fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi hi fi hi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi es es fi fi fi da fi fi fi fi fi ceb fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi ceb fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi lt fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi en fi fi fi tr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi it fi fi fi fi en fi fi fy en en ca en en fi et id it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi fi fi en fi en fi et it fi fi es fi it fi fi it es fi fi et fi fi fi en fi fi fi fi it en nb fi fi fi fi fi en fi fi fi en hbs_lat fi fi sq sv de et fi cs fi fi fi pl fi fi fi fi sv fi fi fi it fi ceb fi fi fi en en fi fi en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi hbs_lat fi et fi fi sv fi fi fi fr fi fi de en et lt fr fi es fi fi fi fi fi fi en sv es en fi fi fi fi fi fi fi fi et fi fi fi fi fi it fi fi fi fi et en fi fi fi fi fi fi pt fi cs fi en fi fi it fi fi et fi es fi fi fi fi pt fi it it it it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi pt fi fi fi fi fi fi fi fi fi nl fi it fi hu fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi de fi et fi fi en eo fi fi fi fi fi fi fi en fi en sv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi gl fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi en vo fi fi fi en fi fi fi fi pt nb da fi fi en en fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi en fi en fi fi fi fi fi
Armo vai pyhitys? Vanhoillislestadiolaisuuden kaksi vastakkaista oppia 1970-luvulla | Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia
Tervetuloa Verkoston Poluille – etniset vanhoillislestadiolaiset!
← Vuokko ja Ilkka Ilola tv-ohjelmassa: Usko Kristukseen pelastaa
Vaimoni Jumalan työtoverina, mutta työturvallisuus petti →
16 syyskuun, 2016 · 11:43
Armo vai pyhitys? Vanhoillislestadiolaisuuden kaksi vastakkaista oppia 1970-luvulla
Vastauksena täällä käytyyn keskusteluun siitä, Jumalako yksin armahtaa vai onko ihmisen omilla ratkaisuilla ja tekemisillä siinä jokin osuus, ja mikä onkaan seurakunnan valta, on juuri ilmestynyt uutta tutkimusta vanhoillislestadiolaisuuden teologiasta.
Teologian tohtoriksi 17.9.2016 väittelevä Hanna Nurminen osoittaa väitöskirjassaan, että 1970-luvulla herätysliikkeessä vallitsi kaksi erilaista käsitystä vanhurskauttamisesta, eli siitä, millä tavalla se menee, että ihminen pelastuu.  Nurmisen tutkimus  on nimeltään Jumala vai minä? Kaksi käsitystä vanhurskauttamisesta 1970-luvun vanhoillislestadiolaisuudessa. Tutkimusaineistona ovat SRK:n julkaisut 1970-luvulta.
Tutkimus osoittaa, että vanhoillislestadiolaisuudessa esiintyi 1970-luvulla kaksi vanhurskauttamiskäsitystä ja että ne poikkesivat toisistaan niin paljon, että ne ovat kiistatta toisensa poissulkevia. Molemmat eivät voi edustaa samaa vanhurskauttamiskäsitystä. Liikkeessä opetettiin siis kahta erilaista kristinoppia. Seuraavassa joitakin pääkohtia tutkimuksesta, joka kannattaa lukea kokonaan.
Armolinja contra pyhityslinja – Kristus vai seurakunta?
Kahden erilaisen teologian erot syntyvät jo vanhurskauttamisopin edellytyksissä, erityisesti käsityksessä synnistä, Kristuksen työstä ja ihmisen ratkaisuvallasta, ja ne näkyvät koko teologian läpi.
Armolinjalla kristityn vanhurskaus on yhtäältä yhdistymistä Kristuksen kanssa niin, että ihminen pysyy kokonaan syntisenä mutta on Kristuksessa kokonaan vanhurskas. Tämä vanhurskaaksitekeminen ei ole kehittyvä prosessi. Kristuksen vanhurskaus säilyy koko ajan vieraana vanhurskautena, joka ei muuta kristityn substanssia ja jota hän ei saa hallintaansa, mutta joka toisaalta uskossa on kokonaan kristityn. Toisaalta kristityn vanhurskaus on Kristus-yhteyden vuoksi myös Jumalan kokoaikaisessa anteeksiantamuksessa ja suosiossa elämistä.
Pyhityslinjalla näkyy Jumalan ja ihmisen yhteistyöhön perustuva käsitys, jossa Jumala lahjoittaa pelastuksen välineet mutta ihmiselle jää pääpaino sekä pelastuksen valitsemisessa että sen säilyttämisessä. Siten pyhityslinjalla vanhurskauttaminen kääntyy kristityn omassa varassa olevaksi ”armon” käyttämiseksi eli itsensä pitämiseksi vanhurskaana anteeksiantamuksen avulla.
Pyhitysliinjan opin kokonaisuus kiteytyy, kun lakiopetus ja käsitys seurakunnasta yhdistettiin. Seurakunnasta tuli ehdoton määrittleijä, joka alkoikin tehdä Raamatun ohi päätöksiä uskosta, elämästä ja käyttäytymisestä. Näitä pätöksiä seurakunnanjäsenten tuli noudattaa. Kuulaisissu eli tottelevaisuus-vaatimus koskee kaikkea mitä seurakunta sanoo. Myös ns. ehdonvallan kysymyksiä, jolloin ne muuttuivatkiin vaatimuksiksi. Seurakunnan ottamat kannat määritettiiin vanhurkauttamisopin kysymyksiksi, eli pelastumisen ehdoksi. Tällöin olemalla kuuliaiinen seurakunnalle kristitty osoitti kuuluvansa seurakuntaan ja myös säilytti yhteytensä seurakunnan kautta kristukseen.
Tämän vuoksi hoitokokouksista tuli uskooon ja sovittuu käyttäytymiseen pakottamista, ei vapaaseen uskoon evankeliumilla kutsumista.
Seurakunnasta tuli auktoriteetti myös siinä, että se päätti, kuka uskoo ja kuka ei. usko ei siten ollut edes kristityn omakohtaisesti ylläpitämää uskoa, saati armolahjan tapaan kokonaan Jumalan teko, vaan seurakunnalla oli sananvalta, varsin yleisesti myös päätösvalta yksityisen kristityn uskomiseen.
Vuokko Ilola: Hanna Nurmisen väitöskirjasta. Blogikirjoitus 18.09.2016, Kotimaa24.
Vuokko Ilola: Kiitos Tuomas Palola Väikkäristäsi! Blogikirjoitus 06.02.2015, Kotimaa24.
Vuokko Ilola: Totuus vai ”totuus”? Blogikirjoitus 11.3.2017, Kotimaa24.
Emilia Karhu: Vanhoillislestadiolaisuuden kaksi eri pelastuskäsitystä. Blogikirjoitus 16.9.2016, Kotimaa24.
Emilia Karhu: Vanhoillislestadiolaisuus ja SRK-vanhoillisuus, kaksi eri suuntausta? Blogikirjoitus 18.04.2016, Kotimaa24.
Sauli Karhu: Miten tullaan vanhoillislestadiolaiseksi?  Uskosta näkemiseen? -blogi 20.9.2016.
Sauli Karhu:  Sukupolvet vaihtuvat – muuttuuko oppi? Uskosta näkemiseen?-blogi 23.7.2015.
Sauli Karhu: Teologit ja maallikot – kahden kerroksen väkeä? uskosta näkemiseen? -blogi 13.7.2017.
Maallikko: Uskon opista lestadiolaisuudessa (Oma Kasteoppi. Oma Ehtoollisoppi. Oma Sakramentti. Oma Raamattu.)
Tuomas Palola: Amerikkalainen vai pohjoismainen? Amerikan apostolis-luterilaisuus vuosina 1884–1929. Väitöskirja. Helsingin yliopisto 2015. (Tiivistelmä luettavissa veerkossa.)
Väitöstilaisuudet: Hanna Nurminen. Helsingin yliopisto.
Kategoria(t): 1970-luku, armo, avainten valta, erehtymättömyys, erottaminen yhteisöstä, hajaannukset, harhaoppi, hengellinen väkivalta, hoitokokoukset, kontrollointi, kristinoppi, kuuliaisuus, laestadianism, lähihistoria, lestadiolaisuuden suunnat, manipulointi, normit, norms, opilliset kysymykset, painostaminen, pelastus, Raamattu, Raamatun tulkinta, retoriikka, sananjulistajat, seurakunta, sielunhoito, SRK ry., syntien anteeksiantamus, syyllistäminen, totteleminen, tutkimus, ulossulkeminen, uskon perusteet, vallankäyttö, valta, väkivalta, yhteisö
Avainsanat: armo, armolinja, Hanna Nurminen, harhaoppi, hoitokokoukset, hoitokokousten tutkimus, julkaisutoiminta, kristinoppi, Kristus, lestadiolaisuus, opilliset kysymykset, painostaminen, pelastus, pelastuskäsitys, pyhityslinja, Raamatun tulkinta, seurakunnan neuvot, seurakunta-äiti, seurakuntajumala, tieteellinen tutkimus, vallankäyttö, vanhoillislestadiolaisuus, vanhurskauttaminen, yhteisön mekanismit
← Vuokko ja Ilkka Ilola tv-ohjelmassa: Usko Kristukseen pelastaa
Vaimoni Jumalan työtoverina, mutta työturvallisuus petti →
14 responses to “Armo vai pyhitys? Vanhoillislestadiolaisuuden kaksi vastakkaista oppia 1970-luvulla”
Totta. Tosin on myös muistettava, että sama ongelma esiintyi 1800-1900 vuosisatojen vaihteessa, kun ”uusiherätys” syntyi. Silloin puhuttiin ”lain kolmannesta käytöstä”, joka siis tarkoitti sitä, että uskovatkin olivat edelleen lain alaisia, eli heidän piti päästä yhä syvempään synnintuntoon. Monet ajautuivat itsemurhaan, kun tuo ”paremmaksi tuleminen” (pyhitys?) ei alkanut onnistua.- Lestadiolaiset eivät yleensä tue kyseleviä siskoja ja veljiä, vaan tuomitsevat tottelemattomuudesta.
Kun kuuntelee 70-luvun saarnoja havaitaan opin muuttumattomuus. Sama oppi ja sama evankeliumi, kuin aina Jumalan valtakunnassa on saarnattu. Jos joku ”paisunut” 70-luvulla kuvitteli olevansa ”hengellinen hallitus” tai jonkun mielestä pakkorippi oli ok, ei se merkinnyt sitä, että se olisi ollut
vl-kristillisyyden oppi. Samoin kuin ei sekään ole vl-kristillisyyden oppi, vaikka nykyään joku laajentaakin ikioman seurakuntaoppinsa ja näkee vl-kristillisyyden vain paikallisseurakuntana ja osana maailmanlaajuista , monioppista kirkkoa.
Eriseurassa on aina ”toinen henki” kuten Luther ja muut wittenbergiläiset totesivat moneen kertaan zwingliläisille 1529 Marburgissa. ”Teissä on toinen henki kuin meissä. Emme voi pitää teitä enää Kristuksen seurakuntaan kuuluvina.” Samoin todettiin vanhoillisten ja uusheränneiden sovintokokouksessa 1911 : Eriseurasta on tehtävä parannus, muuten ei tule sovintoa. Samoin pappiseriseurassa 1961. Kososlainen eriseura 70-luvulla ei tehnyt poikkeusta. Siitäkin oli tehtävä parannus, vaikka tämä itseriittoinen fundamentalismi olikin asemoinut itsensä keskelle seurakuntaa.
Herättää ihmetystä kouristuksenomainen tarrautuminen 70-luvun tapahtumiin. Toimiiko se ikäänkuin todistusaineistona sille, että minulle kynttilänjalka ei enää näykään tahrattomana ja puhtaasta kullasta valmistettuna ? Lauri Taskila aikanaan totesi, että kyseessä on näköhäiriö. Vikaa on haettava minusta itsestäni , ei seurakunnasta.
Paavali katseli Korinton syntistä seurakuntaa pyhänä ja puhtaana Kristuksen ansiotyön kautta. Myös 70-luvun seurakuntaruumiin päänä oli Kristus. Voitaisiinko jo tätäkin monella tapaa puutteellista seurakuntaa katsella Kristuksen läpi ansiottomana ,mutta pyhänä ja Kristuksessa puhtaana.
Jumalan valtakunta on armovaltakunta, jossa jokaista hoidetaan täydellisellä evankeliumilla. Siksi on absurdia, että sairaalassa ollaan, mutta pelätään että siellä hoidetaan.
Kuten Erkki Reinikainen aikanaan totesi: ” Puutteellisuuksistaan huolimatta 70-luvun hoitokokoukset osoittautuivat siunauksellisiksi ”
Väitöskirja käsittelee 70- luvun tapahtumia ja ”pyhityslinja” korreloi pitkälti sen ajan ”kososlaisen” kireän ja lainomaisen eriseuran kanssa. Moni kuitenkin hätäilee ja kyselee nyt : Missä kulkee se ”armolinja”.
Pitääkö nyt alkaa kriittisesti erottelemaan ”nisuja ja lusteita”. Ei pidä eikä pitäisi sillä lusteiden mukaan saattaa lähteä myös nisuja. Kristus hoitaa kyllä tänäkin päivänä seurakuntansa.
2 lokakuun, 2016 00:24
Ajatus voisi hetkeksi pysähtyä ajattelemaan kenessä itseasiassa tuo ”toinen henki” onkaan? Ettei vain olisi hänessä itsessään ja muissa hänen laillaan ajattelevissa. ”Joka luulee seisovansa, katsotaan, ettei hän laskee”.
21 syyskuun, 2016 13:05
Hoitokokoukset osoittaa ettei Srk:lainen lestadiolaisuus ole kuin toisiin vastaaviin lahkoihin verrattava liike. Vaikka ne on liikkeen toimesta tuomittu, niin opetusta ei ole muutettu eikä korjattu vääriä tulkintoja opissa. Tätä Srk ei voi tehdä koska silloin koko myytti murtuu, mieluummin johdetaan harhaan ihmisiä kuin oltaisiin kuuliaisia Jumalan Sanalle.
24 syyskuun, 2016 21:50
En tiedä liittyykö tämä oikeastaan tähän mutta noista ns. hoitokokouksista minulle on jäänyt jonkinlainen kammo tuota ”hoito” sanaa kohtaan. Yleensä kai tuo sana käsitetään että se on jotain positiivista tai myönteistä mutta minulle se oli jotain tosi pelottavaa ja ahdistavaa. Tätä on ehkä vaikea kuvata mutta koin jotenkin että minun pitäisi muuttua joksikin muuksi kuin mitä olen ja se tuntui mahdottomalta. Koin jotenkin että jos en voi uskoa tällaisena kuin olen kaikkine ajatukseni niin en voi olla uskovainen.
Aikaa on kulunut ja kun nyt ajattelen elämääni taaksepäin niin aina joskus ajattelen kuinka erilailla se olisikaan voinut kulkea jos tuo lestadiolaisuuden painostus etenkin äitini puolelta ei olisi vaikuttanut elämääni.
Jotenkin tuntuu että aika jolloin minun olisi pitänyt keskittyä lapsiini ja aviopuolisooni kului siihen kun ajattelin miten minun pitäisi elää ja olla että olisin uskovainen tuon ainoan oikeassa olevan jumalan valtakunnan mielestä. Niinpä olen nyt siinä tilanteessa missä olen mutta onnea ja menestystä tuolle suurelle ja mahtavalle jumalan valtakunnallenne.
25 syyskuun, 2016 18:44
Ikävä kyllä, minun on pakko vähän oikaista nimimerkki ”Ajatusta”. Kokemuksesta tiedän, että 1970-luvun aikana ihmisiin iskostunut pelko ohjaa vieläkin vanhoillisia. Esimerkiksi kielto keskustella ns. ”entisten uskovaisten” kanssa tavallisista arkipäivän asioista saati kristillisyydestä on edelleen loukkaavaa. Meihin suhtaudutaan, varsinkin jos olemme oppineita ja tiedämme asioista, niinkuin ilmaa, ikäänkuin meitä ei olisikaan tai olisimme tartuttamassa jotakin ”väärää henkeä” ihan tervehtiessämme toisiamme.Lapsetkin opetetaan karttamaan toisia uskovaisia, joista ei olla ”varmoja”. Mitä ihmeen Jumalan rakkautta ja armoa se on??? Pelkoa, ei mitään muuta.
7 lokakuun, 2016 14:45
Länsimaiden kultturimurros 60-luvulla, erityisesti 1964 Jenkeistä
liikkeellelähtenyt, autktoriteetit ja moraaliarvot murskaava nuorisovallankumous toimi vahvana indikaattorina vl-kristillisyyden hoitokokouksiin 60 – 70-luvulla.
Syvä huoli vl-kristillisyyden nuorista ilmeni monista
60-luvun lopun nuorisopäivien alustuksista. (mm. Oulu 1969)
Suhtautuminen pitkätukkaisiin ja minihameisiin vl-nuoriin alkoi jakaa
seurakuntaa hempeästä hyväksynnästä kireään paheksuntaan ja takapuheisiin.
Kun asioita selviteltiin, nuoriso kohtasikin ankaran ruoskan sijasta armon.
Tämä oli liikaa joillekin paheksujille ja alkoi kireä arvostelu, joka kohdistui
nuoriin, vanhempiin, puhujiin, SRK :hon. Lopulta varsinkin koillismaalla
arvostelu ja kyttääminen lähti täysin lapasesta ja osansa sai myös kirkko ja
Samalla oma rohkean ja ulkoisesti nuhteettoman ”mallikristityn” kilvoitus
muuttuikin ikäänkuin roolisuoritukseksi, loputtomaksi ”kylmäksi hypyksi”.
Siunauksen pyytäminen nähtiin tehtynä tekona ”ex opere operato”,
jossa ei ollut tarkoituskaan luopua synnistä. Tämä kaikki johtikin sitten
”kososlaiseen” eriseuraan, jota alettiin hoitaa hoitokokouksin.
Uhriutuminen ja panettelu alkoi jo silloisessa ”keltaisessa lehdistössä”,
mutta on internetin myötä äitynyt totaaliseksi informaatiosodaksi, jossa
relevanttia ei ole se, mitä oikeasti tapahtui, vaan se miltä asioiden halutaan
Kun muodostetaan käsitystä näistä 70-luvun tapahtumista kannattaa
pitää mielessä ” iso kuva” sen omassa kontekstissa, eikä sortua
populistiseen kuvaan SRK:n johdossa toisiaan kampittavasta
”hengellisestä hallituksesta”. Erityisesti nuorison kannalta on hyvä
että 70-luvulla Kristus hoiti monin tavoin puutteelisen
seurakuntansa. Kososlaisessa fundamentalismissa nuorisolla olisi ollut
9 lokakuun, 2016 08:03
Eipä voi muuta sanoa kuin surullista selittelyä vakavan oppi-harhan ympärillä. Kososlaisuuteen on helpoin vetää aasinsilta kun omissa käytännöissä ja opillisissa harhoissa ei haluta tai kyetä näkemään ongelmaa. Uskomisen vapaus on kadonnut vl liikkeestä ja tilalle tullut pelko, näin se on vaikka kuinka yrittää selittää toista. Nuoressa polvessa on muutos toiseen suuntaan jo alkanut, Jumalan pelko alkaa voittaa SRK:n pelon, uskalletaan lukea Raamattua ja jopa ajatella lukemaansa ja kyseenalaistaa puhujien omasta mielestä nousevia selityksiä.
17 lokakuun, 2016 20:19
Ajatuksen ajatukset ovat todella hämmentäviä. ”Kososlaisessa fundamentalismissa nuorisolla olisi ollut
Tukalaa oli ja nimenomaan siksi, että kososlaisuudesta täytyi kaikkien tehdä parannus.
Todellisuuksia näköjään on monia ja toivon, että sinä Ajatus ymmärrät ettei sinun kuvaamasi ole ainoa (oikea)
17 lokakuun, 2016 11:03
Eräs viime aikoina esillä ollut käsitys 70-luvun hoitokokousten syistä on ollut se, että vl-kristillisyydessä olisi tuolloin korostettu seurakuntaa väärällä tavalla ja viitattu jopa esikoisten seurakuntakäsitykseen. Kysymys on sikäli mielenkiintoinen, koska samalla tavalla ja jopa samoin sanoin 60-luvun ”pappiseriseura” arvosteli traktaatissaan vl-kristillisyyttä. Aiemmin sama tapahtui pikkuesikoisuuden hajaannuksessa.
Käsitys on paradoksaalinen sikäli, että siinä esittäjä itse tuleekin korostaneeksi seurakunnan merkitystä itsenäisenä toimijana Raamatun ,Lutherin ja vl-kritillisyyden opetuksen vastaisesti. On siis käynyt niin, että Kristus ei enää olekaan seurakuntansa päänä, vaan pää on irrotettu ruumiista. On yhdytty zwingliläisten järkeisuskoon siitä,
että Kristus on taivaassa, ei hän voi kahdessa paikassa samanaikaisesti olla. Kristusta on alettu etsimään ”kristuskeskeisesti” muualta kuin seurakunnastaan.
Kristus itse on luvannut olla kaikki päivät seurakuntansa kanssa. Kristus ja seurakunta ovat erottamattomat. 70- luvullakin uskottiin seurakunnasta samalla tavalla, kuin Wäinö Havas 1930-luvulla :
”Pyhä Henki on aina kokoava voima. Se sulattaa uskovaiset ihmiset eläväksi yhteisöksi. Se ei synnytä erillisiä kristityitä, yhtä yhteen loukkoon, toista toiseen, vaan se muodostaa Hyvän Paimenen ympärille yhden lauman. Se liittää yhteen päähän, Kristukseen, yhden ruumiin, jonka jäsenet
ovat veljellisen rakkauden sitein saumattomasti toisiinsa yhdistetyt.”
#Oppikaa siis avaamaan silmänne ja tuntemaan ja uskomaan seurakunta pyhäksi. Sillä kaikki viisaat ihmiset loukkantuvat seurakunnan nykyiseen muotoon. Järki, joka kuulee että seurakunta on pyhä ja saastatoin,luulee että kristityt ovat kaikista virheistä vapaat.
Seurakunta on siis käsitettävä ja uskottava pyhäksi, mutta se ei ole siltä näyttävä, sillä uskonkappale sanoo: Minä uskon pyhän seurakunnan, mutta ei sano: minä näen pyhän seurakunnan. Jos tahdot näkemisesi mukaan tehdä päätöksen, näet että se on syntinen, näet siinä monta äärettömän suurta pahennusta, näet monta, niinkuin sanotaan , syntistä veljeä.
Ei siis ole kirjoitettu: minä näen pyhän seurakunnan, vaan: : minä uskon ; sillä seurakunnalla itsestään ei ole mitään omaa vanhurskautta, vaan Kristuksesta, joka on sen pää ja uskosta Häneen huomataaan seurakunnan pyhyys, mikä pyhyys on uskottava, mutta ei silmin nähtävä.#
( Ote Lutherin 45 psalmin selityksestä)
21 lokakuun, 2016 21:21
Sepäs se. Minä uskon pyhän yhteisen seurakunnan. Minä en voi sitä nähdä. Vl-seurakunnan minä voin nähdä mutta tämä pyhä yhteinen seurakunta on jotain muuta kuin vain vl-kristillisyys. Tuo Ajatuksen lainaus Lutherilta ei millään lailla vahvista hänen näkemystään siitä että vl-kristillisyys on tuo pyhä yhteinen seurakunta. Itseasiassa tuollainen näkemys on vastoin vanhurskauttamis oppia: Yksin uskosta, yksin armosta, yksin Kristuksen ansion tähden. Tuo on se ihana perusta, se peruskallio jolla uskomme lepää. Luther puhui myös siitä kuinka ne jotka joskus ovat perillä ihmettelevät sitä miksi siellä on sellaisia joiden ei pitänyt olla siellä ja miksi siellä ei ole sellaisia joiden siellä kaikkien käsityksen mukaan piti olla. ”Mutta monet ensimmäiset tulevat viimeiseksi ja viimeiset ensimmäiseksi”. Niin se vain on. Ihmeelliset ovat Jumalan tiet.
20 lokakuun, 2016 09:37
”Eräs viime aikoina esillä ollut käsitys 70-luvun hoitokokousten syistä on ollut se, että vl-kristillisyydessä olisi tuolloin korostettu seurakuntaa väärällä tavalla ja viitattu jopa esikoisten seurakuntakäsitykseen.”
Näinhän juuri on tapahtunut. Olen itse sen omakohtaisesti kokenut. Ihmisillä teetettiin parannusta siitä että he ovat seurakunnalle tottelemattomia, ei siitä että he olisivat tehneet syntiä Raamatun mukaisesti. Raamattua pidettiin jopa tarpeettomana.
Yritätkö sinä Ajatus selittää täällä mustaa valkoiseksi?
Se ei tule onnistumaan koska näillä tapahtumilla on ”suuri todistajien joukko” ja totuus tulee voittamaan. Totuus on Jumalalle tärkeämpää kuin vanhoillislestadiolaisuuden kunniallinen historia.
23 maaliskuun, 2017 23:23
”Joka luulee seisovansa, katsokoon ettei lankea.” Ilmeisesti moni on nielaissut syötin nimeltä ”armolinja”. Niille joita asia kiinnostaa, suosittelen tutustumaan, miten nimimerkki ”Amicus Curiae” valaisee asiaa opillisesti. Kirjoitus löytyy Joona Korteniemen blogista.
”Vanhoillislestadiolaisuudessa on perinteisesti ajateltu, että vanhurskauttamisopista on oltava uskovaisten kesken yhtenäinen käsitys. Armolinja iskee tässä kiilaa seurakuntaan paaluttaessaan vanhurskauttamisopin jyrkästi ja tarkkarajaisesti.” https://hulluinhuonelainen.wordpress.com/2016/12/11/armolinjan-ongelmia/
27 heinäkuun, 2017 17:17
Ei voi olla hämmästymättä miten suuri kiinnostus teillä lestadiolaisilla kohdistuu muiden samaan yhteisöön uskovien elämään ja uskomiseen. Samalla lailla uskoviin! Jos liikkeessä tosissaan uskottaisiin, että vain siihen kuuluvat pelastuvat, silloinhan teidän pitäisi tehdä paljon aktiivisemmin lähetystyötä. Yrittää kertoa muille suomalaisille ja muulle maailmalle että he kaikki ovat kadotettuja ilman teitä. Huolen pelastumattomista pitäisi kohdistua ihan muualle kuin oman jäsenistön vahtimiseen.
Täytä tietosi alle tai klikkaa kuvaketta kirjautuaksesi sisään:
Sähköpostiosoite (Osoitetta ei koskaan julkaista)
Olet kommentoimassa WordPress.com -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Twitter -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Olet kommentoimassa Facebook -tilin nimissä. ( Log Out /  Muuta )
Muodostetaan yhteyttä palveluun %s
Ilmoita uusista kommenteista sähköpostilla.
Ilmoita uusista artikkeleista sähköpostilla.
Kävijätilasto: Polulla 29.3.2009 alkaen
3 544 019 lukukertaa
Tilaa blogi - saat sähköpostiisi ilmoituksen uusista postauksista. Kirjoita sähköpostiosoitteesi laatikkoon ja paina nappia:
Liity 217 muun seuraajan joukkoon
Voit tarjota tekstisi julkaistavaksi ja lähettää palautetta
verkostovl(miuku)luukku.com. Voit kommentoida myös artikkelin jälkeen kommenttitilassa.
Kysymys kuuliaisuudesta ja omastatunnosta
I was brainwashed into raging Laestadian beliefs
Hanna Pylväinen, etninen lestadiolainen New Yorkissa
Nuoret jättävät vanhoillislestadiolaisuuden - suuri syntyvyys ei kasvata jäsenmäärää
Vanhemmilleni olen kuin kuollut - vanhoillislestadiolainen homo toivoo keskustelua liikkeen sisälle
Eetu: "Sinä olet luonut minut sisintäni myöten"
Minä irtosin, mutta se ei irtoa minusta
Äitini kohtalo lapsen silmin
Verkosto: SRK:n pääsihteeri Tuomas Hänni…
Jarno: SRK:n pääsihteeri Tuomas Hänni…
Still: Entä jos vanhoillislestadiolai…
Historian opetuksia: Anteeksipyyntö 2010 – historia…
Tosi on: Jorma Hentilä: Tässä uskossa p…
Henri68: Kun on turva laumassa, turvass…
Nimetön_376: Kun on turva laumassa, turvass…
Nimetön 375: Meikkaamiskielto on vl-naisen…
Lapinpöllö: Wanted: Paavali rauhanyhdistyk…
bombauna: Mikko Salmi: Vanhoillislestadi…
bombauna: Meikkaamiskielto on vl-naisen…
SiioninEeva: Muslimit ja lestadiolaiset, ku…
bombauna: Minusta tuli ateisti
Entä jos vanhoillislestadiolaisuuden opit eivät olekaan totta?
Arvet minussa – Outin tarina
Aina särkymiseen saakka, vihjasi arkkipiispa sanojaan varoen
Arman ja nerokkaasti koodattu saippuapala
SRK:n rippikoulussa vahvistui oma tie
ban of birth control (90)
ban of television (23)
concept of sin (34)
get rid of (13)
Kirkko ja kaupunki (9)
Lars Levi Laestadius (4)
O. H. Jussila (1)
puhujien ja seurakuntavanhinten kokous (40)
Löydä Polulta Valitse kuukausi heinäkuu 2019  (1) toukokuu 2018  (1) heinäkuu 2017  (1) toukokuu 2017  (1) huhtikuu 2017  (1) tammikuu 2017  (1) lokakuu 2016  (2) syyskuu 2016  (2) elokuu 2016  (6) heinäkuu 2016  (2) kesäkuu 2016  (1) toukokuu 2016  (3) huhtikuu 2016  (4) tammikuu 2016  (1) joulukuu 2015  (3) marraskuu 2015  (3) lokakuu 2015  (5) syyskuu 2015  (3) elokuu 2015  (2) heinäkuu 2015  (3) kesäkuu 2015  (3) toukokuu 2015  (2) huhtikuu 2015  (3) maaliskuu 2015  (3) helmikuu 2015  (2) tammikuu 2015  (2) joulukuu 2014  (2) marraskuu 2014  (3) lokakuu 2014  (8) syyskuu 2014  (6) elokuu 2014  (7) heinäkuu 2014  (4) kesäkuu 2014  (5) toukokuu 2014  (5) huhtikuu 2014  (8) maaliskuu 2014  (9) helmikuu 2014  (7) tammikuu 2014  (6) joulukuu 2013  (10) marraskuu 2013  (10) lokakuu 2013  (10) syyskuu 2013  (2) elokuu 2013  (7) heinäkuu 2013  (8) toukokuu 2013  (7) huhtikuu 2013  (7) maaliskuu 2013  (6) helmikuu 2013  (4) tammikuu 2013  (9) joulukuu 2012  (5) marraskuu 2012  (4) lokakuu 2012  (7) syyskuu 2012  (5) elokuu 2012  (8) heinäkuu 2012  (7) kesäkuu 2012  (9) toukokuu 2012  (13) huhtikuu 2012  (11) maaliskuu 2012  (9) helmikuu 2012  (6) tammikuu 2012  (9) joulukuu 2011  (6) marraskuu 2011  (5) lokakuu 2011  (16) syyskuu 2011  (15) elokuu 2011  (9) heinäkuu 2011  (11) kesäkuu 2011  (2) toukokuu 2011  (9) huhtikuu 2011  (11) maaliskuu 2011  (8) helmikuu 2011  (4) tammikuu 2011  (8) joulukuu 2010  (3) marraskuu 2010  (4) lokakuu 2010  (13) syyskuu 2010  (6) elokuu 2010  (10) heinäkuu 2010  (6) kesäkuu 2010  (9) toukokuu 2010  (12) huhtikuu 2010  (13) maaliskuu 2010  (16) helmikuu 2010  (13) tammikuu 2010  (24) joulukuu 2009  (9) marraskuu 2009  (12) lokakuu 2009  (23) syyskuu 2009  (21) elokuu 2009  (5) heinäkuu 2009  (13) kesäkuu 2009  (2) toukokuu 2009  (13) huhtikuu 2009  (18) maaliskuu 2009  (8)
Areiopagi: artikkeleita luonnontieteen, filosofian ja teologian leikkauspisteistä
Elämää vl-yhteisön kahleissa: tytöt Pohjanmaalta kirjoittavat
Free in Truth – ex-LCCer's blog
Kaksi maailmaa: 16-vuotiaan Miss H:n blogi
Kun vääryys (valheet) saa vallan
Lähdin. Saanko elää omaa elämääni?
Learning to live free – Life as a former laestadian
Miljoona ja yksi ajatusta
Nyt vapaa olen: ex-vanhoillislestadiolaisen kertomuksia ja kokemuksia liikkeestä irtaantumisesta sekä uuden elämän rakentamisesta
OHO! Siioni: huumorilla vanhoillislestadiolaisesta elämäntapaliikkeestä
Postilloja: ääniä vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen keskeltä
Teuvo Moisa, Uusi Suomi
Vuokko Ilola: Blogisti, Kotimaa24
Mistä puhumme kun puhumme…
ahdistava yhteisö alistaminen avioliitto ehkäisykiellon perustelut ehkäisykielto elämäntapanormit erehtymättömyys erehtymätön yhteisö eristäminen eroaminen uskosta evankelis-luterilainen kirkko hengellinen väkivalta hoitokokoukset hyväksikäyttö identiteetti ihmisoikeudet ihmissuhteet insesti irrottautuminen yhteisöstä kasvatus kiellot kirkko kiusaaminen kontrollointi kristinoppi kyseenalaistaminen lapsen asema lapset lasten seksuaalinen hyväksikäyttö lastensuojelu lestadiolaisuus lisääntyminen luterilaisuus manipulointi mielenterveys naisen asema naispappeus normit nuoret Olavi Voittonen omakohtainen usko omatunto opilliset kysymykset painostaminen painostus parisuhde pedofilia perhe puhujat rauhanyhdistys salailu sananjulistajat seksuaalinen väkivalta seurakuntaoppi sosiaalinen eristäminen SRK:n johtokunta SRK ry. suurperhe synnit syrjintä tasa-arvo tutkimus uhkailu ulossulkeminen uskon jättäminen vallankäyttö valta vanhemmuus vanhoillislestadiolaiset papit vanhoillislestadiolaisuus vastuullisuus vl-yhteisö väkivalta yhteisöllisyys yksilön vastuu
Copyright Omat Polut Network© / Lainattaessa lähde mainittava.
Tämä blogi on lisensoitu.
Omat Polut jonka tekijä on "Omat Polut Network" on lisensoitu Creative Commons 1.0 Suomi lisenssillä.
Tekstit ovat vapaasti lainattavissa, kun lähde mainitaan. Kaupallinen käyttö kielletty.
Omat polut © – etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia · Vanhoillislestadiolaisuudesta sisältä ja ulkoa – yhteisöblogi
Pidä blogia WordPress.comissa. tekijä WordPress.com.
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia
Liity 217 muun seuraajan joukkoon
Already have a WordPress.com account? Log in now.
Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia
View post in Reader
%d bloggaajaa tykkää tästä: