fi en fi fi fa fi et fi sv en fi fi nl fi fi fi lt fi fi fi fi it fi et hu fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi fi fi fr en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi ca en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi hu fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en
skip to main | skip to sidebar
Näytetään tekstit, joissa on tunniste riistan käsittely. Näytä kaikki tekstit
Riistalinnut olisi hyvä aina kyniä eli höyhenet olisi nypittävä irti nahkasta. Tämä koskee varsinkin puolisukeltajasorsia, joihin muodostuu paksu ja mainiota makua antava rasvakerros heti nahkan alle. Nyljettäessä kaikki rasva menetetään. Lisäksi nahka osaltaan suojaa lihaa kuivumiselta aterian valmistuksessa. Samalla on totta, että kyniminen on työlästä ja sotkuista puuhaa - tämä varsinkin, jos kynimisen niksit eivät ole tiedossa. Tässä tarinassa esittelen oman tapani käsitellä riistalintuja. Opit tähän malliin on ammennettu Juha K. Kairikon Riistasaalis-kirjasta ja ruotsalaisesta riistankäsittelyelokuvasta.
Hyvän riista-aterian valmistelu alkaa tavallaan jo ennen riistalaukausta. Kaaveet on asetettava sopivalle etäisyydelle sopivan riistalaukauksen saamiseksi. Riistalaukaus on tehtävä järkevälle, noin 25-30 metrin, ampumaetäisyydelle, jotta lintu varmasti kuolee ja jotta saalis säilyisi ulkoisesti hyvässä kunnossa - ei poikki menneitä siipiä tai jalkoja. Kun kaikki onnistuu, en suolista lintua välittömästi maastossa. Ainoa välitön toimenpide on pistäminen eli kaulavaltimoiden katkaisu. Pistämisellä saa valutettua saaliin lihaksista pari ruokalusikallista verta, joka muuten jäisi lihaksiin. Veren valuttamisen jälkeen saalista olisi säilytettävä vaakatasossa vatsa ylöspäin, jotteivat suolistosta mahdollisesti vuotavat mehut pääsisi valumaan linnun rintalihaksiin.
Kun aamulennolta tullaan kotiin, alkaa riistan jatkokäsittely välittömästi. Ensin saalislintu pääsee kuumaan kylpyyn. Ruotsalaiselokuvassa esitellään kynimistä merkittävästi helpottava tekniikka. Sorsa upotetaan lämpimään veteen. Lämmin vesi tunkeutuu peitinhöyhenten ja pohjauntuvien läpi nahkaan saakka ja löysyttää höyhenten, sulkien ja untuvien kiinnitystä. Samalla höyhenistö kastuu läpikotaisin, jolloin pienetkään untuvat eivät pölise ja leijaile joka paikkaan. Tarvitaan siis iso kattila, jossa vettä lämmitetään 65-70 °C asteiseksi. Lämpötilan kanssa on oltava tarkkana, sillä kylmempi vesi ei toimi ja lämpimämpi vesi alkaa jo nopeasti kypsentää lintua.
Veden lämmittyä upotetaan sorsa veteen kauttaaltaan. Sorsan päästä on kätevä pitää kiinni ja linnun nokalla voi painaa koko linnun vartalon upoksiin. Upotuksen apuna voi käyttää kauhaa tai jotain muuta vastaavaa keittiötyökalua. Sorsaa pidetään vedessä noin puoli minuuttia ja sitä voi vähän huljutella ja käännellä tänä aikana. Jos sorsa pääsee kuivahtamaan liiaksi kesken kynimisen, voi kylpykäsittelyn uusia kokonaan tai kastaa veteen vaikkapa pelkän siiven.
Pitää tässä vielä alleviivata, että kuuma kylpy on siis syynä siihen, miksen suolista lintua heti maastossa. Kuuma vesi vatsaontelossa alkaisi kypsentää rintalihoja sisäpuolelta ja toisaalta sieltä sisältä valuisi verta sotkemaan kylpyvettä.
Seuraavaksi lintu siirretään pöydälle ja kyniminen voi alkaa. Märät höyhenet ja untuvat sotkeutuvat toisiinsa ja ne irtoavat hyvin helposti. Oheisessa kuvassa tein vain pari nopeaa kevyttä pyyhkäisyä ja lähes koko rinta on paljas. Mikä parasta, useimmat tuppihöyhenet irtoavat tässä käsittelyssä samalla.
Myös siiven isot ja normaalisti tiukassa olevat siipisulat ja vielä hankalammat pienet olkahöyhenet irtoavat kylpykäsittelyllä helpommin.
Jos pöydällä pyörivä sorsa tuntuu hankalata käsitellä, voi linnun laittaa roikkumaankin. Itse käytän tätä vaihtoehtoista työtapaa varsinkin silloin, kun kynittävää on enemmän. Narusta roikkuvan sorsan kanssa tosin selkä ja hartiat kipeytyvät helposti, joten työskentelykorkeuden olisi syytä olla ergonomisesti toimiva.
Kyniminen alkaa olla loppusuoralla. Linnusta on puhdistettu itsepintaisimmatkin tuppihöyhenet vaimolta lainatuilla kosmetiikkapinseteillä, jalat ja siivet on katkaistu nivelestä. Jäljellä on vielä aivan pienimpien untuvien ja ohuiden hiusmaisten karvahöyhenten polttaminen. Itse käytän tähän pientä käsipoltinta, joka taitaa olla alunperin tarkoitettu paahtovanukkaan pinnan polttamiseen. Kaasupolttimen pistemäinen liekki polttaa näppärästi myös kaikki vaikeat paikat - erityisesti kainalokuopat ja jalkojen taustat.
Lopuksi kaula katkaistaan ja vasta nyt lintu suolistetaan. Linnun vatsaontelo on todella helppo puhdistaa tarkasti keuhkoja, munuaisia ja kupua myöten. Viimeisenä työvaiheena saalis vakumoidaan ja se laitetaan mureutumaan eli raakakypsymään, jääkaappiin muutamaksi päiväksi ennen pakastamista. Raakakypsymisen oikean ajan laskukaava on selostettu Terveiset Ravintoketjun Huipulta -blogissa, joten ei siitä tässä yhteydessä sen enempää.
Näillä opeilla meillä siis käsitellään riistalinnut. Kuten sanottu, tämä vesikylpytekniikka on ensisijaisesti tarkoitettu puolisukeltajasorsille, mutta yhtä lailla näin voi käsitellä myös metsä- ja peltokanalinnut sekä kyyhkyset. Kuuma kylpy helpottaa höyhenien irtoamista ja samalla se estää untuvien leijailun pitkin nurkkia. Työtapa on niin siisti, että monesti kynin linnut olohuoneessa telkkaria katsoen - vaimon suostumuksella. Ehkäpä parasta kuitenkin on se, että kuuma kylpy nopeuttaa kynimistä huomattavasti. Kun pistää töpinäksi, yhden sorsan kanssa kuluu aikaa noin 20 minuuttia kylvystä vakuumiin.
Suolistamisen viivyttäminen voi tuntua joistakuista vähän arveluttavalta, mutta lintujen vatsaontelosta suoliston hapot eivät normaalisti siirry lihaan - kunhan lintu on säilynyt hyvässä kunnossa ja lintua säilytetään vatsa ylöspäin. Lisäksi kannattaa huomata, että tämä tekniikka on tarkoitettu tilanteisiin, kun jatkokäsittelyyn päästään nopeasti riistalaukauksen jälkeen. Pidemmillä reissuilla lintu on suolistettava maastossa, mutta sitten ongelmaksi tuleekin saaliin suojaaminen kärpäsiltä.
Minulla oli tarkoitus tehdä pieni tarina siitä, miten sepelkyyhkysaalis käsitellään ja valmistellaan ruuaksi. Tämän tarinan kanssa kävi vähän samalla tavalla, kuin taannoisessa haulikon puhdistamistarinassa - taustameteriaalia etsiessäni löysin maailmalta valmista hyvää materiaalia. Brittiläinen metsästysjärjestö BASC on nimittäin julkaissut kolmeosaisen videosarjan sepelkyyhkyn käsittelystä. Videoista voi nähdä muutamia eroja suomalaiseen tapaan käsitellä riistaa. Kokonaisuus on kuitenkin minusta todella hyvä ja näillä opeilla saa varmasti hyvälaatuista raaka-ainetta juhla-aterialle.
Sarjan ensimmäinen jakso keskittyy riistan kuljettamiseen maastosta kotiin ja keittiöön. Jakso on aika lyhyt ja kevytsisältöinen. On silti hyvä korostaa riistan käsittelyn alkavan jo maastossa. Kuljetuksessa linnut on syytä pitää rinta ylöspäin, jotta vatsaontelossa olevat mahdolliset nesteet eivät pilaisi rintalihoja.
Sarjan kakkososa on tärkein ja monipuolisin - siinä lintu kynitään ja suolistetaan. Tässä niitä eroja suomalaiseen metsästyskulttuuriin tuleekin. Täällä useimmat suolistavat saaliinsa heti maastossa, kun taas britit näemmä suolistavat saaliin vasta keittiössä. Brittitavassa on varmasti etunsa: kyniminen on siistimpää ja avaamattomaan vatsaonteloon ei varmasti pääse ulkopuolisia bakteereja. Itse olen Jaakko Kolmosen opein kokeillut sellaistakin, että suolistan linnut vasta riiputusvaiheen jälkeen. Tämäkin malli toimii, kunhan saalislintu on hyväkuntoinen. Toinen pieni nyanssiero on siinä, että täällä yleensä suositellaan katkaisemaan siivet ja jalat nivelestä raajojen poikkilyömisen sijaan.
Brittiläissarjan päättää kolmas jakso, jossa esitellään pelkkien rintalihojen irrottaminen. Itse en tätä tyyliä juurikaan harrasta, koska lihahävikkiä tulee tällä tavalla aina - ainakin vähän. Tietysti erityisen suurien saalismäärien kanssa näinkin voisi toimia. Itse otan näissä tilanteissa mieluummin talteen koko rintalastan, kuten tämän tarinan aloituskuvassakin muutaman vuoden takaa on tehty. Rintalastan kokonaisena irrottaminen on muuten esitelty ruotsalaisessa Dianas Stigar -metsästyselokuvasarjan sepelkyyhkyjahtia käsittelevässä jaksossa.
Sepelkyyhkyä voi riiputtaa, mutta minusta se ei ole välttämätöntä varsinkaan nuorilla linnuilla. Parasta tietysti ollsi, että riista päätyy käsittelyn jälkeen suoraan pannulle. Mutta kun osan saaliista joutuu pakastamaan, niin silloin minusta on syytä käyttää aina vakumointikonetta. Vakuumissa liha säilyy hyvänä!
Näillä opeilla siis kohti makoisia sepelkyyhkyaterioita. Tämän tarinan minielokuvien käsittelyohjeet soveltuvat tietysti hyvin myös sorsille ja kanalinnuille.
Kevään pienpetojahtisesonki on meneillään juuri nyt. Ketut tulevat pillille hanakasti ja supikoirat alkavat liikkua luoliltaan. Sopivasti kesken tiiveintä jahtikautta Suomen Metsästäjäliitto on julkaissut varsin hyvän opasvideon ketun nylkemisestä. Video nähtävillä alla. Aiheesta kiinnostuneiden kannattaa tutustua myös aiemmin blogissani esiteltyyn aivan mainioon Jägarens Skinn och Hudar-kirjaan. Luonnonturkisten suosion ja niistä maksetun hinnan huhutaan muuten olevan nousussa.
Takamaiden lukemisto: Jägarens Skinn Och Hudar
Tämä kirjoitus avaa uuden ulottuvuuden Tapiolan Takamaiden blogiin. Otan esittelyyn kirjahyllyni parhammistoa. Erilaisia ulkoilmaharrasteisiin liittyviä kirjoja on vuosien saatossa kertynyt parisen hyllymetriä. Julkaisen näitä kirjaesittelyjä niin, että ne olisivat jotenkin ajankohtaisia. Kuluneella viikolla saatiin supikoira, joten Takamaiden Lukemisto-kokonaisuuden aloittaa mainio turkisten käsittelyyn keskittyvä kirja: Jägarens Skinn Och Hudar.
Vuonna 1993 julkaistu kovakantinen kirja on ruotsalaista alkuperää. Kirjan tekijöinä ovat Alf Andersson ja Tommy Paulsson. Näistä Andersson on varmaan monille tuttu. Hän on ollut varsin tuottelias eräalan tietokirjailija ainakin 30 vuoden ajan ja hänen kirjojaan on myös käännetty suomeksi melko laajasti. Andersson on siis tavallaan Ruotsin vastine meikäläiselle Juha K. Kairikolle.
Kirjassa on 112 sivua. Siinä esitellään mainioin vaiheistetuin piirroksin ohjeet ketun/supikoiran, näädän/minkin/hillerin, oravan/kärpän/lumikon, mäyrän, majavan, hirven ja karhun nahkomiseen. Alla esitellään ketun hännän käsittelyä.
Tässä puolestaan käsitellään näädän nahkaa. Hyviä kuvia säestää napakka kuvateksti, jossa avataan työvaihetta syvemmin. Nahkontaohjeiden lisäksi kirjasta löytyy myös lyhyt esittelyosio pienpetojen pyyntimuodoista ja turkisten jatkokäsittelystä.
Kirjan oppeja hyödynnettiin taannoisen supikoiran käsittelyssä. Tarinan sankari valvoo tapahtumaa lattialta. Tässä vaiheessa takapää on jo käsitelty ja menossa on etujalkojen avaaminen.
Jägarens Skinn Och Hudar (ISBN: 91-7586-410-X) on välttämätön kirja kaikille niille, jotka haluavat hyödyntää riistasaaliinsa turkiksia ja nahkoja. Nahkontaa esitellään muutamissa muissakin kirjoissa, mutta tämä kirja on kattavin, yksityiskohtaisin ja selkein esitys tästä aihealueesta. Ruotsinkielisen kirjan parasta antia ovat todella hyvät piirrokset eri työvaiheista. Tätä tekstiä kirjoitettaessa se on löytyy ainakin Pohjanmaan antikvariaatista.
Tapiolan Takamailla tunnelmoitiin taas viikonloppuna ahkerasti. Saaliin osalta viikonloppu oli kaksijakoinen - sorsia ei saatu, mutta sattumarusakko saatiin koiran kanssa sunnuntaina. Tässä kirjoituksessa esittelen, miten rusakko ns. "passataan", eli käsitellään siistiä kuljettamista varten.
Sunnuntain aamu alkoi sorsajahdin yrityksellä. Viime viikonlopusta tulvat olivat vain yltyneet, jonka vuoksi kuvat lähtivät ajelehtimaan virran mukana alituisesti. Nyt vesiraja ulottuu osin jo pelloille, joten virran rantapusikoissa ei voi passissa istua. Paikalliset tietävät kertoa, että viimeksi näin kova syystulva on ollut vuonna 1991.
Kovasta virrasta huolimatta, sorsia tuntuu kuitenkin vähän joessa olevan. Alla oleva kuva on otettu toisen houkutuskuvien pelastusreissun aikana - tällä paikalla ei voi metsästää läheisten talojen vuoksi. Alkaa olla jo varsin komeat värit heinäsorsakoiraissa.
Epäonnisen sorsa-aamun jälkeen lähdettiin loukkukierrokselle ja teeriä katselemaan. Yhdellä suoaukolla teeriä kukertelikin syyssoitimella, mutta ne karkoittuivat sinne hiipiessä jo hyvissä ajoin. Lähdin valumaan sieltä kohti kotia pellonreunoja kierrellen. Tuulet olivat kannaltamme kerrankin oikein päin, kun päästiin etenemään vastatuuleen. Edessä näkyvän pienen metsäsaarekkeen lähellä koira otti ilmavainun jo reilun 50 metrin päästä ja syöksyi kuusen alle...
... josta pomppasi rusakko juoksuun. Varsin pieni rusakko, mutta arvokas saalis yhtä kaikki. Tämä oli muuten ensimmäinen kerta, kun sain Nallelle pomppusaaliin, eli koiran ylösajaman riistatilanteen.
Seuraavissa kuvissa esittelen ns. passaamisen. Saaliiksi saatu rusakko tai jänis voi verestää repun melkoisesti. Repun sotkeentuminen estetään käytännössä täysin passaamalla saaliiksi saatu pitkäkorva. Tämän käsittelytavan on esitellyt Juha K. Kairikko kirjassaan "Riistasaalis". Aika monilta kokeneiltakin jänismiehiltä tämä vinkki on ilmeisesti mennyt ohi.
Saalis suolistetaan ja käsitellään tavalliseen tapaan. Passaaminen aloitetaan viiltämällä toisen takajalan kinnerjänteen ja sääriluun väliin reikä.
Toinen takajalka pujotetaan viilletystä reiästä.
Etujalat ja pää kiepautetaan takajalkojen välistä. Näin muodostuu tiivis paketti, joka ei valuta verta ja on muutenkin kätevän kompakti käsitellä ja kuljettaa. Tällä tavalla myös kotiin vietävät sisäelimet säilyvät pupun sisällä mukavasti.
Passattu saalis repun riistapussissa.
Tilaa: Blogitekstit ( Atom )
Sepelkyyhkyn houkuttelumetsästyksen neljä peruselementtiä
Ensitutustuminen Scout Guard MG582-8M -riistakameraan
10 kotiläksyä ketun pillitykseen - "Näillä onnistut"
Ampumaharrastus erä14 hanhijahti jänisjahti kalastus kaurisjahti ketun pillittäminen klassikkosarja koiratarha kyyhkyjahti luonto metsäkanalintujahti muistoja noutaja: yleiset noutajan kouluttaminen oppaat peltokanalintujahti pienpetojahti riista-ateriat Riistakamerat riistan käsittely riistanhoito sorsajahti sorsapillit tapahtumat varisjahti varusteet ja välineet
Derby Winner 2018 alias MörkÖ
Tuiskun ensimmäinen AVO-luokan vesityökoe
Metsästysblogi, riistareseptit - Terveiset ravintoketjun huipulta
Onneksi olkoon 10-vuotta arvonnan voittajille!
Sarvi - riistapolitiikan uutisblogi
Susiluvat,valitukset ja oikeussuoja: virtuaalinen vai perinteinen paikallisuus
Ohilaukauksia ja onnistumisia - Tuomo Turusen kuvablogi
MarkkuPykalainen - MarkkuPykalainen - Erastely
Mehto nimeltä Roosa, Elämäni hienoin riistatyö
Näytä 5 Näytä kaikki
Copyright © 2014 Tapiolan Takamailla