fi fi fi fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi pt fi fi fi fi fi et fi fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi hbs_lat en id fi et id fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi sq tr en fi hbs_lat fi en ceb fi fi fi fi fi en cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en fi es en fi en en
Jenni's lullaby: Pintaa syvemmälle osa 2. - Kotiäitinä kahdelle lapselle
Olen ollut kotiäitinä nyt vähän päälle kolme vuotta. En suunnitellut etukäteen raskausaikana tai edes esikoisemme syntymän jälkeen, että minä tai mieheni olisimme kotona pitkään. Se muotoutui ajan kanssa, että ainakin kaksi tai mielellään kolme vuotta. Toki se on myös lapsista kiinni, olisivatko he meidän mielestämme valmiita hoitoon.
Me ollaan Timon kanssa ihan tasavertaisia vanhempia, mutta toki erityisesti ensimmäisenä vuotena lapset ovat olleet minussa kiinni enemmän, koska olen imettänyt ja viettänyt aikaa enemmän heidän kanssaan kotona. Oman ajan tärkeys on korostunut erityisesti toisen lapsen tullessa. Me olemmekin merkinneet oman ajan ihan kalenteriin, että sitä varmasti tulee molemmille. Mulle oma aika tarkoittaa usein sitä, että lähden pois kotoa, koska meillä on niin pieni koti, etten voi olla täällä rauhassa, ettei lapset ala kaipailla oven läpi. Myös parisuhdeaika on tärkeä ja sitä pyrimme viettämään iltaisin ja muutaman kerran vuodessa käydään esimerkiksi syömässä kahdestaan.
Vauvavuodet ovat olleet raskaimpia väsymyksen takia. Tuntuu ihan käsittämättömältä, että esimerkiksi vuonna 2017 en nukkunut yhtään kokonaista yötä! Kaikista pahinta on pätkissä nukkuminen ja se, ettei vauva esimerkiksi nukahda heti. Vaikka meillä suht hyvin nukkuneita lapsia onkin, eikä esimerkiksi koliikkia ole ollut, niin uni on se, josta on joutunut tinkimään. Muuten vauvavuodet ovat menneet hyvin, eikä mitään isompia juttuja ole ollut. Toisen lapsen vauvavuosi meni vielä paremmin, koska kaikki oli jo niin sanotusti tuttua ja osasi ottaa rennommin ja oli jo muutenkin varmempi siinä omassa vanhemmuudessa.
Meidän päivät menee kyllä ihan täällä kotona ollessakin hirveää vauhtia ja sitä oikeasti ihmettelee vaan, että taasko on viikonloppu ja taasko se kuukausi meni. Kotiäitiys ei ole laiskottelua vaan kyllä se ihan työstä menee ja onhan se työtä - omien lapsiensa kasvattamista ja itsensä kehittämistä. Välillä ei oikein tiedä itsekään kasvatanko minä lapsia vai lapset minua. Haluan ainakin, että omat lapset osaisivat kunnioittaa ja rakastaa itseään, mutta myös muita. Koulussa ja töissäkin tuli Vanhemmuuden roolikartta tutuksi ja kun sitä lukee, niin huomaakin, että vanhemmuus käsittää paljon muutakin kuin pelkästään puhtaat vaatteet, vaipanvaihdon ja ruoan.
Mun arki menee siinä, että käyn lasten kanssa kaupassa ostamassa viikon ruoat, kierrellään kauppoja ja kirpputoreja ostamassa tarvittavia juttuja, leikitään, tehdään kotitöitä, tehdään ruokaa, vaihdetaan vaippaa, nukutetaan lasta päiväunille, käydään ulkona, nähdään kavereita ja välillä käydään perhekerhoissa ja ihan vaan opetellaan elämää ja lapsen kehityksen mukaisia asioita. Olen huomannut sen, että mulle on hirveän tärkeää, että mulla on auto käytössä, jotta tarvittaessa voin pakata lapset autoon ja lähteä jonnekin. Mutta tykkään kyllä olla kotona lasten kanssa, vaikka toki välillä kaipaan töihin ja selailen huvikseni työpaikkoja. Ajattelen silti, että tämä on nyt tärkeää aikaa, kun lapset ovat pieniä vaan niin pienen hetken. Minä ehdin kyllä olemaan töissä ja luomaan uraa sitten myöhemmin.
Itselle on tärkeää tietyt rutiinit arjessa, että koko paletti pysyy kasassa. Mä olen järjestelmällinen ihminen ja se näkyy mun tavassa olla äiti ja pyörittää tätä arkea. Tämä ei toimi jos mulla ei ole tiettyjä rutiineja päivissä ja viikoissa. Ihan esimerkiksi se, että päiväuniajoista pidetään kiinni, vaikka se tarkoittaakin sitten sitä, että perhekerhoon ei mennä. Jos me ollaan illalla ennen lasten nukkumaanmenoa autolla liikenteessä ja meidän tyttö nukahtaa autoon ihan vaikka viideksi minuutiksi, niin hänen nukkumaanmenonsa saattaa siirtyä eteenpäin jopa parilla tunnilla! Mikä taas vaikuttaa heti siihen, että omaa aikaa tai parisuhdeaikaa on vähemmän. Se ei tietenkään ole maailmanloppu, eikä meillä muutenkaan ole mitään minuuttiaikataulua, mutta jos niitä tapahtuu useampana kertana viikossa, niin kyllähän se heti vaikuttaa negatiivisesti arkeen.
Vaikka olen ollut kolme vuotta äitinä ja vietän lähes kaiken aikani lapsieni kanssa, niin minä olen kuitenkin minä, oma persoonani, enkä minä ainakaan jaksa aina puhua lapsistani niin kuin en puhu myöskään miehestäni. Sekin on ollut yksi syy siihen, miksi olen kirjoittanut äitiydestä ja lapsista täällä blogin puolella niin vähän. Koska en ole halunnut sotkea lapsia tänne vaan olen halunnut pitää blogin omana juttuna. Nyt kuitenkin koen, että haluan tänne jakaa tänne myös vähän tätä äitiyden näkökulmaakin.
Ja kyllä, välillä on raskaita päiviä, mutta niinhän niitä olisi myös ilman lapsiakin. Tärkeää äitiydessä ja ylipäätään vanhemmuudessa on se, että pitää omasta hyvinvoinnistaan huolta. Silloin jaksaa paremmin olla myös vanhempi. Jos se, että pystyy olemaan parempi vanhempi, tarkoittaa töihin menemistä ja lapsen laittamista päiväkotiin, niin sitten täytyy tehdä niin. Meillä meidän molempien on täytynyt opetella se, kuinka me tätä arkea pyöritetään ja löytää se tasapaino, ettei kumpikaan kuormitu liikaa. Täytyy uskaltaa myös sanoa, että nyt kaipaan lepoa tai apua esimerkiksi kotitöissä.
Olen oppinut tässä vuosien varrella olemaan se omanlainen äiti juuri minun lapsilleni. Mun ei tarvi olla sellainen äiti, mitä naapuri, sukulainen tai muskarissa olevat äidit ovat. Saan olla juuri sellainen äiti kuin minulle on luontaista. Tärkeintä on, että tunnen omat lapseni, olen heille rakastava, rajoja laittava ja läsnä sekä haluan heille parasta. Joku päivä he menevät hoitoon ja heidän elämäänsä tulee muita aikuisia tukemaan meidän vanhempien kasvatustyötä - mutta sen aika ei ole vielä.
Mitä ajatuksia teksti teissä herätti? Onko siellä ruudun takana muita vanhempia? Millaista teidän arki on kotona vai ootteko jo töissä?
Category: ajatuksia, Pintaa syvemmälle, äitiys
Sofia / nouw.com/fashionsituation27. helmikuuta 2018 klo 9.00
tää oli mielenkiintoinen postaus :) hieraisin kyllä silmiäni kaksi kertaa tuossa kohdassa jossa kerroit ettet nukkunut yhtään kokonaista yötä viime vuonna :o! huhh! en tiiä miten ite pystyisin olemaan niin vähillä yö unilla :D
Jenni/Jenni's lullaby27. helmikuuta 2018 klo 14.45
Kiva kuulla, että pidit! :) Joo onhan se aika mieletöntä ja vaikuttaa kyllä tosi paljon jaksamiseen, muistiin yms, kun nukkuu esim. 2-4 tunnin pätkissä yöt. :D Mut toki synnytyksen jälkeen hormonitoiminta on vähän erilaista ja uskon niiden vaikuttavan myös niin, että jaksaa yllättävän hyvin ainakin aluksi. Pidemmän päälle se ei tietenkään ole kovin mukavaa, mut elossa ollaan! :D Ja nyt meidän reilu 1v neiti nukkuu jo kokonaisia öitä joten mäkin saan nukkua paremmin! :)
Sofia2. maaliskuuta 2018 klo 0.42
Wau, täytyy kyllä nostaa hattua siinä suhteessa, että oot jaksanut noin vähillä yöunilla! Ite olisin varmaan jo tullut hulluksi tuossa vaiheessa :D Mä kyllä arvostan kotiäitejä tosi paljon. Harva osaa ajatella kuinka raskasta se loppujenlopuksi onkaan. Itelläkään ei toki oo lapsia vielä, mutta mun kummi on ollut lasten kanssa kotona koko niiden elämän ajan ja sitä kautta on sitten vähän päässyt näkemään kuinka rankkaa se loppujenlopuksi onkaan. Hatunnosto siis sulle! :)
Jenni/Jenni's lullaby4. maaliskuuta 2018 klo 21.26
Kiitos! :) Ei sitä aina niin järjissään ookaan pysyny ja monet päivät on menny aika sumussa, mutta sanoin jo tuossa ylempänäkin, että hengissä kuitenkin ollaan! :D Joo ei sitä välttämättä itse ymmärrä, ellei ole itse kokenut tai päässyt seuraamaan läheltä, niinkuin sä sun kummin kautta. :)
Hedes2. maaliskuuta 2018 klo 5.50
Hyviä ajatuksia 😊 Mulla ei olisi päästä kestänyt olla kotona kauempaa ja mies on aina kotona, niin voi silloin pienenä olla Leon kanssa. Nyt ollaan osa-aikahoidossa 😊
Jenni/Jenni's lullaby4. maaliskuuta 2018 klo 21.30
Kiitos Heidi! :) Joo, ei kaikki jaksa olla kotona ja se on ihan ok! Täytyy ajatella myös omaa hyvinvointia. :)
Sara V11. maaliskuuta 2018 klo 18.12
Mun mielestä näitä syvällisempiäkin tekstejä on tosi mielenkiintosta aina välillä lukea! Itselle äitiys on todella kaukainen ajatus, enkä edes tiedä tuleeko minusta koskaan äitiä. Onkin hankala miettiä, kestäisikö mun pää sen lapsen kanssa kotona olemisen. Blogiani aloin kirjoitamaan välivuodella, siinä vaiheessa kun töitä oli vähän vähemmän. Olen nyt toisella välivuodella ja mulla on molempina vuosina ollut semmonen parin kuukauden jakso kesätyön ja joulun sesonkityön välillä sekä sitten joulun ja pääsykoelukemisen välillä, kun ei ole ollut päivittäistä työtä. Teen sijaisuuksia, joten töitä on usein joka viikko, mutta toisinaan vaan se yksi päivä viikosta. Mun pää olisi nimittäin varmasti hajonnut, jos en olisi päässyt puuhailemaan tämän blogin kanssa. Vaikka välillä on töitä ja blogia voi kirjoittaa vaikka kaiken päivää, niin silti välillä tulee semmoinen olo, että tarvii nyt vähän muuta tekemistä. Lapsen kanssa eläminen on ihan eri asia, mutta ainakin kotona oleminen on semmoista, josta toisinaan kaipaan taukoa ja nytkin ehkä hiukan kaipaan töihin. Jos olisi töitä, niin ehkä sitten kaipaisin kotiin blogia kirjoittamaan haha. Mutta tosi mielenkiintoista oli lukea näitä ajatuksia! Mun äitini oli mun kanssa kotona kunnes täytin 2-v, jonka jälkeen siirryin naapuriin perhepäivähoitajalle ja vasta 5-vuotiaana menin päiväkotiin. Ite kyllä muistan tykänneeni niin kotona olemisesta kuin perhepäivähoitajasta ja kyllä mä selvästi niistä päiväkotia enempi pidin :)
Jenni/Jenni's lullaby12. maaliskuuta 2018 klo 17.33
Kiva kuulla, että nää on tykättyjä! Kyllähän nämä antaa bloggaajasta vähän enemmän kuin, että vaan pintapuolisesti jotain randomkuulumisia höpöttelis. :) Lisäks näitä on myös älyttömän kiva kirjoittaa! Oli syy mikä tahansa, niin kyllä se kotona olo alkaa pidemmän päälle tympimään, et kaipaa muutakin. :D Itse oon sellanen kotonaviihtyvä muutenkin, et ehkä siks oon tykänny olla kotona näinkin pitkään. :) Mut onhan toikin totta, et sitte kun on töitä, niin sit saattais kaivata enemmän aikaa just esim. blogille. :D Itsekin saattaisin laittaa omat lapset perhepäivähoitajalle, mutta sen näkee sitten, että mihin vaihtoehtoon päädytään, kun lähden työelämään. :)
Oli kiva myös lukea toisten ajatuksia, joilla on ihan eri elämäntilanne joten kiitos kommentistasi! :)
Uudempi teksti Vanhempi viesti Etusivu
Tilaa: Lähetä kommentteja (Atom)
Hei! Olen 27-vuotias nuori nainen Seinäjoelta. Olen vaimo yhdelle miehelle ja äiti kolmelle lapselle (poika 12/14, tyttö 12/16 ja poika 10/18).
Blogistani löytyy ripaus muotia, hyviä reseptejä, kirppislöytöjä, sisustusta, arkea kotiäidin näkökulmasta sekä ennen kaikkea hyvää mieltä. Välillä mennään myös pintaa syvemmälle.
Olen lopettanut bloggaamisen, mutta minut löytää edelleen Instagramista @jennislullaby ja saa yhteyden sähköpostilla: jennislullaby(at)hotmail.com
Luukku 3. Jouluinen Rocky road
Joulu ja suklaa on kyllä ihan ehdoton yhdistelmä, Ne sopii yhteen kuin paita ja peppu. Siksi haluan jakaa teille jouluisen Rocky road...
Sisustukseen sopivat treenivälineet + arvonta
Postaus on toteutettu yhteistyössä Suomen voimistelutuotteen ja KidSpotin kanssa.   Mulla on erityisesti lasten saamisen jälkeen liikun...
Blogin 1-vuotissynttärit ja arvonta
Olin pitänyt aikaisemmin reilu kolme vuotta toista lifestyleblogia, mutta lopettanut sen sitten. Aluksi oli tosi kiva olla ilman bl...
Pintaa syvemmälle osa 2. - Kotiäitinä kahdelle lap...
Herkulliset Runebergin tortut muffinivuokiin
CopyRight © | Theme Designed By Hello Manhattan