fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi hi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi es es fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi nb fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi ca fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi lt fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi en fi fi fi tr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi it fi fi fi fi en fi fi fy en en ca en en fi et id it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi fi fi en fi en fi et it fi fi es fi it fi fi it es fi fi et fi fi fi en fi fi fi fi it en nb fi fi fi fi fi en fi fi fi en hbs_lat fi fi sq sv de et fi cs fi fi fi pl fi fi fi fi sv fi fi fi it fi ceb fi fi fi en en fi fi en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi hbs_lat fi et fi fi sv fi fi fi fr fi fi de en et lt fr fi es fi fi fi fi fi fi en sv es en fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi it fi fi fi fi et en fi fi fi fi fi fi pt fi cs fi en fi fi it fi fi et fi es fi fi fi fi pt fi it it it it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi fi fi fi nl fi it fi hu fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi de fi et fi fi en eo fi fi fi fi fi fi fi en fi en sv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi gl fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi en vo fi fi fi en fi fi fi fi pt nb da fi fi en en fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi en fi fi fi fi fi
Jätimme uskon lastemme tähden | Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia
Tervetuloa Verkoston Poluille – etniset vanhoillislestadiolaiset!
Mari Leppänen vihitään papiksi Turun tuomiokirkossa 4.3.2012 →
3 tammikuun, 2012 · 09:33
Joku aika sitten uskovainen mies kirjoitti täällä, miten vaikeaa on jättää usko, kun omat lapsetkin ovat uskomassa. Meillä tämä meni niin päin, että jätimme uskon juuri lasten takia. Lastemme lapsuutta ja koulutietä ajatellen kypsyi lopullinen päätöksemme irrottautua rauhanyhdistykseltä.
Minä tein tämän vaikean, mutta äärettömän vapauttavan päätöksen ensin, seitsemän vuotta sitten, perheellisenä ihmisenä, äitinä. Mieheni sitten myöhemmin päätti tehdä samoin. Eli me kielsimme uskomme, kuten sanonta kuuluu. Ja, kuten sanonta kuuluu, olimme olleet siihen saakka lapsuususkossa.
Tätä asiaa oli mietitty pitkään, mutta silti tilanne oli hirmuinen ja siitä seurasi sekä ikäviä että äärettömän hyviä asioita.
Minä en varmaan koskaan ollut itse edes tajunnut koko uskoa. En saanut koskaan kontaktia mihinkään semmoiseen itsessäni, jossa olisi ollut se usko. En kokenut koskaan mitään omakohtaista hengellisyyttä, usko ei tältä kannalta tarjonnut minulle yhtään mitään, ei koskaan. Enempää uskossa kuin myöskään ulkoisissa elämäntavoissa ei ollut minulle mitään minkä vuoksi olisi kannattanut näytellä mukana.
Silti elin pitkään mukana vielä sen jälkeen kun olin tämän oivaltanut.
Päätöstä lähteä ja jättää koko rauhanyhdistys vauhditti lopullisesti se tilanne, johon jouduin kun vanhimmat lapset alkoivat lähestyä kouluikää.
Sisäinen kamppailuni uskon asioiden takia voimistui päivä päivältä.  Minulla kauhistutti ajatuskin siitä, että joutuisin selittämään lastemme koulutien alkaessa opettajille meidän uskoa.
Mitä uskoa? Ei sitä ollut. Tajusin äkkiä hyvin selvästi, että se oli kulissia, se oli opittu rooli.
Uhraisinko sille kulissille lastemme lapsuuden, lastemme tulevaisuuden? Voisinko katsoa itseäni peilistä jos valehtelisin lapsillemme tässä asiassa nyt ?
Siis, ry:llähän on ihan helppo kulkea, olla ja näyttää samalta kuin muut. Tervehtii, hymyilee, nyökyttelee sopivassa kohti, toimii ja reagoi, kuten ”pitää”. Käy siellä säännöllisesti ja on oma piiri jossa tunnetaan. Siihen kyllä pystyy helposti lapsesta asti siihen kasvaneena, kun ei sitä ihmeemmin ryhdy ajattelemaan.
Se vaan tuntuu tyhjältä, ontolta, merkityksettömältä, valheelliselta. Kun sitä rohkenee alkaa kunnolla katsella, se on autio ja kuiva tyhjyys. Ihmisen kuori.
Se on osa elämää mutta se on jotain joka ei ole oikeaa minua.
Olen siinä joukossa mukana mutta en ole  mukana. Tämmöinen tilanne  syö vähitellen voimia. Sisäinen ristiriita ja valheellisuus ulospäin hajottaa suhteita läheisiin. Lopulta alkaa itseä ihan suututtamaan  oma saamattomuus ja muiden miellyttäminen. Oma toiminta alkaa tuntua alhaiselta.
Minäkö olen tällainen, ja mihin tällä lapsemme kasvatan?
Talkootyö oli hirveää, vihasin joka työvuoroa. Mutta milläs niistä kieltäydyt? Eihän jumalanvaltakunnantyöstä voi kieltäytyä. Emmehän me edes halua kieltäytyä, mehän haluamme olla kuuliaisia ja tehdä tärkeää työtä, juurruttaa lapsetkin tähän.
Pah. Minä en halunnut, minä vihasin sitä! Mutta vuorothan rullaa eikä siinä kysellä haluaako taikka sopiiko. Jos alkaa ilmoittelemaan että ei halua rinkiin kuulua niin siitä ei hyvää seuraa. Vapaaehtoisiahan työvuorot ei ole olleet tosiasiassa enää aikoihin.
Halusin itse aivan muuta. Rauhaa, vapautta päättää itse ajankäytöstä ja uskomisesta. Mutta meillehän toitotettiin vain koko ajan, että emmehän me halua katsoa telkkaria, emmehän me halua sitä, emmehän me halua tätä.
Olen nykyisin appivanhempien mielestä paha ja riivattu ihminen. Minähän se houkuttelin heidän kullannuppunsa pois Jumalan Valtakunnasta, pois seurapenkistä, pahoille teille. Lapsiltamme  tuhosin heidän elämän ja riistin taivaspaikan.
Olen myös omien vanhempieni mielestä kauhea, saastainen nainen, ja heidän mukaansa olen ollut paha jo lapsesta asti. Olen ison perheen vanhin tytär, esimerkki, tiennäyttäjä. Olen kuitenkin vanhemmille suuri pettymys, kaikista huonoin, tyhmin ja epäonnistunein.
Summa summarum! Hirveän vaikean ja henkisesti raskaan prosessin jälkeen, ihmisyyden menetyksen ja monen itkun ja tuskan jälkeen, voin kuitenkin sanoa täydestä sydämsestäni, että tämä oli elämäni ihanin ja vapauttavin päätös.
Nyt saan olla minä, mieheni saa olla oma itsensä, lapsemme saavat onnellisen, turvallisen, normaalin lapsuuden. Mikään mikä perustuu epämääräiselle valheelle ja muiden miellyttämiselle, ei oel tervettä ja lapset aistivat sen varmasti.
Minulle vaikeinta on ollut oman ihmisarvon menettäminen, ystävien katoaminen, sukulaisten suunnalta kohtaamani syrjiminen, pahat puheet, julmat kommentit ja törkeän ilkeämieliset vihjailut.
Olen alkanut ajatella tätä asiaa nyt niin, että mitä kysyn mielessäni: mitä minä noille ihmisille merkitsin? Uskovaisena, ulospäin samanlaisena kuin muut, olin heille riittävä ja he hyväksyivät minut. Omana itsenäni olenkin heille riittämätön ja huono, kaikkien halveksunnan ja mitätöinnin ansaitseva.
Olisiko kannattanut jatkaa sitä samaa, elää heitä miellyttäen ja … kieltää oma oikea itsensä? Ei olisi. Olen onnellinen näin.
Nyt olen alkanut ymmärtää, mitä vl-kasvatus ja lapsuus on. Minä en ole uskonut ikinä. En ollut edes lapsena ”uskovainen”. Usko ja minä emme kohdanneet koskaan. Vihasin seuroja, vihasin ihmisiä, vihasin työvuoroja, vihasin ”emmehän me edes halua” -tyyppisiä ohjeita, vihasin  uskon ja pelastuksen epäreiluutta. Ikinä en ole käsittänyt, miten meikäläisyydessä voidaan hokeamalla hokea armosta, kun sitä ei ole edes liikkeen sisällä toinen toisilleen, puhumattakaan että armo kohdistuisi kaikkiin maailman ihmisiin.
Uskon kieltäminen teki minusta uuden ihmisen. Tai paremminkin, se auttoi minua tulemaan siksi mikä todellisuudessa  olen.  Tuli hyvä olo.
Minä olen nyt se mikä minä olen. Onni syntyy juuri tästä. Olen todella onnellinen ihminen.
Ajattelemisen aihetta antoi Maija Maitoparta.
Johanna Hurtig: Saako lestadiolaislapsi kasvaa itsenäiseksi moraaliseksi toimijaksi?
Lassi Hyvärinen: Lestadiolaisuuden vaikea kulttuurisuhde
M. K. & P. T.: Haluammehan pysyä kuuliaisina kollektiiville
Koululaisen äiti: Teatteriesitys koulussa
Lasinen meri Nivalan seuroissa
Lirlies: Hitsi mä en jaksa uskooo
Topi Linjama (toim.): Nyt olen vapaa – Vanhoillislestadiolaisuudesta irtautuneiden kertomuksia. Hai 2014.
NYT-liitteessä: Miltä tuntuu luopua uskosta?
Pihla: Myyjäiset. Lähdin. Saanko elää omaa elämääni? Entisen vanhoillislestadiolaisen ajatuksia. Blogikirjoitus 6.11.2014.
Pohjoisen lapsen raskas koulutie
Justiina Puupää: Talkootyö. Justiinan Jutut -blogi.
SRK:n johtokunta: Television hankinta ja konsertissa käyminen on synti
Vanhoillislestadiolaiset katselevat televisiota salaa
Kategoria(t): arvot, bans, eettisyys, elämäntapa, eroaminen uskosta, hengellisyys, ihmisarvo, ilo, irrottautuminen yhteisöstä, kaksinaismoralismi, kasvatus, kiellot, kontrollointi, koulu, lapset, leimaaminen, manipulointi, miehen asema, naisen asema, normit, norms, nuoret, omatunto, painostaminen, pelko, pelot, perhe, spiritualiteetti, syyllistäminen, totteleminen, uhkailu, uskon jättäminen, uskon perusteet, vallankäyttö, vapaus, väkivalta, yksilöllisyys, yksinäisyys
Avainsanat: epäusko, eroaminen uskosta, hengellinen väkivalta, irrottautuminen yhteisöstä, kasvatus, koululaiset, lapset, lestadiolaisuus, painostaminen, painostus, perhe, uskon kadottaminen, uskon kieltäminen, uskonnonvapaus, uskosta luopuminen, vanhoillislestadiolaisuus
← Jeesus, Sä Auttaja
Mari Leppänen vihitään papiksi Turun tuomiokirkossa 4.3.2012 →
16 responses to “Jätimme uskon lastemme tähden”
3 tammikuun, 2012 11:16
tuosta kirjoiutksesta sai sen kuvan, ja tunteen että etu ole siis halunnut olla sydämestäsi uskomassa.olet siis ulkonaisesti vain kulkenut mukana,,kuten raamatussa sanotaan sinulla on nimi että elät mutta kuitenkin olet kuollut. siiis kuljit vain mukana toisten tähden .. et jaksanut sydämestäsi uskoa. tulee surullinen mieli myös lasten vuoksi. elkää heiltä sammuttako lasten uskoa, ja jumala antakoon teillekin vieä voimaa palata takaisin ja uskoa synnit anteeksi ja uskoa sydämestä vapaana jumalan lapsena
3 tammikuun, 2012 15:09
Kunpa pystyisin itsekin tuohon ratkaisuun . Ehkä ajan kanssa.
3 tammikuun, 2012 19:51
älä jätä uskoa vaan jätä synti , joka on tullut uskomisen esteeksi.
3 tammikuun, 2012 20:50
On hyvä että olet uskaltanut/ pystynyt kirjoittamaan tuon jutun.. Moni ei pysty ”kieltämään uskoa” juuri tuon tähden että ei merkitse läheisille/ sukulaisille enää mitään. Joskus tuo ratkaisu tulee eteen minullekkin..
4 tammikuun, 2012 01:57
Menkää siitä fundamentalisit moralisoimasta!
Nimimerkin ”Joku 3” ja ”Nimetön 38″ takana puhuville voimia oikeaan päätökseen ja sitä seuraavaan hullunmyllyyn! Hankkikaa ystäviä kirkon ulkopuolelta. Pitäkää huolta ettette jää yksin kun lahkolais”ystävänne” kääntävät teille selkänsä. Kirjoitan ”ystävä” lainausmerkeissä, koska ystävyys jolle on asetettu ehtoja ei ole oikeaa ystävyyttä.
Onnea kirjoittajalle rohkeudesta! Lapsesi tulevat kiittämään sinua kun saavat elää elämänsä ilman vihaa ja pelkoa.
Nimetön 37, jos Jeesus eläisi, hän häpeäisi elämääsi. Jeesus oli rakkauden sanansaattaja ja heikkojen puolustaja. Sinä surullinen, ahdasmielinen jakeiden vanki.
5 tammikuun, 2012 20:47
jeesus rakastaa syntistö mutta vihaa syntiä. ja jeesus kuoli juuri syntisten tähden että me kerrran pääsisimme taivaan kotiin. ja taivaan kotiin pääsee vain omat synnit anteekksi uskomalla,, ei vain kulkemalla joukon mukana, vielä keran sanon laittakaa synti pois ei uskoa,
11 tammikuun, 2012 10:11
Lestadiolaisille ei riitä se, että laittaa synnit pois ja uskoo anteeksi, koska samassa yhteydessä tulisi yhtäkkiä ymmärtää liuta järjettömiä asioita synneiksi ja jos näin ei käy ei uskosi ollutkaan sitten oikeanlaista. Nimetön40: Lestadiolaiset kyllä edellyttävät joukon mukana kulkemista (seurakunan neuvot pitää ymmärtää, nimi pitää jäädä seurakuntaan jne.). Ei riitä yksinkertainen usko.
6 tammikuun, 2012 11:24
Tv:n Inhimillinen tekijä – ohjelmassa haastateltavana ollut jehovantodistajista eronnut Kristiina Komulainen kertoi vaatineensa äidiltään anteeksipyyntöä siitä, että tämä oli vienyt tyttärensä jehoviin. Ei ollut äiti suostunut anteeksipyyntöön.
Vl-liikkeessä kasvaneena jäin miettimään tuota samaa asiaa. On suurta itsekkyyttä lisääntyä holtittomasti oman taivaspaikan tavoittelun takia, ja jättää lapset sitten tuuliajolle. On hirvittävän epäreilua vieroittaa lapset muusta yhteiskunnasta, pakottaa heidät omaksumaan vanhempiensa uskonkäsitykset, ja lopulta sitten syytellä ja hyljeksiä lasta jos tämä ei halua olla vl. Vl-lapset saavat suuren taakan vl-uskosta jo syntymässään kannettavakseen.
Oikeastaan monet vl-vanhemmat ovat lapsilleen anteeksipyynnön velkaa.
Kirjoittaja, teitte hyvin kun lähditte ennen kuin lapsillenne oli aiheutunut isompia traumoja vl-liikkeessä!
11 tammikuun, 2012 10:28
Olen myös sitä mieltä, että on väärin sitoa lapsen käytännön konkreettinen elämä kokonaan johonkin tiettyyn uskontoon tai vanhempien muuhun ideologiaan. Toki vanhemmilla saa usko tai maailmankatsomus olla, mutta lapsen koko elämää ei pitäisi sitoa siihen kiinni. Vl-vanhemmatkin saattavat sanoa aikuisille lapsilleen, että ei tähän uskontoon ole pakko kuulua. (…mitäs siitä, että olemme juurruttaneet sinut niin, ettet tunne ketään muita kuin vl-uskovaisia, olet naimisissa vl-uskovaisen kanssa, olet pitänyt etäisyyttä muualla tapaamiisi ihmisiin (ts.pilkkaajiin), olemme pelotelleet sinua helvetin kauhuilla koko lapsuutesi ja korostaneet, että vain näin voit välttää nuo kauhut jne.). Objektiivisa valintaa ei käytännössä ole. Vielä älyttömämmäksi tilanteen tekee se, että seurakunnassa pitäisi muka vallita ”yksi ymmärrys”, mikä käytännössä tarkoittaa sitä, että jos et käsitä esim. tv:n katselua synniksi, et ole enää uskomassa ja sinun pitää tehdä tämän tv-asian takia tuo ”objektiivinen ” valinta joka vaikuttaa elämäsi kaikille osa-alueille todella paljon.
7 tammikuun, 2012 02:15
Minä kavahdin liikettä jo siinä vaiheessa, kun pyhäkoulussa käymisen jatkoksi järjestettiin raamattuluokkaopetusta. Ohhoh. Kävin yhen kerran raamattuluokassa, ja sen jälkeen kieltäydyin ehdottomasti menemästä sinne. Ahdistava tilaisuus.
Tämä kirjoitus sisälsi paljon omia tuntemuksiani. Huolimatta siitä, etten koskaan perustanut perhettä.
Lapsuuteni ja nuoruuteni minä vain kauhistekin vl-ihmisten julmuutta toisiaan kohtaan, tietämättömyyttä, typeryyttä.
Missä tahansa ihmisyhteisössä koetaan julmuutta toisiaan kohtaan. Minusta oli vain vaikea uskoa, että ”jumalanvaltakunnassa”, jonka olisi pitänyt olla ”rauhaa, iloa ja vanhurskautta”, olisi mittän niin suurta vääryyttä, kuin mitä viimeistään nyt on paljastunut. Paljastunut. Pyhässä on Paha.
Sisaret ja veljet kuulkaa! Paetkaa tästä ”pohjanmaan” ”Suuresta Babylonista!” Omistakaa vappaasti ilosanoma Jeesuksesta!
Jos se tapa hoitaa asioita, mikä SRK:lla on, olisi tuottanut siunauksen, ei mithään tällaista olis vuothannu julkhisuuthen. Niitä ei olisi tapahtunnut.
9 tammikuun, 2012 14:07
kirjoitus oli kuin minun ajatukset. tosin vanhempani rakastaisivat minua yhtä paljon kuin nytkin vaikka tekisin ratkaisun. mutta se mitä se aiheuttaa mun miehelle on raskainta sillä tämä asia on hänelle aika vaikea. joskus mietin, mitä tapahtuu ku lapset kasvaa ja meille ei lapsia tulekaa enempää kuinka kauan jaksa valehdella läheisille ja tulevaisuudessa lapsilleni. minä olen vain kuori.
10 tammikuun, 2012 09:13
Komppaan edellistä. Kuinka kauan jaksaa näytellä? Voisin heittää hanskat tiskiin nyt jo, mutta psyyke ei ole vielä valmis. Onneksi lapset ovat vielä pieniä, mutta se ratkaisu on varmaan joskus tehtävä.
Tämä on kummallista, että jos kieltää uskonsa, yhteisössä saa tuntea ihmisarvon alenemista. Ei pidetä enää ”hyvänä ja tuntuu, että kunpa voisi vajota maan alle vaikka olisi kuunnellut omaa sisintään elämänsä kysymyksissä?
11 tammikuun, 2012 11:28
Ei se ole uskon kieltämistä vaikka jätää vl liikkeen jos ei kiellä Jeesusta
12 tammikuun, 2012 12:06
Olen samaa mieltä kuin nimetön 42. On väärin pelotella että usko pitäisi yleensäkin kieltää, että ei voi olla uskomassa ellei osallistu ry.n toimintaan. Minä olen pois ry:n toiminnasta, en suurin elkein vaan hiljaisesti vetäydyin pois, kuljen seuroissa ja haluan kuunnella Jumalan sanaa, kuuntelen radio seuroja, kirkkokin on tullut tutummaksi tämän jälkeen, uskon kuin ennenkin omakohtaisesti, minulla on omatunto ja oma elämä. Minulla on entiset uskon ystävät, uusia ystäviä olen saanut kirkon piiristä. Tunnen olevani vapaampi kuin ennen.
6 toukokuun, 2013 20:40
Niin, kai jokainen lahko joutuu pitämään kovasti kiinni yhtenäisyydestään, ja ihmiset sitoutetaan lahkoon sillä, että sadaan ihminen hyväksymään jotain vaikeaa, uhraamaan asialle jotakin henkilökohtaista. Siinä on vähän samasta kyse kuin että jengeihin pääsee tekemällä ryhmän vaatimia rikoksia. Tai että vapaamuurareihin pääsee vain alistumalla nöyryyttäviin rituaaleihin. Lestadiolaisuudessa ihminen uhraa oman oikeutensa elämäänsä, ja antaa valtavasti työpanostaan ja aikaansa liikeken hyväksi. Sitten tuntuu, ettei voi siitä erota ja lähteä kun on uhrannut niin paljon. Siihen sitten vielä se sosiaalinen paine, niin vaikealta tuntuu lähteminen.
24 elokuun, 2013 11:07
Onkohan se niin että koskaan ei ole ihan täydellistä? Aatelkaa, hyvät ihmiset, rauhanyhdistyksellähän toteutuu juuri se, mistä evl.kirkon seurakunnissa haaveillaan. Kaikki toiminta on vapaaehtoisten varassaja ihmiset kokevat siellä sekä hartauden harjoittamisen että sen käytännön tekemisensä mielekkääksi. Talkoovuorokin on hartauden harjoittamista, ”Jumalan valtakunna työtä”. Eikö tämä ole kaunis ajatus.
Mitään ei ole ”ulkoistettu” palkkalaisille. Siksi hengellinen työ ei ole ”virkamiesmäistynyt” kuten se vähän pakkaa tavan seurakunnassa menemään. Kirkon kannattaisi ottaa mallia rauhanyhdistyksistä.
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
Kävijätilasto: Polulla 29.3.2009 alkaen
3 544 020 lukukertaa
Tilaa blogi - saat sähköpostiisi ilmoituksen uusista postauksista. Kirjoita sähköpostiosoitteesi laatikkoon ja paina nappia:
Liity 217 muun seuraajan joukkoon
Voit tarjota tekstisi julkaistavaksi ja lähettää palautetta
verkostovl(miuku)luukku.com. Voit kommentoida myös artikkelin jälkeen kommenttitilassa.
Kysymys kuuliaisuudesta ja omastatunnosta
I was brainwashed into raging Laestadian beliefs
Hanna Pylväinen, etninen lestadiolainen New Yorkissa
Nuoret jättävät vanhoillislestadiolaisuuden - suuri syntyvyys ei kasvata jäsenmäärää
Vanhemmilleni olen kuin kuollut - vanhoillislestadiolainen homo toivoo keskustelua liikkeen sisälle
Eetu: "Sinä olet luonut minut sisintäni myöten"
Minä irtosin, mutta se ei irtoa minusta
Äitini kohtalo lapsen silmin
Verkosto: SRK:n pääsihteeri Tuomas Hänni…
Jarno: SRK:n pääsihteeri Tuomas Hänni…
Still: Entä jos vanhoillislestadiolai…
Historian opetuksia: Anteeksipyyntö 2010 – historia…
Tosi on: Jorma Hentilä: Tässä uskossa p…
Henri68: Kun on turva laumassa, turvass…
Nimetön_376: Kun on turva laumassa, turvass…
Nimetön 375: Meikkaamiskielto on vl-naisen…
Lapinpöllö: Wanted: Paavali rauhanyhdistyk…
bombauna: Mikko Salmi: Vanhoillislestadi…
bombauna: Meikkaamiskielto on vl-naisen…
SiioninEeva: Muslimit ja lestadiolaiset, ku…
bombauna: Minusta tuli ateisti
Entä jos vanhoillislestadiolaisuuden opit eivät olekaan totta?
Arvet minussa – Outin tarina
Aina särkymiseen saakka, vihjasi arkkipiispa sanojaan varoen
Arman ja nerokkaasti koodattu saippuapala
SRK:n rippikoulussa vahvistui oma tie
ban of birth control (90)
ban of television (23)
concept of sin (34)
get rid of (13)
Kirkko ja kaupunki (9)
Lars Levi Laestadius (4)
O. H. Jussila (1)
puhujien ja seurakuntavanhinten kokous (40)
Löydä Polulta Valitse kuukausi heinäkuu 2019  (1) toukokuu 2018  (1) heinäkuu 2017  (1) toukokuu 2017  (1) huhtikuu 2017  (1) tammikuu 2017  (1) lokakuu 2016  (2) syyskuu 2016  (2) elokuu 2016  (6) heinäkuu 2016  (2) kesäkuu 2016  (1) toukokuu 2016  (3) huhtikuu 2016  (4) tammikuu 2016  (1) joulukuu 2015  (3) marraskuu 2015  (3) lokakuu 2015  (5) syyskuu 2015  (3) elokuu 2015  (2) heinäkuu 2015  (3) kesäkuu 2015  (3) toukokuu 2015  (2) huhtikuu 2015  (3) maaliskuu 2015  (3) helmikuu 2015  (2) tammikuu 2015  (2) joulukuu 2014  (2) marraskuu 2014  (3) lokakuu 2014  (8) syyskuu 2014  (6) elokuu 2014  (7) heinäkuu 2014  (4) kesäkuu 2014  (5) toukokuu 2014  (5) huhtikuu 2014  (8) maaliskuu 2014  (9) helmikuu 2014  (7) tammikuu 2014  (6) joulukuu 2013  (10) marraskuu 2013  (10) lokakuu 2013  (10) syyskuu 2013  (2) elokuu 2013  (7) heinäkuu 2013  (8) toukokuu 2013  (7) huhtikuu 2013  (7) maaliskuu 2013  (6) helmikuu 2013  (4) tammikuu 2013  (9) joulukuu 2012  (5) marraskuu 2012  (4) lokakuu 2012  (7) syyskuu 2012  (5) elokuu 2012  (8) heinäkuu 2012  (7) kesäkuu 2012  (9) toukokuu 2012  (13) huhtikuu 2012  (11) maaliskuu 2012  (9) helmikuu 2012  (6) tammikuu 2012  (9) joulukuu 2011  (6) marraskuu 2011  (5) lokakuu 2011  (16) syyskuu 2011  (15) elokuu 2011  (9) heinäkuu 2011  (11) kesäkuu 2011  (2) toukokuu 2011  (9) huhtikuu 2011  (11) maaliskuu 2011  (8) helmikuu 2011  (4) tammikuu 2011  (8) joulukuu 2010  (3) marraskuu 2010  (4) lokakuu 2010  (13) syyskuu 2010  (6) elokuu 2010  (10) heinäkuu 2010  (6) kesäkuu 2010  (9) toukokuu 2010  (12) huhtikuu 2010  (13) maaliskuu 2010  (16) helmikuu 2010  (13) tammikuu 2010  (24) joulukuu 2009  (9) marraskuu 2009  (12) lokakuu 2009  (23) syyskuu 2009  (21) elokuu 2009  (5) heinäkuu 2009  (13) kesäkuu 2009  (2) toukokuu 2009  (13) huhtikuu 2009  (18) maaliskuu 2009  (8)
Areiopagi: artikkeleita luonnontieteen, filosofian ja teologian leikkauspisteistä
Elämää vl-yhteisön kahleissa: tytöt Pohjanmaalta kirjoittavat
Free in Truth – ex-LCCer's blog
Kaksi maailmaa: 16-vuotiaan Miss H:n blogi
Kun vääryys (valheet) saa vallan
Lähdin. Saanko elää omaa elämääni?
Learning to live free – Life as a former laestadian
Miljoona ja yksi ajatusta
Nyt vapaa olen: ex-vanhoillislestadiolaisen kertomuksia ja kokemuksia liikkeestä irtaantumisesta sekä uuden elämän rakentamisesta
OHO! Siioni: huumorilla vanhoillislestadiolaisesta elämäntapaliikkeestä
Postilloja: ääniä vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen keskeltä
Teuvo Moisa, Uusi Suomi
Vuokko Ilola: Blogisti, Kotimaa24
Mistä puhumme kun puhumme…
ahdistava yhteisö alistaminen avioliitto ehkäisykiellon perustelut ehkäisykielto elämäntapanormit erehtymättömyys erehtymätön yhteisö eristäminen eroaminen uskosta evankelis-luterilainen kirkko hengellinen väkivalta hoitokokoukset hyväksikäyttö identiteetti ihmisoikeudet ihmissuhteet insesti irrottautuminen yhteisöstä kasvatus kiellot kirkko kiusaaminen kontrollointi kristinoppi kyseenalaistaminen lapsen asema lapset lasten seksuaalinen hyväksikäyttö lastensuojelu lestadiolaisuus lisääntyminen luterilaisuus manipulointi mielenterveys naisen asema naispappeus normit nuoret Olavi Voittonen omakohtainen usko omatunto opilliset kysymykset painostaminen painostus parisuhde pedofilia perhe puhujat rauhanyhdistys salailu sananjulistajat seksuaalinen väkivalta seurakuntaoppi sosiaalinen eristäminen SRK:n johtokunta SRK ry. suurperhe synnit syrjintä tasa-arvo tutkimus uhkailu ulossulkeminen uskon jättäminen vallankäyttö valta vanhemmuus vanhoillislestadiolaiset papit vanhoillislestadiolaisuus vastuullisuus vl-yhteisö väkivalta yhteisöllisyys yksilön vastuu
Copyright Omat Polut Network© / Lainattaessa lähde mainittava.
Tämä blogi on lisensoitu.
Omat Polut jonka tekijä on "Omat Polut Network" on lisensoitu Creative Commons 1.0 Suomi lisenssillä.
Tekstit ovat vapaasti lainattavissa, kun lähde mainitaan. Kaupallinen käyttö kielletty.
Omat polut © – etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia · Vanhoillislestadiolaisuudesta sisältä ja ulkoa – yhteisöblogi
Luo ilmainen kotisivu tai blogi osoitteessa WordPress.com. tekijä WordPress.com.
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia
Liity 217 muun seuraajan joukkoon
Already have a WordPress.com account? Log in now.
Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia
View post in Reader
%d bloggaajaa tykkää tästä: