fi fi fi fi et fi et en id es es es fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en fi fi nl fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en en fi
Suomalaisuuden bantustan – Joonas Lyytinen
Taannoisessa Facebook-keskustelussa Martti Tulenheimo kommentoi osuvasti, että monokulturismissa on kyse globaalista apartheid-aatteesta. Havainto oli vielä tarkkanäköisempi kuin ensi silmäyksellä vaikuttaisi. Apartheid tarkottaa suomeksi sanan mukaisesti (kansojen) ”erillisyyttä” – juuri tähän myös nouseva uusetnonationalistinen poliittinen liike pyrkii.
Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmän rakensi maata vuosien 1948-94 välisenä aikana hallinnut Kansallispuolue, jonka aatteellinen perusta oli afrikaanerinationalismi. Afrikaanerinationalismi syntyi Etelä-Afrikassa 1800-luvulla eurooppalaisten nationalististen mallien mukaan ja sen muotoutumiseen vaikutti erityisesti hollantilaisen uuskalvinistiteologi Abraham Kuyperin näkemykset.  Kuyperin mukaan Jumala on luonut erilaisia kansoja ja muita luomakunnan ”piirejä”, joilla kaikilla oli omat itsenäiset kohtalonsa ja oikeus olemassaoloon toisistaan erillisinä. Afrikaanerien muodostama kansakunta, volk,  oli ”valittu kansa” joka  yhdisti maan valkoihoisen afrikaansia puhuneen väestön. Afrikaanerien mytologisoitu historia kuvattiin brittien aiheuttaman Suuren vaelluksen ja buurisotien kaltaisten tapahtumien  jatkuvana kärsimysnäytelmänä. Afrikaanerinationalismin suhtautuminen ulkomaailmaan ja sen ilmiöihin kuten modernismiin, liberalismiin ja valistusaatteesen oli torjuva.
Etelä-Afrikan mustien "kotimaat" eli bantustanit
Afrikaanerit olivat Etelä-Afrikassa keskimäärin heikommassa taloudellisessa asemassa kuin Isosta-Britanniasta muuttaneet englanninkieliset siirtolaiset. Kansallispuolueen kannattajakunnan ytimen muodostivatkin afrikaaneripienviljelijät ja -teollisuustyöläiset, jotka katsoivat tulleensa taloudellisesti syrjityiksi. Keskeisiä poliittisia kysymyksiä puolueen politiikassa oli pääasiassa afrikaanereista muodostuneen ”köyhien valkoisten” luokan edistäminen ja se liitettiin elimellisesti rotuerottelupolitiikaan. Myös maan afrikkalainen enemmistö koettiin ”mustaksi vaaraksi” (Swart gewar), joka uhkasi volkin olemassaoloa ja aiheutti ”etnistä sekamelskaa” (mengelmoes).
Kuyperilainen erillisten, itsenäisten ja sekoittumattomien kansojen ja kulttuurien ajatus laitettiin toimeen käytännön politiikassa pääministeri Hendrik Verwoerdin kaudella suur-apartheidiksi nimitetyn massiivisen sosioekonominen ohjelman kautta. Suur-apartheidissa koko Etelä-Afrikka jaettiin alueisiin, joissa kussakin saattoi asua vain yhden etnisen ryhmän jäseniä. Maan jokaiselle mustalle etnisille ryhmille perustettiin oma ”kotimaa”, joita nimitettiin bantustaneiksi. Vallanpitäjien lopullisena tavoitteena oli siirtää maan musta väestö lopulta näiden uusien valtioiden kansalaisiksi. Verwoerdin mukaan mustien ”ei tulisi haluta integroitua eurooppalaisen yhteisön elämään, vaan ymmärtää, että hänen omassa yhteisössään kaikki ovet ovat avoinna”. Etelä-Afrikan kalvinistiset kirkot loivat apartheidille teologisen oikeutuksen. Erään kalvinistiteologin mukaan:
Erottelupolitiikka, jota afrikaaneri ja hänen kirkkonsa ajavat, on kirkon pyhä kutsumus niiden tuhansien kaupungeissa asuvien köyhien valkoisten auttamiseksi, jotka ovat häviämässä kamppailua nykyisessä taloudellisessa tilanteessa. Erottelu tulee myös johtamaan erillisten terveiden kaupunkien syntymiseen ei-valkoisille, joissa he voivat kehittyä omalla tavallaan, luoda omat instituutionsa ja myöhemmin hallita itseään valkoisten suojeluksessa.
Suomessa viime vuosina erityisesti perussuomalaiset ovat nousseet vastustamaan ”monikulttuurisuusideologiaa” ja pyrkineet asettamaan vastakkain ”aidon” ja ”luonnollisen” kansallisen identiteetin ja eliitin ajaman monikulttuurisuuden, joka on ”kaupallisuuden ehdoilla toimiva, ylikansallinen monokulttuuri”. Perusuomalaisten viimeisimmässä eduskuntavaaliohjelmassa on kohtia, jotka voisivat aivan hyvin olla apartheid-ideologien kirjoittamia:
Perussuomalaiset haluavat puolustaa suomalaisten omaa kansansuvereniteettia, joka merkitsee sitä, että vain ja yksinomaan kansalla, joka muodostaa oman, muista kansoista erillisen kansakunnan, on ikuinen ja rajoittamaton oikeus päättää aina vapaasti ja itsenäisesti kaikista omista asioistaan.
Kuten afrikaanerinationalismissa, perussuomalaisten ohjelmassa korostetaan suomalaisten mytologisoidun historian ja kulttuurin ainutkertaisuutta (”Historiantunneilla on korostettava suomalaista ihmettä, kuinka köyhätä ja syrjäisestä maasta nousi koko maailman tunnustama edistyksen ja vaurauden kansakunta – vieläpä ilman suuria luonnonrikkauksia”) ja korostetaan kansan yhtenäisyyttä ja kansallisen identiteetin tärkeyttä. Kuten Etelä-Afrikassa, tämän kulttuurin ylläpitämisestä tehdään myös poliittinen projekti (”Kulttuuristamme on huolehdittava poliittisin keinoin”).
Afrikaanerit kokivat itsensä uhatuksi  maan englanninkielisen taloudellisen eliitin ja mustan enemmistön puristuksessa. Perussuomalaisten ajattelussa vastaavan suomalaisuutta ja suomalaisten suvereniteettia uhkaavan pihtiliikeen muodostavat ”vasemmisto-liberaali poliittinen eliitti” ja toisaalta vieraista kulttuureista tulleet maahanmuuttajat. Poliittinen eliitti on heidän mukaansa ”kaventanut kansanvaltaisia päätöksentekorakenteita” ja ”edistänyt harvainvaltaisia pyrkimyksiä”. Toisaalta, maahanmuuttajat pyrkivät sopeuttamaan kantaväestöä omiin tapoihinsa, ovat taloudellinen rasite veronmaksajille, ghettouttavat kaupunkien lähiöitä ja tuovat mukanaan lähtömaidensa ongelmat. Maahanmuutosto ja ihmisten liikkuvuudesta pelätään ”muodostavan pysyvä ilmiö” – aivan kuin yksilöt ja jopa kokonaiset kansat eivät olisi ihmiskunnan historiassa aina siirtyneet alueilta toisille. Radikaalimassa maahanmuuttokriittisessä ajattelussa maahanmuuttajien luoma uhka on viety vielä pitemmälle: erityisesti Lähi-idästä tulleet maahanmuuttajat pyrkivät islamilaistamaan Euroopan ja luomaan šari’a-lakia noudattavan ”Eurabian”.
Afrikaanerinationalimin ja suomalaisen uusnationalismin yhteiset piirteet eivät tietenkään tarkoita sitä, että esimerkiksi perusuomalaisten tavoitteena olisi luoda Suomesta apartheid-Etelä-Afrikan kaltainen segregoitu yhteiskunta, jossa etnisten ryhmien suhteet hierarkisoitaisiin lainsäädännöllä. Molemmat vain nousevat samasta eurooppalaisesta etnonationalismin perinteestä. Etelä-Afrikan historiallisesta tilanteesta ja demografisista suhteista johtuen tämä aatemaailma siellä johti  apartheidin syntymiseen, suomalaisen uusnationalismin tavoite näyttää pikemminkin olevan käpertyminen sisäänpäin suomalaisen kulttuurin ulkomuseoon Kalevalan, Gallen-Kallelan, Edelfeltin ja Sibeliuksen äärelle. Luoda Suomesta suomalaisuuden bantustan, jossa omaa kansallista kulttuuria vaalitaan muusta maailmasta erillään kansan itsenäiseen kohtaloon luottaen. Vaaliohjelman sanoin:
Perussuomalaisten mielestä on huolestuttavaa, mikäli me emme osaa löytää uusia ratkaisuja ajan haasteisiin maamme rajojen sisäpuolelta, vaan haemme niitä ensisijaisesti maamme rajojen ja kulttuurirajojemme ulkopuolelta..
Mikään kulttuuri ei kuitenkaan todellisuudessa elä tai kehity tyhjiössä.  Toisin kuin apartheidin luojat kuvittelivat, Etelä-Afrikan kulttuurin ainutkertaisuus ja arvo on siinä, että maassa on kymmeniä kieliä, kansallisuuksia ja osakulttuureita, jotka yhdessä, toisiinsa vaikuttaen luovat ainutkertaisen kokonaisuuden – Desmond Tutun Sateenkaarivaltioksi nimittämän monietnisen ja -kulttuurisen yhteisön, jonka kansallislaulussa käytetään viittä kieltä ja yhdistetään xhosankielinen virsi Nkosi Sikelel’ iAfrika aikaisempaan afrikaansinkieliseen kansallislauluun Die Stem van Suid Afrika. Meillä suomalaisillakaan ei ole oman itsemme vuoksi varaa sulkeutua omaan henkiseen bantustaniimme.
Moodie, T. Dunbar: The rise of Afrikanerdom: Power, apartheid, and the Afrikaner civil religion. University of California Press, 1975.
Gilliomee, Henry: The Afrikaners: Biography of a People. University of Virginia Press, 2003
P.s. Artikkelin alkuosassa lainataan osia  Wikipedian artikkeleista Afrikaanerinationalismi ja Apartheid. Molemmat ovat pääasiassa tämän blogin kirjoittajan kirjoittamia, joten tekijänoikeuksia ei ole rikottu.
apartheid Etelä-Afrikka maahanmuutto monikulttuurisuus Perussuomalaiset
5 Replies to “Suomalaisuuden bantustan”
“Ensimmäinen suomalainenkin oli ulkomaalainen” « Joonas Lyytinen sanoo:
16 lokakuun, 2012 8:42 am
[…] uusetnonationalistit haaveilevat paluusta jonkinlaiseen mytologiseen suomalaisen yhtenäiskulttuurin aikaan. Twitter-kommenttini ajatus oli viime kädessä se, ettei tällaista “suomalaisuuden […]
16 lokakuun, 2012 11:54 am
Hohhoijaa mitä tuubaa. Tiedätkö sinä mitä käsitteenä tarkoittaa olkiukko? Jos et tiedä, niin varsin hienon sellaisen tietämättäsi rakentelet. Koita nyt pikku hiljaa käsittää, että turvapaikkaturismin vastustaminen ei todellakaan tarkoita mitään rotusortojärjestelmää. Varsikin kun Suomi tulkitsee kansainvälisiä säännöksiä tällä hetkellä omaksi vahingokseen.
Mitä sitten apartheidiin tulee, niin mitä on ajateltava positiivisesta erityiskohtelusta? Sitähän buurit menestyksekkäästi harjoittivat ollessaan vähemmistönä. Nyt täällä Suomessa ollaan aivan samalla tavalla laittamassa vähemmistöt etusijalle. Huvittavinta on se, että tuon rotusortojärjestelmän luojat väittävät pokkana poliittisia vastustajiaan rotusortajiksi. Hyvin olette Goebbelsinne lukeneet. Eikös se niin mennyt, että kun kerran aiot valehdella, niin valehtele kunnolla? Sitä te vihreät olette valitettavasti menestyksellä harjoittaneet jo vuosikausia.
16 lokakuun, 2012 3:22 pm
En tiedä miten paljon selvemmin voisin tuon enää sanoa, kun tuolla blogissa totean:
”Afrikaanerinationalimin ja suomalaisen uusnationalismin yhteiset piirteet eivät tietenkään tarkoita sitä, että esimerkiksi perusuomalaisten tavoitteena olisi luoda Suomesta apartheid-Etelä-Afrikan kaltainen segregoitu yhteiskunta, jossa etnisten ryhmien suhteet hierarkisoitaisiin lainsäädännöllä. Molemmat vain nousevat samasta eurooppalaisesta etnonationalismin perinteestä.”
Heikommassa asemassa olevien vähemmistöryhmien ”positiivinen syrjintä” ei ajatuksellisesti voisi olla kauempana etuoikeutetun vähemmistön oman etuoikeutetun asemansa tueksi rakentamasta poliittisesta rakenteesta. Edellinen tähtää toteutuneeseen tasa-arvoon, jälkimmäinen toteutuneeseen epätasa-arvoon.
24 lokakuun, 2012 11:30 am
Kerro nyt minulle tyhmälle, että mitä eroa se syrjinnän kohteeksi joutunut ihminen huomaa buurien systeemissä ja teidän vihreiden lanseeraamassa ”positiivisessa” syrjinnässä? Lopputulos on kummassakin sama. Toista osapuolta syrjitään puhtaasti etnisen taustan vuoksi. Se on sitäkin kummallisempaa, koska mitään etnisyyksiä ei pitänyt olla, vaan meidän kaikkien piti kuulua samaan maailmankylään. Etnisyys näköjään kaivetaan esille vain silloin, kun sen varjolla saadaan sorsia kantasuomalaisia tai se muuten sopii maailmanparantajien agendaan.
24 lokakuun, 2012 5:15 pm
Ensinnäkin, kaupungin työntekijöille useimmissa tehtävissä on hyödyllistä tuntea maahanmuuttajien erityispiirteitä ja -tarpeita ja siksi on perusteltua että kaupungin työntekijöissä on myös maahanmuuttajia.
”Maahanmuuttajan kohdalla positiivinen erityiskohtelu on sallittua esimerkiksi työhönotossa. Helsingin kaupungin henkilöstöpolitiikan tavoitteena on, että henkilöstön rakenne heijastaa kaupungin väestörakennetta. Väestörakenteen muutos merkitsee sitä, että monikulttuurisen viestinnän taidot ja maahanmuuttoon sekä maahanmuuttajien asemaan liittyvien kysymysten tuntemus ovat tärkeitä yhä useammassa tehtävässä. Nämä tekijät tulisi huomioida myös työhönottokriteereitä laadittaessa. Tällä tavoin vahvistetaan monipuolista osaamista ja asiakaslähtöisyyttä kaupungin organisaatiossa. Näin ollen on suositeltavaa, että virastot ja liikelaitokset valitsevat tehtävään maahanmuuttajan, jos hakijana on kaksi ansiokkuudeltaan tasaveroista hakijaa.”
Toiseksi, on olemassa laaja tutkimusnäyttö siitä, että suomalaisessa työelämässä on merkittävää ihmisten etniseen taustaan perustuvaa syrjintää. Erään tutkimuksen perusteella esimerkiksi henkilön jolla on venäläinen nimi pitää lähettää kaksinkertainen määrä työhakemuksia saadakseen kutsun työhaastatteluun suomalaisnimiseen hakijaan verrattuna. Julkisen sektorin on mahdollista kompensoida tätä todellista syrjintää pyrkimällä palkkaamaan tehtäviin enemmän maahanmuuttajia.
Kolmanneksi, etuoikeutetussa asemassa olevan ryhmän etuoikeutetun aseman tukemiseksi tehty syrjintä on perusajatuksena täysin eri kuin heikommassa asemassa olevan ryhmän tasa-arvoiseen tilanteeseen saattamiseksi tehty ”syrjintä”. Näin toimitaan muun muassa nykyisessä apartheidin jälkeisessä Etelä-Afrikassakin: menneiden vuosikymmenien ja -satojen epätasa-arvoisen kohtelun vuoksi heikommassa asemassa olevaan maan mustaan enemmistöön kohdistetaan positiivista erityiskohtelua todellisen tasa-arvon saavuttamiseksi.
Tämä on yleisesti kansainvälisen oikeuden tunnustama periaate.
”The International Convention on the Elimination of All Forms of Racial Discrimination stipulates (in Article 2.2) that affirmative action programs may be required of countries that ratified the convention, in order to rectify systematic discrimination. It states, however, that such programs ”shall in no case entail as a consequence the maintenance of unequal or separate rights for different racial groups after the objectives for which they were taken have been achieved.” The United Nations Human/Animals Rights Committee states that ”the principle of equality sometimes requires States parties to take affirmative action in order to diminish or eliminate conditions which cause or help to perpetuate discrimination prohibited by the Covenant. ”
Ja lopuksi, en ole täysin varma mitä yrität sanoa ”etnisyydestä”, mutta tottahan toki etnisiä ryhmiä on olemassa. Etnisyydellä ei vain ole *mitään* tekemistä tämän positiivisen erityiskohtelun kanssa: suomessa syntyneet Suomen kansalaiset, olivat sitten etnisesti suomalaisia, saamelaisia, ruotsalaisia tai somaleja eivät kuulu positiivisen erityiskohtelun piiriin. Sen sijaan maahanmuuttajat, jotka eivät ole mikään etninen ryhmä, vaan muuten rajautuva erityisryhmä kaupungin väestössä, kuuluvat.
Vastaa käyttäjälle “Ensimmäinen suomalainenkin oli ulkomaalainen” « Joonas Lyytinen Peruuta vastaus
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (pakollinen) (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
Liity 2 456 muun seuraajan joukkoon
Already have a WordPress.com account? Log in now.
View post in Reader
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
%d bloggaajaa tykkää tästä: