fi fi fi fi en fi et fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ca es es fi fi fi fi ceb fi eu en fi hbs_lat fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi
Mitäs sitä kiertelemään – Jeesus on tie, totuus ja elämä
Martti Haverinen 10. sunnuntai helluntaista sunnuntai 9.8.2020maanantai 10.8.2020 7 Minutes
Martti Haverisen saarna Helsingin Luther-kirkon messussa 9.8.2020
10. sunnuntai helluntaista, 2. vuosikerta
Tehän tunnette Herramme Jeesuksen Kristuksen armon: hän oli rikas mutta tuli köyhäksi teidän vuoksenne, jotta te rikastuisitte hänen köyhyydestään. Annan vain neuvon tässä asiassa. Siitä on hyötyä teille, jotka viime vuonna olitte alkamassa tätä työtä ja myös olitte siihen halukkaita. Saattakaa työnne nyt loppuun! Halusitte sitä innokkaasti, viekää se siis päätökseen mahdollisuuksienne mukaan! Jos antajalla on hyvää tahtoa, hänen lahjaansa pidetään arvossa sen mukaan, mitä hänellä on, eikä vaadita sellaista, mitä hänellä ei ole. Tarkoitus ei toki ole, että muiden tilanteen helpottuessa te joutuisitte tiukalle. Kysymys on vastavuoroisesta jakamisesta. Nyt on teillä yllin kyllin ja voitte lievittää heidän puutettaan, sitten voivat taas he yltäkylläisyydestään lievittää teidän puutettanne, ja näin toteutuu oikeus ja kohtuus. Onhan kirjoitettu:
– Sillä, joka oli koonnut paljon,
eikä siltä, joka oli koonnut vähän,
Tämän päivän teksti liittyy rahankeräykseen, jota apostoli Paavali puuhasi Jerusalemin köyhille kristityille. Hän oli saanut Ateenan lähellä sijainneen Korintin satamakaupungin tuoreet kristitytkin mukaan tuohon keräyshankkeeseen.
Kesäkuussa oli tekstinä tämän Toisen korinttilaiskirjeen kasiluvun alkuosa. Silloin katsoimme tässä kaksiosaisessa saarnasarjassa Manhattanin innoittamana taivaallisen tonttimaan arvoa, että jos johonkin, niin kannattaa sijoittaa siihen minkä arvo on kerran tähtitieteellinen ja minkä arvo ei koskaan romahda. [Voit lukea tai katsoa videolta tuon saarnan sivulta täältä.]
Tänään katsomme tämän Toisen korinttilaiskirjeen kasiluvun jatkojakeiden pohjalta sitä, että
Jos olet tullut tänään tänne kirkkoon pohtien, että kuka se Jumala ylipäätään on, niin puhe rahan antamisesta voi tuntua aika heviltä setiltä. Siitä voi tulla mieleen karikatyyri rahanahneesta saarnaajasta tai pelko taloudellisesta hyväksikäytöstä tai epäily varojen käyttämisestä johonkin muuhun kuin mitä tarkoitusta varten ne lahjoitettiin.
Sinänsä kukaan meistä syntisistä ihmisistä ei liene vapaa rahanahneudesta. Ja väärinkäytöksiä valitettavasti tapahtuu, joten on hyvä ollakin varuillaan ja luoda sellaisia järjestelyitä ja valvontaa, jotka ehkäisevät sitä, että jotain ikävää pääsisi tapahtumaan.
Mutta jos ajattelee kaiken lahjoittamisen hengelliseen työhön olevan hukkaan heitettyä fyrkkaa, niin se voi sitten johtua siitä, että ei usko tuonpuoleisuuteen. Jos ei usko Jumalaan, niin eihän se sitten tunnu järkevältä sijoittaa taivaan valtakuntaan edes pientä killinkiä. Ja koska pelastusta ei voi ostaa itselleen hyvillä teoilla, rahaa ei hyödytä antaa edes varmuuden vuoksi. Joku voi kuitenkin lahjoittaa vaikkapa kirkon järjestämään yhteisvastuukeräykseen, koska kirkon diakoniatyötä arvostetaan laajasti, kun sillä autetaan ihmisiä tämänpuoleisessa elämässä.
Jos sinusta siis tuntuu tätä kaikkea kuunnellessa siltä, että et halua lahjoittaa, niin ole huoleti. Jumala on nimittäin kiinnostuneempi sinusta kuin rahoistasi.
Mutta ei se ole yhtään sen helpompi asia, että Jumala itse asiassa haluaa sinut kokonaan. Hän haluaa olla ykkössijalla sinun sydämessäsi, tärkeämpi kaikkea muuta.
1) Onko Jumala ahne?
Mutta ei tämä kysymys lahjoittamisesta Jumalan valtakunnan käyttöön ole helppo niillekään, jotka turvaavat elämässään Jumalaan. Vaaniiko Jumala varojamme, onko hän kiiluvasilmäinen ahne?
Silloin kun antaminen tuntuu nihkeältä, on hyvä funtsia perusasioita, ja kerrata niitä yhä uudestaan ja uudestaan.
Jumalalla on monenlaisia ominaisuuksia, mutta ahne hän ei ole. Hän on pikemminkin runsas antamaan. Hän antaa meille paljon enemmän kuin me voimme koskaan lahjoittaa hänelle.
Kun Jumala loi tämän maailmankaikkeuden, hän ei säästellyt. Kun Jeesus muutti veden viiniksi, hän ei säästellyt. Kun Jeesus teki ruokkimisihmeen, hän ei säästellyt.
Kun Jumala päätti pelastaa sinut ikuisesta kadotuksesta, hän ei säästellyt siinä operaatiossa edes omaa Poikaansa. Jumala ei siis ole jemmannut arvokkaintaan sinultakaan, pistänyt jotain selkänsä taakse piiloon, kun on kuullut sinun lähestyvän.
Paavali kirjoittaa tässä, että Kristus oli rikas mutta tuli köyhäksi meidän vuoksemme, jotta me rikastuisimme hänen köyhyydestään. Kristus suostui luopumaan taivaallisesta kirkkaudestaan ja tulemaan köyhäksi ja uhraamaan häpeällisesti ristillä jopa oman verensä pelastaakseen meidät, syntiemme tähden Jumalan edessä rutiköyhät.
Se, että Jumala kaipaa kiivaasti päästä asumaan sinun sydämesi, ei ole ahneutta vaan rakkautta. Hän nimittäin vaalii omaansa, luomaansa, ja tahtoo sinut takaisin yhteyteensä elämään ikuisesti. Kristuksen tähden sinun kaikki syntisi on annettu anteeksi, ja Jumala on avannut sinulle taivaan loiston.
Antaminen on siis sellaista, jota juuri Jumala tekee, jotain jumalallista, sellaista mitä hän ei tee vastentahtoisesti vaan iloiten. Ilo ja antaminen kuuluvat lähtökohtaisesti yhteen.
Tämän luvun alkupuolella Paavali kertoi korinttilaisille makedonialaisista uskovista, joiden “ilo oli niin ylitsevuotava, että he äärimmäisessä köyhyydessäänkin osoittivat runsasta anteliaisuutta”, vaikka vaikeudet olivat “raskaasti koetelleet” noita Makedonian seurakuntia. (2. Kor. 8:2) Ja seuraavassa luvussa Paavali toteaa, että “iloista antajaa Jumala rakastaa”. (2. Kor. 9:7)
Homma menee siis niin, että silloin kun ihminen uskossa oivaltaa, miten paljon on saanut Jumalalta anteeksi ja mitä on Kristuksessa saanut, se synnyttää iloa ja halua jakaa hyvää eteenpäin. Ja antaminen puolestaan synnyttää lisää iloa eli siinä on siis sellainen ilon turbulenttinen kierre.
Jos puolestaan koet, että et ole saanut Jumalalta mitään oleellista, niin sitten ei kannata vaivautua lahjoittamaankaan. Jumala näkee nimittäin sydämeemme, millä mielellä annamme ja pidämmekö me häntä itseään kitsaana.
Ei vaadita sellaista, mitä ei ole
Siitä mitä Paavali korinttilaisille kirjoittaa lahjoittamisesta, on syytä huomioida muutamia muitakin yksityiskohtia.
Ensinnäkin Jumala ei vaadi meiltä jotain sellaista, mitä meillä ei ole. Paavali kirjoittaa tässä, että: “Jos antajalla on hyvää tahtoa, hänen lahjaansa pidetään arvossa sen mukaan, mitä hänellä on, eikä vaadita sellaista, mitä hänellä ei ole.” (2. Kor. 8:12)
Kaiken, minkä voimme Jumalalle lahjoittaa, olemme jo saaneet häneltä. Hän suhteuttaa lahjamme siihen, mitä meillä on, ja katsoo ennen kaikkea sydämemme asennetta.
Jumala ei siis vaadi sinultakaan mitään sellaista, mitä sinulla ei ole. Koska meillä syntisillä ihmisillä ei lähtökohtaisesti ole pyhyyttä, Jumala lahjoittaa pyhyytensäkin meille, Kristuksessa. Ja jotain talentteja hän on tässä elämässä hän uskonut sinunkin haltuusi ja tehtäväksesi, ja tutkii kerran, mihin sinä käytit niitä ja mitä sait niillä aikaan.
Toiseksi Paavali puhuu vastavuoroisesta jakamisesta. Hän sanoo, että: “Tarkoitus ei toki ole, että muiden tilanteen helpottuessa te joutuisitte tiukalle.” (2. Kor. 8:13) Seurakunnan on tarkoitus siis olla sellainen paikka, jossa sinuakin autetaan, jos sinulla on tukalaa.
Kolmanneksi Paavali ymmärtää huolen lahjoitusvarojen käsittelystä ja huolehtii siksi keräyksen läpinäkyvyydestä. Joitain jakeita tämän päivän tekstin jälkeen Paavali kertoo, että rahakuljetusta lähtee Jerusalemiin viemään useampi henkilö, ettei kukaan pääse moittimaan heitä tuon tuottoisan keräyksen hoidosta. (2. Kor. 8:20)
Rahan keräämisen läpinäkyvyys on siis tärkeä raamatullinen periaate, jota meidän pitää vaalia myös täällä Evankeliumiyhdistyksessä ja Helsingin Luther-kirkossa.
Menojen skaalautuminen tulojen mukaan
Neljänneksi Paavali kehottaa tässä korinttilaisia viemään aloittamansa hankkeen loppuun saakka. (2. Kor. 8:11) Me aiomme tehdä monenlaista hyvää, mutta usein se jää vain fundeeraamisen asteelle tai puolitiehen. Olisi ollut traagista, jos Jeesus ei olisi vienyt pelastustehtäväänsä loppuun asti, vaan olisi tyytynyt jättämään sen vain hyvän idean asteelle.
Asioiden toteuttaminen ja loppuun saakka vieminen vaatii suunnitelmallisuutta, johon Paavali ohjasi korinttilaisia jo aiemmassa kirjeessään. Hän kehotti heitä laittamaan rahaa sivuun tätä keräystä varten säännöllisesti kerran viikossa. (1. Kor. 16:2)
Jumalalle kannattaa siis lahjoittaa säännöllisen suunnitelmallisesti. On kyse sitten ajan tai rahan antamisesta Jumalalle, meillä voi olla taipumus antaa hänelle viimeisenä, jos silloinkaan. Elämässä tuppaa nimittäin käymään niin, että menot skaalautuvat tulojen kasvun mukaisesti.
Jumalalle lahjoittaminen kannattaa huomioida ennen kuin sullot elämäsi täyteen juoksevia menoja, eli siihen kannattaa ryhtyä jo nuoresta pitäen.
Vanhassa testamentissa Jumalalle tuli antaa kymmenykset eli kymmenen prosenttia. Uudessa testamentissa puhutaan enemmän sydämen asenteen merkityksestä lahjoitettaessa, mutta ei Uudessa testamentissa ole toisaalta määritelty lahjoittamiselle myöskään ylärajaa. Paavalikin juuri otti tämän keräyksen osalta korinttilaisille esimerkiksi makedonialaiset uskovat, jotka “äärimmäisessä köyhydessäänkin osoittivat runsasta anteliaisuutta”. (2. Kor. 8:2)
Mitä noilla lahjoittamallasi rahoilla on sitten tarkoitus saada aikaiseksi?
Paavali innosti Korintin seurakuntalaisia auttamaan Jerusalemin köyhiä kristittyjä. Keistä huolehtimiseen hän ehkä kannustaisi tätä meidän messuyhteisöämme? Mitä me voisimme tehdä yhdessä auttaaksemme vähäosaisia, esimerkiksi täällä pääkaupunkiseudulla?
Messuyhteisöjäkin tänne pääkaupunkiseudulle tarvittaisiin lisää.
Helsingin Luther-kirkon näissä kello 16 messuissa meitä oli hiljaisempi kesäaika mukaan lukien viime vuonna keskiarvoisesti läsnä 131,6 ihmistä. Kun täällä pääkaupunkiseudulla asuu noin 1,2 miljoonaa ihmistä, niin jos siitä väkimäärästä vaikka 5 prosenttia kävisi viikoittain jumalanpalveluksissa, niin paljonko keskiarvoisesti näitä noin 150 ihmisen jumalanpalveluksia ja messuyhteisöjä tulisi täällä pääkaupunkiseudulla olla? Messuyhteisöjä tulisi silloin olla 400.
Sitä voi miettiä, että jos pääkaupunkiseudun asukkaista nuo viisi prosenttia eli 60 000 ihmistä kävisi viikoittain jumalanpalveluksissa, niin miten se alkaisi näkyä ja tuntua koulukavereiden keskuudessa tai työpaikoilla.
Täällä Helsingissä riittää siis tavoiteltavaa Jumalan valtakunnan työssä. Siksi olisi tärkeää, että ottaisit kotikaupunkimme rukouksiisi. Ehkä sinäkin olet vielä joskus perustamassa jonnekin jotain uutta messuyhteisöä, laittamassa osaamisesi, aikasi ja lahjasi siellä likoon.
Jos sinä olet löytänyt itsellesi jonkin rakkaan harrastuksen tai tavoitteen, voit varmaan allekirjoittaa sen, että silloin kun on jostain innoissaan, ei tule niinkään katsottua, että mitä se kustantaa. Siksi olisi upeaa, jos antaisit itsellesi mahdollisuuden innostua ja sitoutua Jumalan valtakunnan työssä siihen, minkä koet tärkeäksi.
Jos tämä Helsingin Luther-kirkko on sinun hengellinen kotisi, niin sinua kutsutaan kiinnostumaan oman hengellisen kotisi kehittämisestä. Koti on se paikka, jossa saa levätä, mutta jonka rakentamiseksi näkee myös vaivaa.
Paavali kirjoittaa Toisen korinttilaiskirjeen seuraavassa luvussa eli ysiluvussa Jumalasta, että: “Hänellä on teille annettavana runsaasti kaikkia lahjoja, niin että teillä on aina kaikki mitä tarvitsette ja voitte tehdä runsaasti kaikkea hyvää.” (2. Kor. 9:8) Runsas antaminen lähtee siis Jumalasta, jolla on runsaat antajan kädet.
Ja koska olemme kokonaan hänen omiaan, myös kaikki se mitä meillä on – kaikki häneltä saatuna – olkoon tavalla tai toisella hänen käytössään.
Rukoillaan. Kiitos, rakas Jumala, siitä, että Kristuksen veressä sinä olet pelastanut meidät syntiset ihmiset kadotuksesta ikuiseen elämään! Auta meitä iloitsemaan siitä niin, että eläisimme tämän koko elämämme sinun nimesi kunniaksi ja saisimme sinun voimassasi aikaan paljon hyvää. Auta meitä auttamaa apua tarvitsevia ja kutsumaan ihmisiä sinun valtakuntaasi! Anna, että täällä pääkaupunkiseudulla sinun sanasi saisi aikaan herätystä. Jeesuksen nimessä aamen.
Jumalan valtakunnan työn tukeminen
Olen Helsingin Kampissa sijaitsevan Luther-kirkon vastaava pastori. Luther-kirkko on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kirkko ja se sijaitsee osoitteessa Fredrikinkatu 42. Tervetuloa katsomaan! Näytä kaikki Martti Haverinen kirjoitukset
Julkaistu sunnuntai 9.8.2020maanantai 10.8.2020
Previous Post Kuka minä teidän mielestänne olen? – Matt. 16:13-19
Next Post Katsokaa, minne olette menossa – Jer. 6:16-19
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (pakollinen) (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
Create a website or blog at WordPress.com Teeman Independent Publisher 2 on tehnyt Raam Dev.
Already have a WordPress.com account? Log in now.
View post in Reader
%d bloggaajaa tykkää tästä: