en fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi de eu fi fi de it fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi eo en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi et fi fi fi fi fi fi pt fi et fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it lv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id id fi fi fi es en fi fi fi fi ja fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi
Älkää ymmärtäkö väärin, kumpikaan vanhempi ei ole toistaan tärkeämpi tai parempi. Haluan kuitenkin omistaa seuraavan tekstin mun isälle, joka on niin vahvasti fyysisesti läsnä mun sairauden kanssa elämisessä, ettei mitkään sanat voi sitä kunnolla kertoa.
Mun äiti on mun henkinen tuki ja turva, soitan sille monesti itkien kivuista, kerron kuinka ottaa päähän kun turvottaa tai ylipäätään vihaan mun kohtua. Äärimmäisen tärkeä tuki tämän sairauden kanssa eläessä, se ehkä onkin teille tullut selväksi mun tekstejä lukiessa. Ehkä ne on niitä "tyttöjen juttuja".
Sitten on mun isä. Jumankauta, jokaisella kuuluis olla tällainen isä. Jokaisella endometrioosia sairastavalla ja jokaisella naisella ylipäätään. Tässä on mies, joka ei ole mua koskaan vähätellyt tai ollut epäuskoinen. Tässä on mies, joka tukee mua mun raskaimmissakin päätöksissä, tsemppaa menemään kohti haaveita, haastaa mua ja uskoo muhun hamaan loppuun asti. Isä oli myös ensimmäinen mun lähipiiristä, joka antoi mulle sysäyksen lähteä kohti mun unelmia eli tavoittelemaan kätilön tutkintoa sanoilla: "Jos susta tuntuu, että se tekee sut onnelliseksi, niin sitten sä lopetat sen nykyisen koulun ja haet uudestaan." Enkä vois olla kiitollisempi.
Se, miten isä liittyy mun endometrioosin sairastamiseen, on sen fyysinen tuki ja läsnäolo. Ei oo kertaakaan kun oisin soittanu isälle ja hän ei ois lähtenyt mua päivystykseen kuskaamaan ja istumaan vierelle koko yöksi. Ei oo kertaakaan, kun mie oon maannu osastolla ja isä ei olis käyny mua siellä katsomassa. Isä on aina ollut valmiina viemään mut sairaalaan ja istumaan siellä mun kanssa sekä vaatimaan mulle hoitoa, vaikka koko diagnoosia ei vielä ollut olemassa. Isä on kantanut mut äidin kanssa päivystyksen vessan lattialta sänkyyn ku oon kivuissani sinne pyörtynyt. Hän on ollut siellä läsnä, jopa silloin kun sen olisin ehkä toivonut olevan joku toinen. Hän on myös hakenut minut sieltä yöllä kotiin, kun apua en olekaan saanut muuta kuin Buranan verran ja silti mennyt aamulla töihin. Hän on ulkoiluttanut koirani aamulenkit, jotta minun kipuni eivät leviäisi päivän aikana käsiin niin herkästi.
Viimeisimpänä tämä tapahtui vajaa puolitoista kuukautta takaperin, kun jouduin keskeyttämään työpäivän ja neuvontanumerosta käskettiin tulla näytille. Se oli niitä käyntikertoja, kun lääkkeet annettiin mukaan kotiin enkä nähnyt koko gynekologia. Se oli vielä kaiken tämän koronan aikaan, joten istuin päivystyksessä yksin ja isä sen sijaan kulutti aikaansa ajellen ympäri Oulua ja käyden perhetuttujen luona kylässä. Odotti, pääsenkö kotiin tunnin, kolmen vai kuuden tunnin kuluttua.
Yks kerta on ehdottomasti ikimuistoisin. Jouduin ambulanssilla päivystykseen ja sieltä osastolle, kun kivut olivat niin kovat, että meinasin oksentaa. Minä silmät kyynelistä tuikkien sanoin ensihoitajalle hymyssä suin, että en aio lähteä lääkäriin. Alle nanosekunnissa, isäni kommentoi tilannetta erittäin napakasti: käski minun olla hiljaa ja ensihoitajan ottaa mut mukaan. Mua suretti, suututti ja otti päähän niin paljon. Ei siksi, että isäni kommentoi tilannetta, vaan siksi etten kestänyt kehoni tuottamaa pettymystä. Suretti, koska seuraavana päivänä olisi ollut juhlat joihin oli tulossa koko suku. Äitini keräsi tavarani ja minut talutettiin käsikynkässä ambulanssiin.
Seuraavana päivänä, isäni tuli kesken juhlien tuomaan mulle osastolle kakkua ja muita herkkuja, jotta mulla ei olis niin paha mieli. Hän ajoi 40 kilometriä suuntaansa tuodakseen mulle kakkua. Voitteko kuvitella? Seuravana päivänä tulivat molemmat vanhempani saman ruokatoimituksen kanssa ja mukanaan kovaa asennetta siitä, kuinka minun saama kivunhoitoni ei kohdannut tarvitsemani kivunhoidon kanssa. Jos joku miettii, niin kyllä asenteeni ja kovapäisyyteni näiden asioiden suhteen tulee vanhemmiltani. Kolmantena päivänä isä haki mut vihdoin kotiin.
Mun isä on arjen supersankari, kuin myös mun äiti. Mitään en niin paljoa toivoa, kuin että jokaisella olisi samanlainen vanhempi. Taistelee sun puolesta, kun sinä et jaksa. Vie sut lääkäriin, kun muita ei ole. Kuuntelee sun itkun, raivon ja surun, kun olet taas pettynyt kehoosi. Samalla kertoen kuinka vahva olet, kun siitä kaikesta olet selvinnyt. Tai se vanhempi, joka kesken työpäivänkin kuuntelee lapsensa itkua kivusta, turvotuksesta ja ahdistuksesta. Rauhoittaa, kun se lapsi soittaa itkien vessasta ja pelkää ettei pääse lähtemään sieltä ollenkaan kipujensa kanssa. Ennen kaikkea, ei koskaan vähättele. Ei koskaan.
Kiitos siis mun arjen supersankareille. Ilman teitä en luonnollisestikaan tässä olisi, mutta en varmasti tässä pisteessä elämääni.
Vieraskynä: Yksi ominaisuuksistani - PCOS (PCOS-viikko 2022)
Kohti aikuisen minun elämää, kohti lapsuuden haaveita
En ole nuori perusterve nainen
“Jokaisen tarina ansaitsee tulla kuulluksi” - Näistä syistä kirjoitamme blogia
Unettomuuden syy ja hyvästini bloggaajana
Pääsin eroon turvotuksesta - ruokavalion muutos
Vieraskynä: Endometrioosin monet vaiheet - kokemustarina avanteesta (Endometrioosiviikko 2022)
Mitä on elämä leikkauksen jälkeen?
Vieraskynä: Neuropaattinen vulvodynia – tarinani kivusta ja hoidosta (Vulvodyniaviikko 2021)
Vieraskynä: ”Hyi, sulla kasvaa viikset” (PCOS-viikko 2021)
Siinä on vuori, nyt kiivetään
On kohtu ja varakohtu
Pari sanaa jatkuvan kivun lääkehoidosta
Positiivinen raskaustesti 3 päivää ennen leikkausta
"Ei tartte auttaa" otsassa pienestä asti
Gynekologinen tutkimus – mitä ja miksi?
Milloin on vertaistuen aika?
Kuinka sain PCOS diagnoosin?
Enemmän haittaa kuin hyötyä, mutten irti päästä
Jokainen tsäänssi on mahdollisuus
Minä valmistun kandiksi, kaikesta huolimatta
Mä en ole laiska
Sisäinen ja ulkoisesti epämääräinen sairaus
Matka sinne ja takaisin
Olen juuri oikeassa paikassa juuri nyt
Vieraskynä: Minun PCOS-tarinani (PCOS-viikko 2020)
Se riittäköön minulle nyt
Puhelu, joka muutti kaiken
Miksi mä pelkään lääkäreitä
"Taatana mä pärjään kyllä"
Kipuunkin pitäisi kiinnittää huomiota
Kun suurimmasta haaveesta tuleekin suurin pelko
Puhu minulle kuin ihmiselle
Vieraskynä: En natt på akuten
Vieraskynä: endometrioosia sairastavan äiti
Menkää ja pankaa ...seksielämänne arvot tärkeysjärjestykseen!
Alokas Mäkelä, ei astu palvelukseen
Enemmän kuin olisin halunnut antaa
Mikä on vapaa-ajan hinta?
Sivuoireiden ja opiskelun sekamelska
Jos nyt ensin tämä kandi
Sinä olet minun ihmeeni
Vulvodyniaviikon vieraskynä: Emilian tarina
Seksin ei kuulu sattua
Turvotusvatsojen vertailua ja tärkeää vaikuttamista
Sairauden ja ystävyyden yhteenlasku
Kun arki on taistelua
Se antaa enemmän kuin ottaa
Äidiksi PCOS:sta huolimatta: Sarin tarina
Miten varautuu potilas, joka pelkää tai jännittää?
Olen pahoillani, tänään en jaksa
On olemassa hyvääkin hoitoa
"Unohdatko sä mun pimpin?!" ja muita kommelluksia
Miksi kivun lääkitseminen on tärkeää?
Moona-blogin uusien kirjoittajien haku on auki!
Pelko kivusta vai kivuttomuudesta?
Ei endometrioosin ja kivun voittajaksi, vaan onnelliseksi
Kaikki, mitä olet halunnut tietää lapsettomuushoidoista
Olenko minä pelkkä endometrioosi?
Vieraskynä: Onneksi uskaltauduin nuorten vertaistukileirille
Vieraskynä: Endometrioosi ystävän näkökulmasta
Vieraskynä: ”Voi v***u, mitä mä nyt teen?” – elämää endometrioosia sairastavan kanssa
Endometrioosiviikon 2019 teemana on yhteenkuuluvuus
Voiko kivun kanssa ystävystyä?
Kipuun tottuminen voi olla tuhoisaa
Psyykkinen tuki osana kroonisen sairauden hoitoa
Lapsettomuuden kipuilut vaihtuivat synnytyspelkoon
Sipsikaljavegaani ilman sipsiä tai kaljaa
Ensimmäinen ja tuskaisin kesäviikko
Endometrioosini oireilee myös raskausaikana
Elämää utuisten lasien takaa
Kellä kulta, sillä onni
Keinot, joilla yhdyntäkipujani on yritetty hoitaa
Opinnot etenee kivuista huolimatta
Vieraskynä: Äiti, tytär, endometrioosi
Vieraskynä: Tämä on minun sairaus, hanki oma
Vieraskynä: Seksittömyys rasittaa suhdettamme
Raskaus parantaa endon ja muita legendoja
Vuodessa yli 1400 euroa sairastamiseen
Uusi vuosi mutta vanha ystävämme – endometrioosi
Vinkkejä, miten saada endometrioosidiagnoosi
Niin kauan kaivattu, pelottava raskaus
Kun väsymys ei väisty
En ole lapsivihaaja, en vain halua lapsia
Parisuhteen ja endometrioosin yhtälö
Ne pienet suuret asiat
Kipu tekee säröjä sisimpään
Leikkaus takana – elämä edessä?
Tärkein on läheisten tuki
19-vuotias vai sittenkin 70?
Miten suhtautua uteluihin lapsista?
Odottavan aika on ikuisuus
Yhdyntä sattuu niin, että itkettää
Haaveena opiskelupaikka ja diagnoosi
Konehuoneen kipukimara – elämää endometrioosin kanssa
Kivuttomuudella kirottu ja siunattu
Joskus oma diagnoosi osuu oikeaan
Opinnäytetyö yhteistyössä Nuori nainen ja endometrioosi –projektin kanssa
Anonyymi chat tarjoaa mahdollisuuden kysymyksille ja keskustelulle
Moona on meidän tästä päivästä lähtien!
adenomyoosi Aiempaa enemmän Aino Alina Anna Anna Pajari Aurora Charlotta diagnoosi Elisa Elisa endometrioosi endometrioosi endometrioosi gynekologi Hemppu hermokipu hoito huumori hyvinvointi identiteetti J Janika Juliaana Katinka keskenmeno kipu kipukohtaus Kiputar krooninen kipu kuukautiskivut lapsettomuus lapsettomuushoidot leikkaus limakalvot lääkkeet lääkkeiden haittavaikutukset Maria Ninni nuoruus opiskelu orgasmi parisuhde PCOS pelko raskaus Rohkelikko runsaat kuukautiset ruokavalio seksi Sivustakatsoja suolen toiminta Susanna synnytys toinen sairaus tuki turvotus Tuutikki työelämä tärinäkipu ulostaminen vaginakivut vatsakivut vauvakuume vertaistuki vieraskynä vinkkejä virtsaaminen vulvodynia väsymys yhdyntäkivut ystävyys
Menkat ei saa estää elämästä
Facebook Instagram Twitter SnapChat @korentory #moona
Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry
Korento ry toimii endometrioosin, adenomyoosin, PCOS:n ja vulvodynian kanssa elävien edunvalvojana.
Tutustu Korentoon tarkemmin tästä linkistä.
Kipuja? Menkat? Outo tunne?
Tänään toista, huomenna muuta.
Copyright Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry