fi fi tr fi fi en tr tr fi fi fi id en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi tr tr en fi en et en fi en en fi fi fi
maaliskuu 2022 – Tasa-arvoa ja reformia
Yhdenvertaisuus ja osallisuus koulutuksessa ja työelämässä
Toteutuuko tasa-arvo suomalaisessa koulutuksessa ja työelämässä?
Suomi on pitkään pitänyt lippua salossa koulutuksen tasa-arvon mallimaana. Hyvä kehityssuunta on kuitenkin kääntynyt ikävämpään alamäkeen, kun koulutuksen rahoitusta on vähennetty. Alueelliset erot niin koulutuksessa kuin työmahdollisuuksissa kasvavat, ja myös erilaiset sukupuolijakaumat pitävät sitkeästi pintansa nyky-yhteiskunnassamme. Opettajien ja työnantajien jatkuvana haasteena on pystyä vastaamaan erilaisiin toiveisiin ja tarpeisiin ja tarjota tasa-arvoinen perusta omien päämäärien tavoitteluun.
Oppimis- ja työmahdollisuudet vaihtelevat eri kuntien välillä
Jako etelän ja pohjoisen välillä on laajentunut koskemaan kaupunkeja ja kuntia. Kun kasvatus- ja koulutuspalveluista leikataan, välimatkat kasvavat. Erilaiset budjettisuunnitelmat aiheuttavat havaittavia eroja opetustuntien määrään eri kunnissa, mikä vaikuttaa myös Suomen sijoituksiin Pisa-testeissä yleisellä tasolla.
Lisäksi halu hakeutua tiettyyn koulutusohjelmaan tai palkkautua tarjottuun työtehtävään edellyttää yhä kasvavassa määrin muuttoa toiseen kaupunkiin. Toisille paikkakunnille siirtyneistä AMK- ja yliopisto-opiskelijoista harva kuitenkaan palaa kotikuntaansa työllistämään paikallisia yrityksiä. Noidankehä on valmis ja osaaminen keskittyy helposti suurimpiin kaupunkeihin.
Valitettavasti sama asuinpaikkakuntakaan ei aina tarjoa tasa-arvoisia koulutus- ja työllistymismahdollisuuksia. Taustatekijöinä jylläävät kunkin henkilön ikä, kieli, etnisyys ja sosioekonominen asema. Koulutusala ja -taso voivat myös riippua suuresti siitä, mihin suuntaan opiskelijoita ohjataan – ja tähän Suomen oppilaitokset voivat puuttua.
Tasa-arvon eriytyminen sukupuolen mukaan
Vaikka Suomi kuuluu miesten ja naisten välisen tasa-arvon uranuurtajamaihin, löytyy yhdenvertaisuuslaista vielä kehitettäviä kohtia. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää muun muassa opiskelijavalintoihin, oppimiseroihin, opetuksen järjestämiseen, opintosuoritusten arviointiin sekä oppilaitoksissa ja työpaikoilla tapahtuvaan sukupuoleen perustuvaan häirintään.
Niin sanotuissa tasa-ammateissa miesten ja naisten osuudet ovat 40–60 prosenttia. Tällaisessa työpaikassa työskentelee kuitenkin vain joka kymmenes henkilö. Jako ”miesten ja naisten töihin” on jopa vahvistunut joillakin aloilla, kuten tekniikan alalla ja rakennusalalla. Naisvoittosia aloja puolestaan ovat hoiva- ja opetusalat. Eriytymisen on huomattu olevan sitä jyrkempää, mitä alemmilla koulutustasoilla ollaan.
Uuteen yhdenvertaisuuslakiin kuuluvat myös muut sukupuolet. Binäärinen sukupuolien jako vanhentuu, ja sekä oppilaitosten että työpaikkojen tulisi ottaa asia huomioon jo nyt. Esimerkiksi Suomen Yhteishakujärjestelmä ei tunnista muita vaihtoehtoja kuin mies tai nainen eivätkä monetkaan alat tarjoa moderneja sukupuolen ilmaisuja ja identiteettejä. Vähemmistössä päätös opiskelu- tai työpaikasta tehdään helposti kohteesta syntyneiden mielikuvien perusteella. Jos yritys, oppilaitos tai ala on mielletty suvaitsevaksi, hakeutuvat muunsukupuoliset herkemmin sen pariin.
#MeToo -kampanjan vaikutus tasa-arvoon
Vuonna 2006 alkanut #MeToo-liike on ravistellut etenkin viihdealaa ja sen sukupuolirooleja ja -jakaumaa. Vaikutukset ovat kantaneet Suomen oppilaitoksiin ja työpaikoille, ja yhdenvertaisuuden kysymykset ovat olleet tapetilla. Sukupuolen määrittämiin valtasuhteisiin suhtaudutaan entistä kriittisemmin ja nykyfeminismi pyrkii huomioimaan sukupuolen ja seksuaalisuuden lisäksi ihonvärin ja vammaisuuden. Silti monet nykypäivän huumoriohjelmat ottavat vähemmistöt hampaisiinsa, ja viivyttävät osaltaan tasa-arvon toteutumista arjessa.
Olemassa olevassa systeemissä olevien epäkohtien osoittaminen on verrattain helppoa, mutta vastausten ja toimintaehdotusten antaminen on huomattavasti hankalampaa. Oppilaitoksia pyydetään henkilökohtaistamaan opintoja ja työpaikkoja kehittämään henkilöstönsä sisäistä koulutusta. Budjettiasiat asettavat kuitenkin rajat sille, mitä on käytännössä mahdollista tehdä hyvistä aikomuksista huolimatta.
Koulut voivat tarvita lisää opettajia ja yritykset tasa-arvoa edistäviä toimintamalleja, mutta tavoitteiden toteutuminen vaatii aikaa, rahaa ja pitkäjänteisyyttä. Työelämän tasa-arvon edistäminen kallistuu usein valtion sijaan pääosin yritysten harteille. Hyvä organisaatio ottaa sukupuoliajakauman huomioon palkkauksessa, työolosuhteissa, työehdoissa ja urakehityksessä, sekä tukee kaikkia työntekijöitään tasa-arvoisesti. Jos halua tasa-arvon ylläpitoon ei löydy johtotasolta tai alaisten puolelta, hyväksi aiottu hanke kuivuu äkkiä kasaan.
Tasa-arvosuunnitelmat ovat kuitenkin erinomainen mahdollisuus kehittyä sekä oppilaitokselle että yritykselle. Kun velvoitteet tasa-arvon edistämisestä ja riskit syrjinnästä on tunnistettu, on yhteisiä pelisääntöjä helpompi luoda ja seurata. Avoimuudella päästään jo pitkälle, ja moniammatillista yhteistyötä voidaan tehdä esimerkiksi työterveyshuollon ammattilaisten kanssa.
Myös erilaiset roolipelit on valjastettu empaattista samaistumista tukevien hankkeiden tarpeisiin. Osallistuja voi rakentaa uutta tietoa aiemman ajatusmaailmansa pohjalle muun muassa Minä olen Lumo -pelissä. Muita hyödyllisiä työkaluja ovat ”Tasa-arvoa ja reformia” -hanke sekä ”Mukana!” -opas.
Mitä seuraa, jos tasa-arvo ei toteudu?
Tasa-arvon edistäminen ja sen varjeleminen on tärkeä tehtävä, jota ei pidä sivuuttaa. Työsuojeluviranomainen voi antaa työnantajalle kehotuksen, jos yritys toimii yhdenvertaisuuslaissa olevaa syrjintäkielto vastaan. Päätös velvoittaa yritystä korjaamaan säännösten vastaisen tilanteen ja kehotusta voidaan syventää uhkasakolla.
Oppilaitoksissa tasa-arvolain noudattamista valvovat valtion tasa-arvovaltuutettu ja yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunta. Ne voivat myöntää kielto- ja velvoitepäätöksiä sekä vahvistaa kiistan osapuolten välisen sovinnon.
Ihanteellisessa tilanteessa pakotteita ja sakkoja ei kuitenkaan olisi, vaan tasa-arvo toteutuisi kaikilla aloilla ja ympäristöissä kansalaisten omasta aloitteesta. Valtion on tehtävä osansa resurssien jakajana ja budjettien laatijana, mutta suvaitsevaisuus on hyve, jonka jokainen voi omaksua.
Toteutuuko tasa-arvo suomalaisessa koulutuksessa ja työelämässä?
© 2022 Tasa-arvoa ja reformia