fi fi fi es en en et es nl de fi en en fi fi de fi es fi en fi nl eu pl nl en en de nl hbs_lat en fr en pt sv en nb nn fi en de fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi ca es es fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en de en en en en en en en fi fi fi en fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi en fi fi et fi fi
10 maaliskuun, 20171 huhtikuun, 2017 julkaissut Vesa - Ihan kartalla., kategoriassa Uncategorized
Reissun aikaisin herätys koittaa perjantaiaamuna viideltä Namib-aavikon laidalla. Sossus Dune Lodgen erikoisuutena on nimittäin nimenomaan sijainti Namib-Naukluftin kansallispuiston porttien sisäpuolella ja näin ollen voimme lähteä ennen auringonnousua kohti 60 kilometrin päässä sijaitsevaa Sossuvleitä ihaillaksemme sen tunnelmasta nimenomaan tuolla oranssien dyynien keskellä. Muut vierailijat kun pääsevät koko kansallispuiston alueelle vasta päivän valjettua. Tarkemmin sanottuna kohteemme on Deadvlei, joka ainakin kuvien perusteella vaikuttaa vieläkin upeammalta paikalta pystyynkuolleine puineen ja niinpä minulla onkin mielessäni pieni yllätys.
Tällä kertaa ei ole aikaa odotella auringonnousua terassille avautuvien ikkunoiden äärellä.
Majapaikan pihasta lähtee samaan aikaan yksinäistä matkailijaa opastetulle kierrokselle vievä neliveto, joten lähdemme seuraamaan tuota pimeydessä hohtavaa valotäplää kohti määränpäätä. Yllättäen tie on perille asti asfaltoitu, joten olemme hyvissä ajoin paikalla. Tai melkein paikalla, sillä tie päättyy parkkipaikalle, josta eteenpäin ei ole asiaa kuin nelivedolla. Muutama viimeinen kilometri on nimittäin upottavaa hiekkaa.
Napsautan nelivedon päälle ja ajan hiekalle, mutta ilmeisesti aivan liian hiljaisella vauhdilla, sillä jo kymmenen metrin päästä olemme juuttuneet kiinni ja edellä ajavan auton valot ovat kadonneet pimeyteen. Kolme kyytiläistä hyppäävät työntämään ja kohta sitä taas mennään. Koetan seurata renkaanjälkiä, jotka näyttävät haarautuvan moneksi eri väyläksi satunnaisten puiden ympärille ja pitää samalla vauhtia yllä melkoisista töyssyistä huolimatta. Jäämme vielä kertaalleen upottavan hiekan vangiksi, mutta tuon jälkeen ymmärrän olla hellittämättä kaasua ja selviämme kuin selviämmekin nelivedoille tarkoitetulle parkkipaikalle.
Muutaman kymmenen metrin päässä hämärällä aavikolla näemme neljän hengen ryhmän, jonka jälkiä seuraten alamme talsia kohti Deadvleitä. Valtavan dyynin kuvetta laskeutuu sakaali, joka jää hetkeksi seuraamaan meitä, mutta ei onneksi uskalla kuitenkaan tulla liian lähelle. Deadvlei on opaskirjan mukaan noin 1,5 km päässä parkkipaikalta, mutta ei tuonne todellisuudessa taida olla edes kilometriä, sillä kohta jo edessämme aukeaa noin jalkapallokentän kokoinen kuiva valkoinen savitasanko, jolla kuivaneet kirahviakaasiat törröttävät surrealistisesti.
Päivä valkenee ja hiekka kuumenee Namibin aavikolla.
En aivan malta odottaa auringonnousua yllätykseni kanssa, vaan polvistun ja kosaisen Jenniä. Tiedä sitten onko paikan valinnalla merkitystä, mutta kyllähän tuo suostuu. Pahimman jännityksen laannuttua voin keskittyä nappaamaan kuvia maagisesta maisemasta, jonka vähitellen kajastava valo saa värjäytymään entistä upeammaksi.
Valtavan Big Daddy -dyynin harjalle en jaksa kiivetä, joten pienempi naapuri saa luvan kelvata.
Päivän valjettua alkaa lämpötila kohota ja näyttää siltä, että suurin osa ihmisistä on vasta saapumassa paikalle, joten päätämme lähteä takaisin Sossus Dune Lodgeen nauttimaan aamiaista, joka tosin pakattiin meille eväspusseihin mukaan heti herättyämme. Täytän vielä ison pullon oranssilla hiekalla, joskin tuota maa-ainesta kulkeutuu varmasti kosolti kotiinkin asti kenkien ja sukkien mukana.
Päivänvalossa nelivedoille tarkoitettu hiekkatiekään ei ole enää niin pelottava.
Käymme nopeasti kurkistamassa Sesriemin kanjoniin, ennen kuin jatkamme matkaa kohti viimeistä majapaikkaamme, joka on noin 150 kilometrin päässä C14-tien varrella (keskellä ei mitään) sijaitseva Rostock Ritz Desert Lodge.
Sesriemin kanjonin pohjalla olisi mahdollisuus myös tehdä pieni patikointiretki.
Solitairessa pysähdymme tankkaamaan Toyotan ja nauttimaan McGregor’s Bakeryn vastaleivottua omenapiirakkaa. Huoltoaseman ja samassa pihapiirissä sijaitsevan Solitaire Lodgen edustalla lojuu vanhoja autonromuja, jotka suorastaan kutsuvat valokuvaamaan.
Rostock Ritz Desert Lodge osoittautuu oivaksi valinnaksi viimeisen lomapäivän rentoutumista varten. Vuoreenrinteessä sijaitsevien mökkien lisäksi tuolta löytyy nimittäin uima-allas, jolta voi ihailla maisemia, jotka ovat kuin suoraan Leijonakuninkaasta.
Rostock Ritz Desert Lodgen kivimökkejä.
Lämmintä on 35 astetta ja baarin puolelta saa kylmää olutta oman huoneensa laskuun. Baarimikko pyytää meitä jopa käyttämään altaalta löytyvää puhelinta, mikäli haluamme lisää juotavaa, mutta tuo on jo vähän liikaa ja niinpä kävelemme aina tarpeen tullen hakemaan itse tarvittavat nestetäydennykset.
Auringossa uskaltaa makoilla juuri sen aikaa, mitä kuvan ottaminen vaatii.
Alueelta löytyy myös omistajien pyörittämä pieni nelisormimangustien tarha. Idea tuossa on pelastaa ihmisten lemmikeiksi ottamia ja sittemmin hylkäämiä mangusteja ja vapauttaa ne sitten vähitellen takaisin luontoon. Tällä hetkellä matalan aidan takana näyttää asustelevan ja ympäristöä innokkaasti tähyilevän kolmihenkinen mangustiperhe. Mangustien ääntely on kummallista kurnutusta, joka tuo etäisesti ainakin minulle mieleen kissan.
”Like father, like son.”
Aurinko laskee vuorten taa ja on aika Afrikan matkan viimeisen illallisen. Erinomaista lammascurrya, friteerattua camembert-juustoa, viiniä ja vielä yksi tuopillinen kylmää Windhoek-lageria, sillä kiviseinäisestä mökistämme ei jääkaappia löydy.
Yhden lähes kuuman Savanna-siiderin kuitenkin vielä Jennin kanssa ennen nukkumaan menoa juomme pienellä terassillamme tähtitaivaan alla.
Edellinen artikkeliAuringon kanssa kilpaa Namib-Naukluftin kansallispuistoon
Seuraava artikkeliVielä kerran tien päälle
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (pakollinen) (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
🌎: 🇪🇨 / 📅: September 2018
🌎: 🇪🇨 / 📅: September 2018
🌎: 🇰🇿 / 📅: July 2017
🌎: 🇰🇿 / 📅: July 2017
🌎: 🇰🇿 / 📅: July 2017
🌎: 🇰🇿 / 📅: July 2017
© 2018 IHAN KARTALLA. ALL RIGHTS RESERVED.
Risteilyn jälkeinen päivä Puerto Baquerizo Morenossa
Create a website or blog at WordPress.com Teeman Karuna on tehnyt Automattic.
Already have a WordPress.com account? Log in now.
View post in Reader
%d bloggaajaa tykkää tästä: