fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi ms fi fi fi fi fi fi eo fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi fi fi fi ms sv fi ms fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ca fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi
Semituoreen mökinomistajan pyrkimyksiä ymmärtää mitä tuli ostettua. Huumorinkukka on vain yksi tunnistetuista tontilla kasvavista lajikkeista. Sinänsä kiva laji, kun käsissä on 70-luvulla ehosteltu mökki, vino sauna, karkeakäytöksinen mäyräkoira ja viherpeukalo keskellä kämmentä.
Varamies oli jättäny edellisviikolla mökille hillarahkapurkin ja koska Miehen ystävä oli vaimoineen tulossa käymään (kytkemään saunalle sähköt), niin aattelin, että muffinssit vois toimia.
Viimeksi käytin vuokina kaikkia mahdollisia kahvikuppeja (katso Muurarin banaani-kinuski-muffinssit), joten viisastuneena olin hommannu sekä metallisen muffinssipellin että sikahienoja sarjakuvapaperivuokia mökin lähikaupasta (K-ryhmä, jos joku innostu).
Valiolta löyty heti hyvän olonen ohje:
1 purkki maustettua rahkaa (mulla oli hillarahkaa, mutta voit käyttää mitä tykkäät)
Laita se uuni taas kuumenemaan heti 175 asteeseen.
Vatkaa munat ja sokeri kuohkeaksi vaahdoksi. (Tää jää mulla aina vähän vajaaksi jopa sähkövatkaimella, joten käsin vatkaten jäi ehkä vähän vajaammaksi vielä, mutta hyviä tuli silti.)
Lisää rahka, rasva ja jauhot.
Valion ohjeessa kikkaillaan tomusokeri-sitruunamehukuorrutteella, mutta ite otin kaupasta vaniljatuorejuustoa (muuta makeaa tuorejuustoa ei mökin lähikaupassa ollu) ja sivelin rennosti muffinssien päälle.
Ehkä nää mun leivonnaiset hieman ontuu visuaalisessa näyttävyydessä, mutta maussa löytyy. Nämä oli erityisen meheviä ja sopivan kosteita vielä seuraavana päivänäki, kun syötiin vimpat.
Nii ja ne hienot sarjakuvavuoat meni paistovaiheessa ihan kuppasen näköseksi, niin en ottanu edes kuvaa.
Mutta tässä nää sähköt! Valot on kyllä kiva juttu ihmisen elämässä. Kiitos Juha ja Hanna-Mari!
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 11.04 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Enpä lähe arvailemaan mikä niin kauniisti itää meidän saunan pukuhuoneen kynnysmatossa.
Mutta sanonpahan vaan, että ei pidä ihmisen joutua olemaan monta viikkoa pois mökiltä.
Pionit ne vaan parantaa juoksuaan.
Pari kesää sitte istutettu Ewelina teki tänä vuonna ensimmäiset kaksi kaunista nuppua. Parhaimmillaan ovat varmaan nyt tulevina päivinä, kun en pääse mökille niitä ihailemaan. Mutta ihan niin harrastunu en oo, että pitäisin loman sen mukaan miten pionit kukkii.
Pääasia, että onnistuin istutuksessa. Jee!
Myös vanha nimetön pioni teki jälleen yhden kukan enemmän kuin viime vuonna eli kuudessa mennään jo.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 21.43 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Tunnistus 28 on peurankello. Varmasti sitä on tässä pihassa ollut aiemminkin, mutta vasta nyt se rupes oikein pistään silmään. Ehkä tänä kesänä kelit on ollu kasvikunnalle vähän armollisemmat, niin sellasetkin tyypit pukkaa sankoin joukoin esiin, joilla on muutamana kesänä ollu vähän rankkaa. Erityisesti erilaisia sinisiä kellokasveja on paljon.
Siniunikon blogi kertoo, että peurankello on pitkäikäinen perinnekasvi (Onko "perinnekasvi" joku juttu? Vai tarkottaako vaan, että on joku alkuperäinen suomenluotolainen?) ja kasvaa muinaistulokkaana (whaat?) niityillä ja kyläteiden pientareilla. Sitä on siirretty pihoihin, kun on niin kaunis. Kestää myös kuulemma maljakossa hyvin, jos vain raaskii leikkoa.
Yle kertoo, että perinnekasvilla tarkoitetaan yli 50 vuotta vanhoja lajikkeita. Sen on oltava vanhaa kantaa ollakseen perinnekasvi. Ulkomailta tuodaan usein saman lajikkeen kasveja, mutta ne ovat uutta kantaa. Perinnekasvit on kestäviä ja helppohoitoisia ja sopeutuneet Suomen ilmastoon.
Wikipedia kertoo, että muinaistulokas on kasvilaji, joka on levinnyt ihmisen myötävaikutuksella uudelle alueelle niin varhain, että saapumisesta ei ole muistiinpanoja ja jonka kulkeutuminen ei kaikesta päätellen ole äskettäistä.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 10.36 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
torstai 11. heinäkuuta 2019
Rieskoissa on vaan sitä jotain. Oisko se joku lapsuuden turva-asia, kun äiti tapas tehä ohrarieskoja leivinuunissa ja niitä syötiin lämpiminä Voimariinin kanssa. (Äiti porskuttaa kyllä vielä, mutta jostain syystä rieskatehdas ei.)
Törmäsin Koti- ja keittiö -lehdessä (1/2017) niin helppoon rieskaohjeeseen, että tää onnistuu mökillä kuin mökilläki ihan heittämällä. Helppous on yläasteen kotitaloustuntien teeleipä -tasoa. Eli lällyhelppo ja siks täydellinen vierasvara. Minimaalinen vaiva, maksimaaliset kätevä emäntä -pisteet.
Tähän voi siis käyttää joko juuressosetta tai perunamuussia. Sissit tekee soseen tietty ite, mutta jos haluat päästä tosi helpolla, niin osta suosiolla se perunasosepakaste kaupasta. Juuressose on kuulemma joulunajan kausituote, että elä turhaa haaskaa aikaa sen metsästämiseen.
Tästä se lähtee. Määrä riippuu ihan siitä miten isoja teet näistä, mutta kaks pellillistä kuiten.
Noin 5 dl juuressosetta, mutta koska et mökillä kuiten tee sitä ite eikä sitä saa kaupoista kuin jouluna, niin perunamuussi käy ihan yhtä hyvin. (Myös pakaste. Käytä vaan koko pussi, sen määrän kans ole niin justiinsa.)
Jos taikina tuntuu liian jäykältä, niin loraus maitoa. Oon ite tehny tätä kahen eri firman pakastemuussista ja toista taikinaa piti jatkaa maidolla. En tietty muista minkä firman ne oli.
Sulata pakastesose/muussi sellaseksi, että siihen pystyy sekottaan asioita.
Pistä uuni lämpeneen 250 asteeseen.
Lisää muussiin suola ja munat.
Lisää kaurahiutaleet ja jauhot.
Jos on sellannen tunnelma takamuksessa, että on liian jäykkää, niin notkista maidolla.
Nostele taikinaa öljytylle leivinpaperille, ripottele jauhoja päälle, ettei taikina tartu sormiin, kun painelet niitä lätyiksi.
Painele vielä haarukalla reikiä. Ei haittaa vaikka unohtaa, mutta nätimpiä tulee reikien kans.
Paista uunin keskitasolla noin 15 min.
Syö lämpimänä (ainaki osa, ettei mee paras elämys haaskuuseen).
Oon testannu näitä jo parilla kaveripariskunnalla ja siskon perheellä.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 19.54 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 29. kesäkuuta 2019
Tää pieni sininen mun ois kyllä pitäny tietää
Tällä viikolla oli keskimäärästä enemmän stressiä, jonka vuoksi viime yön unet jäi vähäiseksi, vaikka olin päässy jo mökille. Työasiat pyöri mielessä vielä nyt aamulla ja vaikka kuulostaa, että Mies vois tarvita apua vajan purkamisessa, niin aattelin eka tunnistaa yhen kasvin aivojen harhauttamiseksi.
Tätä tyyppiä on kans ollu tänä kesänä tosi paljon. Varmaan samasta syystä kuin oranssivoikeltanoa. Koska Mies ei oo kerenny juuri trimmaileen.
Yritin eka helpointa eli Googleen "pieni sininen kukka". No, niitä on pari erilaista. Lemmikki näytti hetken eniten samalta, mutta sillä ei oo pitkiä heteitä.
Pakko oli lopulta ottaa Luontoportti käyttöön. Jouduin laittaan sinne neljä määrettä kuudesta (kukan värin, kukan koon, terälehtien määrän ja kukinnon muodon), koska ihan viimiseen asti systeemi tarjoili aho-orvokkia ja tiesin, että orvokki tää nyt ainakaan ei oo. (Täältä voi lukea "Orvokki se nyt ainakin on".)
Sitte natsas. Nurmitädyke. Ja pakko sanoa, että tästä mä oon kyllä kuullu. Ja tää mun ois kyllä pitäny tunnistaa ilman apuvälineitäki.
Karvakamu sai kiittää onneaan, että mun stressivarastot oli jo käytetty muuhun. Se sai illalla päähänsä, että rantakivikossa on jotain kiinnostavaa ja kaivo tiensä kivikkoon mun istuttamien mehikasvien läpi. Että uusiks meni seki projekti.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 10.50 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
keskiviikko 26. kesäkuuta 2019
Jos Mies ei kerkee villiintyä ruohonleikkuun ja trimmerin kanssa, niin meillä kerkee kuiviin ja aurinkoisiin nurmikon kohtiin nousta noin 30 cm korkeita kukkia, joiden suoran, lähes lehdettömän varren päässä on rypäs oransseja kukkia.
Tämä vuonna niitä oli oikein reilusti, niin mitäpä tuota pidempään pohtimaan.
Googlaaminen vei pariin eri blogiin, joissa kirjoittajat kyselivät oranssin kukan nimeä. Sinisen tuvan kirjoittajalle joku olikin sitte osannu sanoa, että kyseessä on oranssivoikeltano.
Pistää kyllä vahvasti miettimään, että kuka näitä nimiä keksii.
Anyhow, se on hoitoa kaipaamaton tyyppi, joka ilmestyy, jos on ilmestyäkseen. Wikipedia osaa kertoa, että se on levinnyt Suomen luontoon todennäköisesti koristekasvikäytön seurauksena. Ja että sen kukintoa sanotaa mykeröksi, joka on mykerökukkaisten heimoon kuuluvalle tyypillinen kukintomuoto. Hih.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 20.50 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
perjantai 21. kesäkuuta 2019
Juhannusruusu antoi aikanaan yhden pisteen vihjeen kukkimalla juhannuksena. Siitä voi lukea täältä. Juhannusruusu oli mun toka tunnistus ja tapahtui 2016.
Linkkiä etsiessä luin nyt ton hoito-ohjeen uudestaan ja taidan tästä lähtiä leikkaan ne kuivat oksat sittekki maata myöten, ettei kärsi kukinta. Ihanaa juhannusta ja moro!
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 14.08 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
maanantai 17. kesäkuuta 2019
Orvokki se nyt ainaki on
Nyt oli vaikee. Ihan ensisilmäykseltä se oli selkee metsäorvokki. Olin ottanu kuvia mukaan kaupunkiin, että voin tunnistella joutessani, mutta niin kävi, että Luontoportin metsäorvokkisivulla, ihan vaan siellä letkeästi lopussa, todettiin, että suottaahan tuo olla aho-orvokkiki.
No, kuvista ei erottanu korvakkeita (joo, nevöhöörd taas, mutta onneksi on google), niin piti säästää tunnistus siihen, että pääsee maastoon tarkastelemaan lähempää.
Niin pieniä on nämä, että aika hemmetin läheltä pitikin tarkastella. Jouduin ottaan Mieheltä mielipiteen kans, että onko sahalaitaiset vai ripsekkäät korvakkeet. Mies oli ehdottomasti sitä mieltä, että sahalaitaiset. Sanoisin, puhtaasti korvakkeiden perusteella ja 75% varmuudella, että mulla kasvaa täällä aho-orvokkia.
Aho-orvokistaki erotetaan kahta lajia, mutta en nyt lähe heitä erottelemaan. Varsinki, kun Luontoportti sanoo myös, että aho- ja metsäorvokit voi helposti risteytyä keskenään. Mutta kuulemma myös hieta-, ranta- ja luhtaorvokin kanssa. Eli olkoon hän nyt vaan aho- (tai sitte metsä, mutta aika varmasti aho-) orvokki.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 20.38 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 15. kesäkuuta 2019
Siitä on nyt ehkä kolme tai neljä viikkoa, kun siirrettiin kuusama. Se ei pelkästään säilyny hengissä vaan myös kukki.
Väittäisin, että tässä on nyt enemmän kyse kuusaman tilannetajusta kuin mun vihertaidoista.
Mulla ois jemmassa pari metallista ritilää, joista vois askarrella tälle paremman kiipeilykehikon. Ehkä juhannuksena, kun voin orjuuttaa kyläileviä siskon lapsia.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 17.41 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
tiistai 11. kesäkuuta 2019
Oon nyt muutaman kesän koittanu selvitää mikä köynnöstää meidän rantapuskassa. Se tykkää suikerrella maata pitkin, mutta mielellään myös kiipeilee muiden kasvien päälle, rantakoivuun ja esim. rautakankea pitkin.
Koska kyseinen tyyppi ei kuki eikä tee mitään muutakaan tunnistusta helpottavaa, päätin käyttää apuna ammattilaista. Kristiina mun balettitunnilta on kasvitieteilijä, joten nakkasin haasteen hänelle.
Pistin tän alla olevan kuvan sille ja viestin "Mikä köynnös. Ei kuki. Karvainen tarttuva varsi."
Vastaus oli varsin kasvitieteellinen: "Haa! Nyt voitte perustaa panimon: mie väitän et se on humala! Kolmijakoinen sahalaitainen lehti, nelisärmäinen karvainen varsi. Se on kaksikotinen, joten vaatii tytön ja pojan, että tuottaa hedelmää."
Humalaa Google oli mulle tarjoillu, mutta en uskonu sitä, kun ei kerta tee niitä hedelmiä. Mennään siis humalalla ja kiitetään Kristiinaa tunnistusavusta numerolle 24!
Viherpeukalot kertoo, että "humala on nopeakasvuinen, ruohovartinen köynnös, jota ei tarvitse leikata kasvukaudella. Lakastuneet versot poistetaan maata myöten keväällä. Kypsiä, mutta ei vielä ruskettuneita tähkiä voi kerätä ja käyttää kuivattuina rauhoittavana iltateenä. Oluen valmistuksessa on perinteisesti käytetty humalan käpyjä."
Ja jatkaa, että "vain tyttöhumalat muodostavat käpyjä".
Vaikka olenkin oluenystävä, niin en ihan niin harrastunut kuitenkaan (puhumattakaan rauhoittavasta iltateestä), että alkaisin selvittää onko toi mun humala poika vai tyttö, ja etsimään sille kumppania. Niin paljon on elämää tuossa meidän rantapuskassa, että yksinäinen hän ei varmasti ole.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 21.28 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
torstai 30. toukokuuta 2019
Suomen kaunein mökkisauna - katso myös ennen-kuvat
Saunaanhan me lopulta päästiin mökillä jo kesän 2017 viimeisenä kesälomapäivänä, mutta kuvia siitä ei tietenkään voinu ottaa ennen kuin viimeistelyt oli tehty. Ne tuli valmiiksi kesän 2018 lopulla. Sitte hajos puhelimen näyttö eikä pystyny instagrammaan ja sitte tuli taas syksyn kiireet ja ressi.
Mutta tässä tää nyt lopulta ois. Suomen kaunein mökkisauna.
Löydettiin tosiaan aika läheltä paikka, josta saatiin ostaa vanhoja tiiliä, niin Varamies teki tollasen kauniin paloseinän eikä tarvinnu laittaa rumaa levyä.
Lauteet on tehty paikallisesta tervalepästä ja ne on niin leveät, että pystyy vaikka selällään löylyttelemään. Koska en halunnu tinkiä lauteiden leveydestä, niin ne tuli vähän tohon ikkunan eteen, mutta se haittaa mua joka kerta vähemmän.
Ja toi on muuten suoraprofiilista (STS) paneelia seinässä. Sai sitä pikkusen hakea, mutta en halunnu sitä pyöreereunasta, jota löytyy kaikista sanunoista. Ja ite värjätty joka lauta. Varmaan jollain Satu-saunasuojalla, mutta älkää kysykö sävyä. (Toi vaalee selkäpuu on kaupan tervaleppää. Ootellaan, että tummenee ajan kans.)
Pesupenkki on lauteiden kanssa samaa tervaleppää. Emalivadin kaveriksi olen etsinyt kauniita ämpäreitä, mutta koska niitä ei vielä ole tullu vastaan, niin otin siksi aikaa pöntöimmän väriset mitä löysin eli kelta-turkoosit. Vesi kannetaan tietysti joesta.
Kattoon laitettiin kaupasta ostettua, vähän ohkasempaa tervaleppää ja korkeutta saatiin tilaan pikkusen lisää nostamalla sisäkattoa kattoparrujen yläreunaan.
Saunassa olleet Kota-kiuas ja -pata pidettiin, koska ne oli hyvässä kunnossa. Kivet vaan vaihdettiin kiukaaseen. Niin ja alla oleva osa muuria piti Varamiehen melkein muurata uusiksi, kun oli niin murentunu. Mutta siitäki tuli sikahyvä.
Aiemmin saunaan mentiin sisäpuolelta. Käännettiin sauna niin, että kulku on ulkoa, koska sitten lauteet saatiin niin, ettei tarvi istua selkä ikkunaa vasten.
Vanha saunanovi sopi hyvin ulkokäyttöön, joten pidettiin se. Siinä on edelleen vanha käsintehty (ruma, mutta sympaattinen) "Turbo bastu sauna" -kyltti. Se saa pysyä, mutta jostain syystä ovessa oli myös haka, jolla saunoja sai oven lukittua sisäpuolelta. Sen irrotin ekana. Ettei vaan sattuis mitään.
Tuossa vielä koko komeus. On se vaan mahtava.
Pistetään tänne nyt vielä tää, kun iskä ja Mies pitää tuumaustaukoa. Tää tulee pukuhuoneen seinälle kehyksiin, kunhan saadaan se sisustuspisteeseen. Käytännössä meidän kesäleikkien kestosuosikki, saunanpurku, jatkuu nyt viidettä kesää. Ehkä tänä kesänä...
No pirsana. Kun kerta löysin, niin laitetaan nyt nää ennen-kuvatkin:
Tässä siis vanhalta ovelta uudelle ovelle päin kuvattuna. Pata ja kiuas samalla paikalla kuin nykyään. Vanhat lauteet oli tolleen ikkunan edessä, ikkunassa pitsiverho ja lattiassa muovimatto(a, silleen reilusti kerroksina). Bonuksenahan toi koko rakennus oli silleen vinossa, että lauteenreunasta sai pitää kiinni, ettei lähe valumaa ja peseytyä piti viemäriaukon yläpuolella (ja silti sai äyskäröidä vettä ovelta).
En muista oliko toi alakuvassa pesupaikan seinässä oleva laattaa vai laatan näköstä muovimattoa, mutta joka tapauksessa *puistatus*.
Mä oon vaan niin onnellinen, että toi sauna on valmis ja ihana.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 19.03 4 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
tiistai 21. toukokuuta 2019
Ostimma huutokaupasta vanhan hirsirungon ja siitä ois tarkotus ruveta kasaan uutta mökkiä tänä kesänä. (Huoli pois. En tuu kyllästyttään teitä, enkä itteäni, rakentamisen yksityiskohdilla.)
Tää oli taustatarina sille, että koska "uus" mökki tulee tuon blogin taustakuvanakin olevan vajan paikalle, niin kuvassa olevalle kuusamalle, mun ekalle tunnistukselle, oli löydettävä uus sijoituspaikka.
Sen lisäksi, että kuusama on kaunis, siitä on tullu mulle yllättävän rakas ja tavallaan koko mökkipirkkoilun symboli. Siksi oli sikavaikee alottaa. Googlasin monet ohjeet kuusaman siirtämiseen ja pistokkaiden ottamiseen (varmuuden vuoksi). Pelkäsin, että mulla ei ole toista yhtä hyvää ja aurinkoista paikkaa sille.
Päädyin mökin seinustaan, johon paistaa aurinko puolesta päivästä eteenpäin. Silläkin uhalla, että jotain päivänä puretaan mökki ja kuusamaa uhkaa taas muutto.
(Uudesta kuopasta löytyi yllättäen sähköjohto ja vaikka Mies vakuutti, että siinä ei mene sähköä, niin pistin sen silti ite katkaseen sen. Ihan vaan varuilta.)
Vasta, kun otin lopulta lapion käteen ja aloin kaivaa, tajusin, että siirtäminen voi jopa tehä kaverille hyvää. Kuusamalle suositellaan hyvin kalkittua ja ravinteikasta kasvualustaa. En tiedä nyrkinkokosten kivien ravintoarvosta, mutta jotenki musta tuntuu, että hiekkamaa ja kivenmurikat ei välttämättä ole ollu sille ideaali elintila. Voi myös olla, että vajanseinusta oli jopa liian aurinkoinen.
Voin tässä nyt myöntää, että juttelin sille koko operaation ajan. Pyysin anteeksi juurien katkomista ja lupasin, että tää on kaikki sen omaksi parhaaksi ja että se pääsee parempaan paikkaan. En oikeesti oo mikään hörhö, mutta poikkeukselliset toimet vaatii poikkeuksellisia metodeja.
Koska seinäritilä irtos helposti, niin päätin siirtää kuusaman ritilöineen. Josko se auttais eroahdistukseen edes vähän. Uuteen kuoppaan pistin kaikki loput löytyneet puutarhamullat ja vajasta löytyneen kalkin. Missään ei kerrota mitä käytännössä tarkottaa "reilusti kalkittu" kasvualusta, joten pistin pari kolme kourallista.
Uus kuoppa oli tietty inasen liian oikealla, joten toi ritilä tuli hieman ikkunanpielen päälle, mutta ne on näitä elämän pikku käpysiä. Oisinhan mä voinu sitä kuoppaa siirtää, mutta oon vaan liian laiska. "Itse kun tekee, niin saa mitä sattuu tulemaan".
Nyt vaan sitten pidetään peukkuja, että se tykkää uudesta paikastaan. Otin tietty myös pistokkaita varmuuden vuoksi, mutta niistä toisella kertaa.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 21.32 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
lauantai 11. toukokuuta 2019
Vahingossa tulin selanneeksi vanhoja tekstejä ja huomasin, että pensasmustikoille vois laittaa keväisin rodo-lannotetta. (Mun pitäs tehä joku systeemi, että mitkä kasvit tarvii kevät- ja mitkä syystoimenpiteitä, koska en minä niitä muista, vaikka olen kirjottanu ne just sitä varten tänne.)
No, ostin havu- ja rodolannotteen ja ohjeissa oli, että voi joko levittää maahan "juurialueelle" tai vaihtoehtoisesti voi tehdä maahan rautakangella reikiä, laittaa lannotteen sinne ja peittää mullalla. Kuka hullu tekee ja peittelee reikiä, jos homman voi kerta hoitaa helpomminki?
Kävin hakeen kastelukannun (koska lannotteen perään on kuulemma hyvä heittää vettä) ja kun tulin takas niin tää tyyppi nuoleskeli onnellisena rodolannotetta puskien juurelta.
Oishan mun pitäny arvata, kun se pionia istuttaessa veteli kanankakkaa suoraan pussista.
Näiden istutuksesta tulee nyt kaks vuotta. Peukut pystyyn, että tänä vuonna nähtäis mustikoitaki.
Lähettänyt Mökki-Pirkko klo 9.06 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Uudemmat tekstit Vanhemmat tekstit Etusivu
Ei tästä huono tuu, ainakaan.
Oon luvannu mökkitontin kasveille, että ketään ei hävitetä, ainakaan ennen kuin ne on tunnistettu. Lisäksi leivotaan, pikkasen sisustetaan ja yleisesti lipsutaan aiheissa millon mihinki.
Mut löytää myös näistä:
alivuokralaisia (3) apua! (1) fail (9) hortoilu (2) itetehty (9) juhlat (2) kasvihävitys (7) kasvitunnistus (32) keittiössä (17) muisto (4) mäyräkoira (22) none-of-the-around (8) onnistuminen (11) ostoksia (1) remppahommia (3) satokausi (6) seurantapäivitys (16) siemenestä kasvatus (9) sisustushommia (6) talvihommia (2) tulokaskasvi (9)
Tästä löytyy kaikki tekstit:
Tää pieni sininen mun ois kyllä pitäny tietää
Orvokki se nyt ainaki on
Suomen kaunein mökkisauna - katso myös ennen-kuvat
Näitä kirjoituksia on viime aikoina luettu eniten:
Yks kukkaa, kaks kukkaa
Ruskoliljat ja isoäitien henki
Maailman paras leipä (ja helpoin ja kaunein)
"Kanukat ovat isoja, leveitä, peittäviä pensaita"
Anna olla viiminen angervo...
Tällasissa blogifoorumeissa voi helposti seurata:
Tekstit ja kuvat: Pirkko Laitinen (ellei toisin mainita). Teema: Yksinkertainen. Sisällön tarjoaa Blogger.