fi fi cs fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi als fi fi fi fi en en fi fi fi de fi fi en fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi en fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi ms fi fi fi fi fi fi fi fi als fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi fi es eo fr fi fi cs fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi
Istun tässä kuistin rappusilla -  räsymatolla, ihan pienen hetken vielä. Viimeisimmät auringonsäteet lämmittävät päivän paahtamaa ihoa. Taivaalla lentävä pääskynen nappaa illan viimeisen hyttysen viedäkseen sen pesään nälkäisille ja sitten se käy poikasten viereen lepäämään, jotta jaksaisi taas aamun varhaisella jatkaa tärkeää tehtäväänsä. Niinpä minäkin luovutan, vaikka en millään malttaisi antaa periksi illan suoloiselle lämmölle. Kiitos kesä kun olit täällä!
Lähettänyt Unknown klo 22:05 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Pellon yllä leijailee paksu sumupilvi mutta sinnikkäästi jostain yrittää  aurinko silti pilkahdella. Harvinainen valoilmiö viikkojen sateisten ja hämärien päivien jälkeen. Mutta mikä ihana syy tuo pimeys onkaan sytyttää iltaisin kynttilät ja onhan ne ekat glögitkin jo tullut nautittua...
Pihalle on ilmestynyt syksyiset asetelmat ja lyhdyt - toivottavasti ne kohta saavat lumipeitteen ylleen. Lapset niin kovasti odottavat lunta - ensimmäisestä lumiukosta kun on enää jäljellä porkkana vihreällä nurmella.
Väkisinkin ajatukset tuon tuosta karkailevat jo jouluun. Kuisti alkaa kun varkain koristautua jouluiseen tunnelmaan... Pieni eskarilainen aamulla kysyi: "Äiti, nähdäänkö me jo kohta tonttuja?" Varmasti nähdään :)
Lähettänyt Unknown klo 09:40 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Olen onnistunut kasvattamaan viherpeukaloni keskelle kämmentä. Tosin tänä kesänä tällä emännällä oli onni matkassa sillä kasvihuoneen viljelmät onnistuivat yli odotusten ja pusuivat myös kirjaimellisesti yli äyräiden. Kevättalvella ostelin kaupasta runsain mitoin eri siemeniä ja niitä sitten innolla kevään kasvattelin ikkunalaudat pursuten. Taimia oli kyllä sitten lopuksi ihan liikaa mutta eihän sitä ensikertalaisena voi tietää mikä on sopivasti. Näiden ulkoiluttaminen oli kovaa puuhaa kun niitä edes takas kiikutin kasvihuoneen ja kuistin väliä. Muistanpa erään öisen ukkospuuskankin jonka seurauksena isännän kanssa (jonka tottakai piti näin tärkeän asian takia herättää) aamuyöstä pelasteltiin kaatuneita taimia sisälle suojaan...
No, tomaatit ja kurkut antoivat siis oivan sadon. Ja olihan mulla kokeena myös vesimelonia, paprikaa ja chiliä. Sato on jo korjattu - kurkut ja vesimelonit popsittu parempiin suihin, kypsistä tomaateista keitetty sosetta, chilit on nostettu uunin pankolle kuivumaan ja vihrät tomaatit ja parikat odottavat tuolla kuistin nurkassa kypsymistä. Ainakin pari nälkäistä suuta tiedän tuolla navetan takana joillle nämä sitten loppuhädässä kelpaavat.
Kasvimaallekin istuttelin vaikka sun ties mitä. Kesän kuluessa tuli todettua, että tämä emäntä ei vaan ole kitkijätyyppiä. Onnellisesti sitten saivat rikkaruohot komeilla kilpaa muun sadon kanssa. Ensi kesälle onkin jo laitettu tilaukseen kätevät istutuslaatikot ja niihinkin istuttelen vain takuuvarmat suosikit. Ai niin, tulihan mun sipulisadosta kuitenkin aikas hyvä :)
Isännän viljasato onnistui myös, oraat kasvoivat keväällä hyvin ja päästiin jopa paikallislehteen. Kuvissa komeilikin isäntiä kolmessa sukupolvessa! Kesän taittuessa syksyksi iltatuulessa alkoi tuoksumaan kypsän viljan tuoksu. Lapsuudesta tämä tuoksu on jäänyt elävästi mieleeni ja se enteilikin aina alkavaa koulutaivalta. Nyt sinne koulutaipaleelle lähtevät omat lapset.
Lähettänyt Unknown klo 13:04 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Meillä eläinluku on lisääntynyt kahdella uudella tulokkaalla. Villapossut Pamela ja Bobby muuttivat meille muutama viikko sitten. Mainioita veitikoita ovat - nauttivat kun mahaan antaa runsaan mitoin rapsutuksia. Iltalenkille pääsevät kotimme takana sijaitsevalle viljapellolle ja kerran jopa uskaltauduttiin kylätietä pitkin metsään. Kovia ovat juoksemaan nämä veitikat!
Muutenkin farmi pitää tämän emännän päivät kiireisinä. Kun lapset on saateltu koulu ja eskaritielle, niin oma päiväni jatkuu eläinkatraan parissa. Käyn ruokkimassa puput, joita nyt sitten yllättävän perheenlisäyksen johdosta on vähän enemmän. Kovin ovat poikaset vielä pieniä ja eivät ole pesästä tulleet pois. Tämän seurauksena Lilja ristittiin uudelleen Ninjoksi ja raukka menetti samalla myös lisääntymiskykynsä!
Navetan kunkku, kissaherra Räikkönen antaa kovaääniset aamukehräykset ja vaatii myös omat aamunappulansa lautaselleen. Sitten se jo lähteekin tarkastamaan tilukset ja hiiritilanteen.
Kanat käyn myös ruokkimassa ja keräämässä munat. Sitten laskenkin ne päiväksi puutarhaan. Vielä tovin ne saavat nauttia kuoppsuttelusta pihamaalla ja sitten onkin aika siirtyä navetan suojiin. Niin, ja ne vallattomat villakoirat - seuraavat kanalaumaa sopivan etäisyyden päässä ja korjaavat lauman jätökset paremipiin suihin.Varsinaista kierrätystä tämä!
Possut olen jo ruokkinut aamulla aikaisemmin. Vielä kuitenkin kiipeän niiden seuraksi aitaukseen antamaan aamurapsutuksia. Siihen ne kellahtavat maahan pitkin pituuttaan ja silmätkin menee väkisin kiinni kun nauttivat niin kovasti.
Lähettänyt Unknown klo 10:43 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Pitkä tauko täältä, ihana helteinen kesä takana, jonka olen joka solullani elänyt ja nauttinut jokaisesta ihoa ja mieltä paahtavasta auringonsäteestä! Ihanat muistot lämmittävät varmasti pitkälle tulevaan talveen.
Ennen kaikkea olen nauttinut mun kananeidoista - Ansa, Laila, Pulmu, Sirkku ja Vieno - sekä maan mainioin maatiaiskukko - Kukko Pärssinen. Herra kohtelee laumaansa silkkihansikkain vaikka raukka joutuikin aluksi muutaman viikon kovaan kouluun näiden leidien kanssa. Ja kiekumaankin se on oppinut...
Alkujännitystä kesti muutamia viikkoja ja kanat pysyttelivät tiiviisti kanalan sisällä yötä päivää. Kun paikat tulivat tutuiksi ne uskaltautuivat pikkuhiljaa ulkotarhaan. Nykyään ne käyvät enää sisällä munimassa - jokainen tekee yhden munan päivässä ja ikinä ei olla niin hyviä (ja keltaisia) munia syöty.
Aamulla, kun muninta on suoritettu viimeistä mattimyöhäistä myöten päästän kanat vapaaksi. Ne pysyvät hienosti pihapiirissä ja nauttivat erityisesti hiekkakylvyistä. Päivän ne puuhastelevat pihapiirissä ja illan tullen ne sitten ohjailen yöpuulle. Ikinä en olisi uskonut, miten mainioita otuksia kanat ovatkaan.
Syksyn myötä tulee talvi ja kanatkaan ei enää kesäkodissaan kovin kauaa pärjää. Navetaan on jo suunniteltu talviasumus ja kevättä kohti kun mennään, pääsevät nämä leidit testaamaan myös hautomistaitojaan. Nähtäväksi jää, kuinka monta kanaa/kukkoa meillä sitten ensi kesänä onkaan!
Lähettänyt Unknown klo 22:13 Ei kommentteja:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Vihdoin ne löytyi - mun tulevat onnelliset kanat! Viisi niitä ostin ja toukokuun puolessa välissä saan ne hakea kotiin. Kanojen rotu on Hy-Line Brown ja ne löytyivät Puurin kanalasta.
Meillä on iso navetta, vähän liian iso kanojen käyttöön sellaisenaan. Seuraava projekti onkin aidata navetasta pienempi tila ja rakentaa sinne sopivat olosuhteet munijoille. Lisäksi ulos tehdään tarha jossa kanat pääsevät kuopsuttelemaan ja paistattelemaan päivää.
Monilla nettisivuilla olen käynyt keräämässä kanatietoutta ja vielä pitää lueskella vähän lisää. Jokaisen kananpitäjän täytyy mm rekisteröityä kunnan maaseutuviranomaiselle. Tämä onkin edessä seuraavaksi!
Kuva on Puurin kanalan nettisivuilta.
Lähettänyt Unknown klo 21:16 1 kommentti:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Laittelen tässä kuvia kuistista ennen ja jälkeen remontin. Periaatteena meillä koko remontissa oli, että pienellä budjetilla pitää pärjätä koska kaikki sitten jossain vaiheessa menee kuitenkin purkuun. Mummun ja vaarin talon remontista jäi paljon materiaalia meidän käyttöön ja navetan vintti on ollut oikea aarreaitta!
Maalaamista piisasi, sillä seinät sekä katto olivat ihanan kellastunutta kuusipaneelia. Pohjat maalattiin tartuntamaalilla ja pintaan sitten sisustusmaali. Onneksi tarvittiin ainoastaan kaksi maalikerrosta!
Lattia jätettiin ensin käsitelemättä mutta alkoihan se sitten lopulta häiritsemään. Monta hyvää ideaa yritin miehelleni esitellä mutta aina tuli hinta esteeksi. Lopulta sitten kokeiltiin saneerauslaastia ja kun sileää pintää ei saatu sen huonon laadun vuoksi aikaiseksi, niin tehtiin pinta hiertämällä tarkoituksella epätasaiseksi. Pestähän tätä ei oikeen voi mutta imurointi onnistuu. Mutta nätti on kun mikä ;).
Nisse-parka vietti joulun muuttokuormassa ja tuohon oveen sen hetkeksi laitoin roikkumaan kun yhdestä laatikosta sen vihdoin löysin. Navetassa meillä jo tonttu onkin mutta täytyyhän talossakin sellainen olla. Siihen se sitten taitaa jäädäkkin...
Kuistilla on nyt valmista - tosin kainon pyynnön taidan vielä tuolle ukkokullalle esittää, että tekisi ikkunoihin valkoiset ristikot...Ai niin, ovet kaipaa vielä pintamaalia. Kukahan jaksaisi vielä maalata?
Lähettänyt Unknown klo 19:10 1 kommentti:
Kohteen lähettäminen sähköpostitseBloggaa tästä!Jaa TwitteriinJaa FacebookiinJaa Pinterestiin
Toisen romu on toisen...
Keittiön tuolien uudet vaatteet
Kodinsielu - Inspiraatiota arkeen
Sateenkaarentaa Haaveita ja Unelmia
Teema: Yksinkertainen. Sisällön tarjoaa Blogger.