mikä on vapaa-ajan hinta?
Sivuoireiden ja opiskelun sekamelska
Jos nyt ensin tämä kandi
Sinä olet minun ihmeeni
Vulvodyniaviikon vieraskynä: Emilian tarina
Seksin ei kuulu sattua
Turvotusvatsojen vertailua ja tärkeää vaikuttamista
Sairauden ja ystävyyden yhteenlasku
Kun arki on taistelua
Se antaa enemmän kuin ottaa
Äidiksi PCOS:sta huolimatta: Sarin tarina
Miten varautuu potilas, joka pelkää tai jännittää?
Olen pahoillani, tänään en jaksa
On olemassa hyvääkin hoitoa
"Unohdatko sä mun pimpin?!" ja muita kommelluksia
Miksi kivun lääkitseminen on tärkeää?
Moona-blogin uusien kirjoittajien haku on auki!
Pelko kivusta vai kivuttomuudesta?
Ei endometrioosin ja kivun voittajaksi, vaan onnelliseksi
Kaikki, mitä olet halunnut tietää lapsettomuushoidoista
Olenko minä pelkkä endometrioosi?
Vieraskynä: Onneksi uskaltauduin nuorten vertaistukileirille
Vieraskynä: Endometrioosi ystävän näkökulmasta
Vieraskynä: ”Voi v***u, mitä mä nyt teen?” – elämää endometrioosia sairastavan kanssa
Endometrioosiviikon 2019 teemana on yhteenkuuluvuus
Voiko kivun kanssa ystävystyä?
Kipuun tottuminen voi olla tuhoisaa
Psyykkinen tuki osana kroonisen sairauden hoitoa
Lapsettomuuden kipuilut vaihtuivat synnytyspelkoon
Sipsikaljavegaani ilman sipsiä tai kaljaa
Ensimmäinen ja tuskaisin kesäviikko
Endometrioosini oireilee myös raskausaikana
Elämää utuisten lasien takaa
Kellä kulta, sillä onni
Keinot, joilla yhdyntäkipujani on yritetty hoitaa
Opinnot etenee kivuista huolimatta
Vieraskynä: Äiti, tytär, endometrioosi
Vieraskynä: Tämä on minun sairaus, hanki oma
Vieraskynä: Seksittömyys rasittaa suhdettamme
Raskaus parantaa endon ja muita legendoja
Vuodessa yli 1400 euroa sairastamiseen
Uusi vuosi mutta vanha ystävämme – endometrioosi
Vinkkejä, miten saada endometrioosidiagnoosi
Niin kauan kaivattu, pelottava raskaus
Kun väsymys ei väisty
En ole lapsivihaaja, en vain halua lapsia
Parisuhteen ja endometrioosin yhtälö
Ne pienet suuret asiat
Kipu tekee säröjä sisimpään
Leikkaus takana – elämä edessä?
Tärkein on läheisten tuki
19-vuotias vai sittenkin 70?
Miten suhtautua uteluihin lapsista?
Odottavan aika on ikuisuus
Yhdyntä sattuu niin, että itkettää
Haaveena opiskelupaikka ja diagnoosi
Konehuoneen kipukimara – elämää endometrioosin kanssa
Kivuttomuudella kirottu ja siunattu
Joskus oma diagnoosi osuu oikeaan
Opinnäytetyö yhteistyössä Nuori nainen ja endometrioosi –projektin kanssa
Anonyymi chat tarjoaa mahdollisuuden kysymyksille ja keskustelulle
Moona on meidän tästä päivästä lähtien!
adenomyoosi Aiempaa enemmän Aino Alina Anna Anna Pajari Aurora Charlotta diagnoosi Elisa Elisa endometrioosi endometrioosi endometrioosi gynekologi Hemppu hermokipu hoito huumori hyvinvointi identiteetti J Janika Juliaana Katinka keskenmeno kipu kipukohtaus Kiputar krooninen kipu kuukautiskivut lapsettomuus lapsettomuushoidot leikkaus limakalvot lääkkeet lääkkeiden haittavaikutukset Maria Ninni nuoruus opiskelu orgasmi parisuhde PCOS pelko raskaus Rohkelikko runsaat kuukautiset ruokavalio seksi Sivustakatsoja suolen toiminta Susanna synnytys toinen sairaus tuki turvotus Tuutikki työelämä tärinäkipu ulostaminen vaginakivut vatsakivut vauvakuume vertaistuki vieraskynä vinkkejä virtsaaminen vulvodynia väsymys yhdyntäkivut ystävyys
Menkat ei saa estää elämästä
Facebook Instagram Twitter SnapChat @korentory #moona
Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry
Korento ry toimii endometrioosin, adenomyoosin, PCOS:n ja vulvodynian kanssa elävien edunvalvojana.
Tutustu Korentoon tarkemmin tästä linkistä.
Kipuja? Menkat? Outo tunne?
Tänään toista, huomenna muuta.
Copyright Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry