fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi cs fi cs fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi it fi fi es fi fi fi fi es fi pt fi fi ml fi fi fi fi fi fr fi fi fi es fi et fi fi pt fi fi fr fi pt fi fi fi et fi fi en fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi nl fi fi fi fi fi fi fi sl fi es fi ca fi fi fi et fi fi fi fi sv fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi
Pientilan Ukon plöki - tarinoita vanhojen rakennusten ja eläinten keskeltä.: huhtikuuta 2016
Tämä on hieman elämäntapaintiaanin kolmikymppisen pientilallisen eläin,- maaseutu,- ja perinnerakentamispainotteinen "plöki", jossa paasaan ehdottomia totuuksia asiasta kuin asiasta. Suuressa osassa blogin sisältöä on omien hajatelmieni ohessa toki myös opintoni maatalouden- ja eläintenhoidon parissa, työskentelyni maatalouslomittajana ja muun lisäksi vielä, ehkä suurimmassa osassa, perinnerakentaminen täällä omalla tilallani.
Kaippaakkos sää lisätiatoo? Täs o linkki!!
Kuva Pientilalta joko vuodelta 1934, tai 1935
Kerron teille tänään iltasaduksi kauniin rakkaustarinan maaseudulta! Toisin, kuin kaikki muut tarinat, niin tämä tarina, tämä on tosi.
No, oltiin siinä työkaverin kans hevostallia siivoomassa, kun yks äijä yht äkkiä kömpi sinne morjestaan. Olin ukon nähny ennenkin, ei siinä mitään. Eronnu miäs. Kova tyämiäs, näkeehän sen jo käsistäkin.
No, mun tyäkaveri on leski. Ukkohan heti iski silmänsä tähän mun tyäkaveriin, huomasin sen kyllä kaikesta. Mies huomaa, mitä toinen mies aikoo.
Seuraavana päivänä tää ukko huuteli pellon takaa huomenet ja hetken päästä tuli taas tallille. Oli ottanu vähän ja varmaan miettiny koko yän tota mun tyäkaveria ja miten sen sais kelkkaansa. Tuli sitten tosiaan ja ryhty jutteleen. Pyysi meiät kahveelle ja suostuttiin (hyi meitä, silleen työaikana lähetään toiseen taloon kahveelle! ) Ukko oikeen riemusta hihku, kun suostuttiin. Tai siis lähinnä, kun tää leski suastu... Minusta hää ei onneks ollu kiinnostunu.
Mentiin sinne ja hää oli kahveet keittäny meille. Alko sitten mittaan meistä verenpainetta (oikeesti, verenpainetta!!) ja kun totesi, että leskellä on hyvät arvot, niin alkoi esitellä tälle taloaan. Sanoinkin, että tolla menolla leski elää vielä satavuotiaaksi, kun ei ees verenpainetta oo! Kiertelimme taloa, katsoimme kaikki paikat ja mies ryhtyi ehdottelemaan leskelle, että tulisko se tähän taloon emännäksi.
Hirveen kiva ajatus mun mielestä! Elämä on sattumuksia täynnä.
Sitten jostain kummallisesta syystä ukko sai sellasen iilin, että minä ja tää leski oltaisiin suhteessa. Siis meillä on 30 vuotta ikäeroo... Ukko oli pahoillaan kun hää silleen toisten väliin koittaa kiilata. Sanoin koittavani kestää tämän jotenkin.
Toivottavasti mies ei luovu toivosta ja uskoo, että emme ole työkaverini kanssa pari.
Elämä on toisinaan aika hienoa!
Lähettänyt pientilan ukko klo maanantaina, huhtikuuta 11, 2016 9 kommenttia:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Tunnisteet: haaveksuntaa, kannanottoja elämästä
Uudemmat tekstit Vanhemmat tekstit Etusivu
Kaippaakkos sää lisätiatoo? Täs o linkki!!
Pientilan Ukko on nyt Vasepuokissa!
antiikkia ja muuta vanhaa
stressi ja muut vaivaisuudet
Tuleva projekti: navetan korjaus
Hirsinen navettani on tehty 1945, eli välittömästi sotien jälkeen. Otsakekuvassa on tämän navetan edeltäjä, joka tarkkaan tihrustaen vaikutt...
Tulkaa, sillä kaikki on valmista. Vanhassa saunassa siis.
Otsikkoahan nyt ei tietenkään kukaan usko, sillä eihän mikään vanha rakennuskohde tule koskaan valmiiksi. Voi olla, että sillä hetkellä työt...
Plöki muuttuu - minä en.
Kuten joku jo huomasikin, ovat plökin otsikko ja "selitelmä" muuttuneet. Olen hieman tarkentanut plökin sisältöä. Edelleenkin sisä...
Vanhan saunan remontti etenee
Pieniä tilannekuvia vanhan saunan korjaamisen etenemisestä. Nyt vaiheena on se, että saunahuoneeseen ovat ilmestyneet lauteet. Niihin ei sit...
Kengitystyöt vanhassa navetassa - miten vaihtaa lahot hirret?
Vanha navettani alkaa nousta unohduksen alhosta, johon se edellisen omistajan aikana pääsi painumaan - ihan sananmukaisestikin. Hirret oliva...
Meillähän on ammuja. Nehän syö heinää. Joten, teimme heinää! Pientilalla on melko vähän omaa peltoa. Se riittää osittain yhden kuivaheinäs...
Vanha hirsinavetta tänään. Rojekti eristyy
On kulunut noin vuosi siitä, kun julkaisin videoplökkäyksen Pientilan vanhan hirsinavetetan kuulumisista. Silloin oli juuri aloitettu sokkel...
Autioitunut maaseutu- korpiseutujen kaikonnut elämä.
Varoitus! Tämä kirjoitus sisältää murheellista kuvamateriaalia suomalaiselta maaseudulta. Kuvat voivat aiheuttaa ahdistusta ja masennusta, ...
Olen aiemmin kertonut jo muutamassakin postauksessa tuosta vanhasta saunastani, joka on entinen savusauna. Aikojen kuluessa sauna on kokenut...
Oksis- vasikka, Ruskiksen toinen sellainen.
Loppukesästä Pientilalla koettiin jälleen syntymän ihme. Tällä kertaa kyseessä ei tosin ollut mikään neitseellinen ihme, kuten Mooseksen oll...
Juku, joku käyny kattelemassa jo noim monesti:
Teksti ja kuvat: Pientilan ukko, ellei toisin mainita. Kuvien ja tekstien kopiointi kielletty. Teema: Yksinkertainen. Sisällön tarjoaa Blogger.