it fr fi fi fi fi fi fi fi eo tr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id hbs_lat zh fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi az fi es hbs_lat pl fi mk fi fi fi fi eo fi oc fi pl fi fi fi fi fi id fi hbs_lat fi tr fi fi fi en fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi en fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi ja fi fi fi fi fi fi fi fi fi en eu fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
2013 - K U J E M I E L E N
Olitpa valmis tai et, vuosi vaihtuu aivan kohta. Kammottavaa.
Perinteisesti on aika kääntää katse menneeseen vuoteen, vilkaista mitä silloin tuli suunniteltua ja suunnitella vähän lisää, vaikka tunnetusti nuo pienet tavoitteet ja unelmat eivät aivan kasassa pysykään.
Viime vuoden kirjoitelman voi kurkistaa täältä. Kerätään kuitenkin tätä mennyttä vuotta koskevat asiat esille.
Pysyminen terveenä, iloisena ja hyvinvoivana, kunniallisena koirakansalaisen
No, tokotavoite ei ihan mennyt nappiin. VOI1-tulosta ei hellinnyt lukuisista treeneistä ja yrityksistä huolimatta ja sen sijaan menimme kesällä tauolle tykkänään koko lajista. Kaikki tavoitteet ovat jäissä aikaan X asti. Tilanne tuli rallytoko, jolla pyritään hakemaan kivuutta tokomaiseen kilpailutilanteeseen - ja vähän taas malttia, sillä agilitypuolen kiihkeys on kantanut mukanaan melkoista menoa ja äänenkäyttöä.
Itsenäiset kepit... on melkein saatu. Viimeinen keppiväli aiheuttaa välillä harmaita hiuksia. Kidalla on vähän kummallisia ajatuksia, joihin en ole vielä päässyt niin syvälle kuin olisin toivonut. Parhaani teen ja jokaisen treenin jälkeen katson tilannetta taas aivan uudelta näkökannalta. Kepit ovat kuitenkin nopeutuneet ja itsenäistyneet valtavasti. MAXI2-tavoite toteutettiin!
Koiratanssi jäi suunnitteluasteelle, kappale on valittuna ja temppuja opetetu, mutta kokonaisuus on jäänyt kasaamatta.
Rehellisesti, emme mejästelleet yhtäkään kertaa... apua. Sen sijaan metsä-ja peltojälkeä teimme, samoin esine-etsintää.
Paimentamassa kävimme myös. Omistaja ei kuitenkaan ole hommasta niin syttynyt, että tuosta mitään vakioharrastetta tulisi. Silloin tällöin kyllä, varsinkin kun Kidan paimennustavasta tykättiin erittäin paljon ja sillä näyti olevan hauskaa lampailla.
Terveenä neiti on pysynyt ja ollut fiksukin, mitä nyt välillä aiheuttanut harmaanhaituvaisia hiuksia. Kukapa ei.
Tapsa ei noussut kakkosiin, sen sijaan kailpailu loppui miltein kokonaan. Muutama kisa olisi tarkoitus käydä, mutta koska neidin kintut alkoivat osoittaa kulumisen merkkejä, oli aika pistää tämä rankka harrastus nurkan taakse. Kyllähän Tapsa vielä treenejä tekee, muttei yhtä paljon kuin ennen ja niiden rankkuustaso on alhaisempi. Hyppäri-kisa olisi kuitenkin tarkoitus vielä käydä, sillä huolellisella kropan huollolla mitään jäykkyyksiä ei ole.
Tokoilemista emme ole edelleen virallisella tasolla korkanneet tuon innokkaan ääntelyn vuoksi, johon en jaksa paneutua sen syvemmin. Tara kävi kokeilemassa myös rallytokoa, jossa ongelma oli samanlainen. Olemme kuitenkin treenailleet tokoa, myös AVO:n liikkeitä.
MEJÄ:ssä sama kuin Kidan kanssa - ei sitten mitään. Sen sijaan myös Tapsa teki hienoa jäljestystä enimmäkseen pellolla, mikä on ollut iloinen asia. Se tykkää käyttää nokkaansa.
Näyttelyissä emme käyneet, mätsäreissä pari kertaa kyllä. Taralla on aina hauskaa kehässä, joten sen kanssa voisikin pohtia virallisia, vaikkei tuo kummoisen näköinen olekaan. Söpö kuin mikä, muttei käy ehkä showpuudelista.
Uskalla erehtyä, uskalla antaa kaikkes, uskalla pitää aatteesi ja anna mennä täysillä, pystypäin.
No, sanoisin onnistuneeni vaihtelevalla menestyksellä. Vuosi oli rankka, sain katsoa peiliin monta kertaa. Tunsin useita epäonnistumisia, mutta samalla onnistumisia. Potkin itseäni eteenpäin, kannoin vastuuta ja samalla yritin epätoivoisesti vierittää sitä muille. Uskalsin ottaa vastaan haasteita, mutta osasin myös kieltäytyä niistä. Edelleenkin suhtautumiseni kilpailemiseen on tuhoon tuomittu, mutta sitä yritän kehittää kokoajan lisää.
Ja sitten pitääkin miettiä tulevaisuutta! Ja nyt on vielä yksi lisäotus tuossa, jolle pitäisi kehittää kaikenlaista aktiviteettia. Noniin, kalenteri esiin ja äkkirikastumista odottelemaan.
Luustoltaan ja muutenkin terve koira
Eiköhän siinä riitä vuodelle tavoitteita - katsotaan, mihin kaikkeen päästään. Ensimmäiseen vastauksen saa jo n. viikon päästä (APUA) ja se kertoo paljon, mitä tuleva tuo tullessaan. Hyvä mieli tekemisessä on pidettävä, rennoin rantein sopivan vakavasti suunnitelmissa tehdä, mutta tiukkapipoisesti ei. Tavoitteena myös päästä joukkueessa SM-kisoihin tokossa kesällä - joukkueessa olemme jo, mutta kisavarmuutta ei vielä ole sataprossaisena.
Kaikkein eniten toivon tuota terveyttä. Mikään ei ole niin hieno saavutus kuin terve elikko!
Saadaan tekemiseen entisestään riemakkuutta
Sataprossaiset kontaktit ja lisää varmuutta kepeille
Kidan kanssa pitäisi myös muistaa höllätä niitä tavoitteita ja pitää hauskaa. Tokossa myös pitää säilyttää taitoja yllä, vaikkei suurta kisatavoitetta nyt olisikaan. Ylipäänsä pitäisi vain saada oma tekemisen moodi täydelliseksi Kidalle, vaikka onhan meidän meno parantunut koirakkona kokoajan vain entisestään.
Pysyminen mahdollisimman terveenä ja skarppina
Tapsa tapsainen kunhan pysyy virkeänä, menohaluisena ja pöljänä itsenään niin kaikki on hyvin. <3
Itselleni.... voisin toistaa samat tavoitteet kuin viimevuonna. Se oli aika hyvä tiivistys siitä, mihin kouluttajan pitäisi pyrkiä kokoajan vaan paremmin.
Mestariteos, jonka pukki toi.
Nyt on kisapaita saatuna. Hehe. He. He.
On aika kiittää ihmisiä
Huomenna se sitten koittaa! Jouluaatto! Ihana juhla pimeyden keskellä! Me lauman kanssa aiomme mennä pariksi päiväksi äitini nurkkiin maaseudulle ja siitä seuraa hiljaisuutta vuoden loppuun saakka, jolloin on aika laittaa kasaan mennyttä vuotta ja suunnitella seuraavaa. Kävimme vielä tänään puhkumassa viimeiset treenit hallilla ja olen hirmuisen tyytyväinen kaikkien työskentelyyn. Oikein hyvä päätös puuhailulle ennen pyhiä, jolloin tarkoituksemme on lähinnä syödä (koska ruoka on hyvää) ja loikoilla, koska nukkuakin pitäisi muistaa.
Rasmuksen ja Orionin blogissa oli haaste raapusteltuna. Joulun kunniaksi pitäisi kiittää viittä (5) henkilöä. Haluan käydä tuumasta toimeen ja kiittää nimenomaan ihmispersoonia. Eläimet taatusti tietävät paikkansa elämässäni ja sydämessäni saaden kiitosta niin usein päivittäin, ettei heitä tarvitse tässä muistaa - eiväthän mokomat osaa lukeakaan!
Henkilö 1 - Äiti
Äiti ansaitsee näääääääääääin ison kiitoksen, kasan haleja ja vähän aaltoja päälle. Hän on aina tukenani. Hän avustaa hurjasti mahdollisuuttani harrastaa, hoitaa tarvittaessa koiriani. Kuuntelee itkuni, kuuntelee kiukkuni, avustaa ja auttaa aina niin paljon kuin osaa. Olen hirveän ylpeä äidistäni ja onnellinen, että suhteemme on näin toimiva. Joulu on parasta aikaa juurikin äidin takia, hän se minulle kaiken sen tunnelman on opettanut kynttilöiden polttelusta lähtien. Äiti on valoisa, optimistinen henkilö ja toivon kykeneväni joskus samanlaiseen ajatteluun ja elämäntyyliin kuin hän. Kiitos. <3
Henkilö 2 - Oona
Luonnollisesti myös Oona ansaitsee suuren kiitoksen. Hän se jaksaa olla tuossa, vaikka joskus
dramaattiset persoonamme ottavat yhteen. Hän myös lenkitti koiriani, kun minä jumitin pitkiä päiviä koulussa, hän on apulaisena kisoissa ja aina valmiina lähtemään treenejä kuvaamaan. Monessa paikassa olisi ollut yksinäistä ilman hänen seuraansa. Lisäksi Tapsa haluaa kiittää henkilökohtaista orj----.... palv----... hoitajaansa! Muutkin koiruudet saavat häneltä huimasti extrakohtelua, josta ne luonnollisestikin vain nauttivat. Kiitos. <3
Henkilö 3 - Satu
Satu on yksi tämän vuoden parhaimmista tuttavuuksista. Kiitos kovasti luottamuksestasi, jonka osoitit valitessasi minut kouluttajaksenne. On ollut ilo katsoa kehitystänne ja olen ylpeä, minkä olette saavuttaneet jo tähän mennessä. Lisäksi haluan kiittää kaikista lenkeistä, joita olemme metsässä talsineet. Pieni nuotioseikkailummekin sai oman siivunsa sydämessäni, se täytyy toistaa joskus hieman.. kuivempien puiden kera. Olet kuunnellut murheitani ja minulla on hirmuisen mukavaa kanssasi. Nauru myös on edelleen sitä mieltä, että hän ja Colhu menevät isoina naimisiin. Kiitos. <3
Henkilö 4 - Laura L.
Tietenkin haluan kiittää Naurun toista omistajaa, sen sijoittajaa, erikseen. Hänen ansiostaan olen päässyt mukaan taivaallisen mukavaan aussieporukkaan (joista jokainen ansaitsisi myös kiitoksen!) ja saanut kalenteriini kirjattua ties kuinka monta hauskaa häppeninkiä ensi vuodelle. Kiitos luottamuksestasi, jonka osoitit uskaltamalla Naurun minulle. Toivon, ettemme tuota pettymystä missään vaiheessa. On myös ihana tietää, että joku fiksumpi on aina paikalla, kun tarvitsee apua mm. treeneihin tai terveyspuoleen liittyen. Kiitos. <3
Henkilö 5 - Essi
Essi ansaitsee myös kiitoksen erikseen. Essi on myös uusi tuttavuus tältä vuodelta ja olen hirmuisen iloinen, kun olemme tutustuneet. Kanssasi on hauskaa viettää aikaa ja olen kiitollinen luottamuksesta, jonka osoitit saapuessasi käymään ensimmäistä kertaa Foxin kanssa. Ihanaa, jos osasin olla avuksi. Leffailtamme ja elokuvassa käyminen olivat erittäin hauskaa rentoutumista, joista muistelen lämmöllä. Tulevaisuudessa toivon lisää yhdessäoloa - myös treenikentällä! Kiitos. <3
Lisäksi kiitoksen ansaitsee juurikin kaikki Wirneen-porukkaan kuuluvat, kaikki joiden kanssa olen runsaasti lenkkeillyt, treenannut tai istunut iltaa. Kiitokset Joensuun porukalle parista seikkailusta, kiitokset kaikille kursseilla olleille ja niistä kiinnostuneille. Kiitokset kaikille kouluttajillemme, kiitos kaikille blogini lukijoille ja ahkerille kommentoijille. Kiitos Sumu-hepan omistajalle hienosta vuokrahevosesta ja kiitos koulukavereille hauskoista arkimyllerryksistä. KIITOS. <3
Lumi otti ja lähti miltein samantien, kun se oli pudonnut maahan. Sinänsä mukavaa, sillä rollaattorilla ajelu on huomattavasti helpompaa hiekkapohjalla, vaikka kyllä joulukuu tuntuu perin ankealta ilman valkoista kerrosta valaisemassa. Yksikin ilta taapersimme lenkkireitillä, jonka valot olivat jostain syystä ennen aikojaan sammahtaneet. Nenänsä eteen ei nähnyt, ainoat valopisteet tuikkivat Naurun ja Taran kaulapannoista ja piti vaan toivoa, ettei kukaan kovin ympäristöön soluttautuneena hiljaa kömmi vastaan. Lisäksi inhoan tätä märkää kylmyyttä, joka luikertelee vaatteidenkin alle.
Tiistaina kulutimme aamupäivällä aikaa isojen paimenten vetojuttusille. Ora korkkasi uraansa ja sille lähdimme teemään vedon perusteita, mutta kuten kuvasta voi huomata, totuttelun, palkkaamisen ja avun jälkeen homma alkoi sujua kuin kokeneemmallakin vetojuhdalta! Paljoa ei uutta asiaa nuorelle koiralle tehty, mutta hyvään alkuun pääsimme. Talvella saadaan taatusti pientä paimenvaljakkoa kahden koiran voimin.
Kida teki sitten lyhyet vedot ennenkaikkea Oonan kanssa, jotta tuleva kuski oppisi hallitsemaan Elsaa. Kida oli oma innokas ja reipas itsensä. Ihailen kyllä aina sen vetotyöskentelyä hommia tehdessä. Se kuuntelee ohjeita (vasen, oikea, eteen, hidasta, seis, ohi) kuuliaisesti, reagoi nopeasti ja nauttii silminnähden kun saa tehdä tätä duunia. Venyttelyistä pitää vaan huolehtia ja hieroa vähän useammin kuin normaalisti, ettei vaan selkälihakset (ennenkaikkea lanteen tienoilla) tykkää kyttyrää.
Tokoja olen tehnyt joka ikinen päivä leikkimielisesti jonkin verran. Naurulla olen hakenut moottoria, innokkuutta ja säpäkkyyttä hyvin lyhyillä treenikerroilla ja varsin riehakkaalla palkalla. Kida taas on kunnostautunut enemmän koiratanssipuolella, sillä minulla alkaisi olla jo vähän kiire saada esitystä kasaan. Taran kanssa olen pitänyt yllä erilaisia agilityohjauksia mm. puiden avulla.
Josta itseasiassa tulikin mieleeni ylpeydenaihe, joka kohdistuu ennenkaikkea Nauruun. Eräällä lenkillä pyysin sen ja Kidan makaamaan rinnakkain ja jätin ne paikka-käskyn alle. Otin Taran ja tein sen kanssa "puuagilitya" aivan vieressä. Tara kiljui, rälläsi, leikki, juoksi ja spurttaili, mutta kumpikaan aussieista ei käskystään liikahtanut. Kidalta se oli ihan odotettavissa, mutta että Naurukin! Sairaan pätevä mimmi.
Viime perjantaina oli Kidan viimeinen agilityn ohjattu hallikauden osalta, Naurun ryhmä alkaa tammikuussa. Nauru itseasiasa pääsi tammikuussa alkavaan tokoryhmäänkin HSKH:lle, ihan mahtavaa! Vielä odottelen, mahtuiko Kida mukaan omaan ryhmäänsä.
Kida oli näissä treeneissä ihan sairaan mukava, harmittaa kun ei saatu videolle. Ensin tosin kolme kertaa epäonnistunut A:n kontakti: aivan kuten kisoissa nousi tötterökorvaisen kierrokset ja yli porsasteltiin miten tykättiin. Sainpahan annettua palautetta ja keskeytettyä koko treenin, niin paimenelikko muisti taas, miten ne kontaktit pitää suorittaa, oli sitten kiihkeässä mielentilassa tai ei. Pakkovalssi kepeille oli upea menestys! Irtoamisesta Kida sai myös huippukehuja, eipä paljoa kiire tullut kun pystyi lähettämään koiraa kaukaakin matkaan. Ysihypylle sain tehtyä myös kauniin kuljetuksen esteen oikealta puolelta (ollen itsekin samalla puolella, miksikäs poispäinkäännöksi tätä kutsutaankaan?), niin sain hyvin etumatkaa ja persjättö 11-12 välillä ei ollut juttu eikä mikään.
Putkijarrua lisätreenattiin vielä extrana, pitäisi ehkä muistutella sitä useamminkin, hyödyllinen liike kun on. Mutta ai että miten hyvä mieli olikin, hymy takapuolessa nukkumaankin mennessä. Tuo koira on älyttömän taitava, vielä kun se pitäisi pakkauksen kasassa kisoissakin. Sama pätee ohjaajaankin.
Myös Nauru pääsi suorittamaan radasta pätkiä. Ensin tehtiin 4-6, kun treenattiin putkijarrua lelupalkalla. Kun tehtävä onnistui hyvin, lisättiin mukaan vielä esteet 7-12. Nauru on kyllä mainio otus ohjattavana jo nyt, vaikka on ihan pienokainen ja vielä sen liikkeet on isoja, laajoja ja "hallitsemattomia". Se ei ole vielä mitenkään sähäkkä vaan muistuttaa enemmän honteloilla jaloilla pärskähtelevää varsaa. Rimoilla ei luonnollisesti korkeutta ole melkolailla mitään, putkiin imu taas on valtava.
Otettiin myös 17-22, mitkä sujuivat myös näppärästi. Vielä tuo on sen verran hidas, ettei tarvinnut kiirehtiä. Ei hakenut väärille esteillekään, vaan luki hyvin minne haulusin sen kulkeutuvan. Loppuun vielä treenattiin jaakotusta esteellä 25, palkkasin lelun viskaamalla ohjauskuviota suorittaessa. Saatiinkin jaakotus lopulta tehtyä ja ohjasin sinisen neitokaisen  radan loppuun.
Tara, joka Naurun treenipätkillä kiljui häkissä kuin pieni tapettava possunpoikanen, pääsi sekin juoksemaan rataa. Siis voihan tynnyri miten mahtava neiti oli! Okei, miinusta siitä, ettei lähdössä olisi malttanut olla kun oli niin hoppu. Keppien pakkovalssi onnistui hämmentävän hyvin, kepitystahti oli valtava ja A:n kontaktin suoritti ihan itsenäisesti ja reippaasti. Itse radalla ei ollut ongelmia, Tara ohjautui sinne minne halusin hyvinkin reippahalla tahdilla. Puomi ja keinu jätettiin välistä, mutta muuten pilisteltiin kokonainen rata kauniilla nollatuloksella. Ihan tykki tyyppi, paranee kuin viini konsanaan kun ikää raksuttaa mittariin. Harmi ettei nivelet ja luusto parane samalla tahdilla.
Kyllä tuo saa vielä pari kisarataa juosta, nauttii niin kovin, eikä edes kärsinyt rallattelusta. Pelkäsin sen menevän aivan jumiin treenistä vaikka huolehdinki niin lämmittelystä kuin jäähdyttelystä huolellisesti, mutta seuraavana (ja sitä seuraavana) päivänä hihnanpäässä tepsutti hyvinkin virkeä, tyytyväinen tollerityyppi!
Kaiken kiireen ja stressin keskellä pääsin onneksi viimein nauttimaan myös koirakaveriseurasta. Tai minä lähinnä nautin koirien emännästä, karvaiset toistensa ihanuudesta. Menimme pitkälle aamulenkille tänään Team KC:n kanssa - ja voi sitä Naurun onnea, kun autosta ulos päästessä vastassa on iki-ihana, unelmien poikamies Colhu! Metsään painuttiin rallattelemaan samantien. Oli oikeasti hirmu ihanaa katseltavaa, kun lenkin puolivälissä pinkoi Colhu sata lasissa pakoon Kodaa, jota taas metsästi Kida. Nauru juoksi huutaen mukana vaan siksi, että oli niin siistiä. Kidalla meinaa leikki toisinaan mennä överiksi Kodan kohdalla, punainen ei ihan ymmärrä ettei pieni basenji ole yhtä kestävää ja tönittävää tekoa kuin isommat, vaikka luonteeltaan valtavan suuri koiraherra onkin. Sen sijaan Colhu on tähän mennessä ensimmäisien koirien joukossa, joille Kida alistuu täysin, jos meno menee liian kuumaksi. Kärttyiseltä se näyttää luikkiessaan takavasemmalle ja mieluusti viimeisen perkeleen haluaa itse sanoa, mutta mitään murhetta ei tarvitse minun kantaa, vaikka isot rattaat leikkaisivatkin vähän leikin mennessä erittäin villiksi.
Vaikka sää onkin joulukuuksi ankea, Nuuksion metsät vetävät minut aina hyvälle mielelle. Onneksi edes vesi oli hitusen jäässä, niin sai jonkinlaista talvimieltä huijattua itselleen. Taralla tosin oli murhe jään kanssa, sillä rannan tuntumassa jäätyneen veden armoille oli joutunut valtava, mehukas keppi. Ja ei se vaan noussut ylös, vaikka kuinka jään pinta yritti kaivaa. Tapsa rakastaa pitkiä metsäsamoiluja, se muuttuu hurjan iloiseksi ja terhakkaaksi heti, kun tajuaa pääsevänsä piiitkälle rämpimiselle.
Lukijoia ropisee lisää, mutta samalla tuntuu, että oma ehtimiseni tämän blogin kanssa vähenee. Suuret pahoitteluni asiasta! Joulukalenteri syö niin paljon kirjoitusaikaa ja muuta kikkailua, niin itse pääpointti, blogien isokiho, jää liian vähäiselle huomiolle. Asia korjaantuu pikkuhiljaa, harkitsen pienen joululoman pitoa pyhien nurkilla, sitten onkin aika pystytellä kauan luvattua arvontaa. Malttakaa vielä pysyä henkseleissänne. :)
Viikolla 48/49 yritin reippaana pitää lenkkipäiväkirjaa haasteen toivomalla tavalla, vaikka hiemanhan tämä ontui. Yllätyin kuitenkin positiivisesti miten mainioihin suorituksiin kykenin, vaikka niskassa hönkii koulutöitä vino pino, deadlinet on tällä tai ensi viikolla. Viimeviikon treenien määrä oli minimissään eikä tälläkään viikolla ajan kanssa hurrata, mutta onneksi sitten alkaa joululoma. Voi pyhittää pari viikkoa ihan vaan koirien kanssa puuhastelulle ja kehittämiselle.
TO: Aamulla 40min lenkki, päivällä 35min lenkki ja illalla 45min lenkki. Kaikki luonnollisesti vapaana vaihtelevissa maastoissa. Mukana vain aussiet, sillä Tara oli tuolloin äitini luona hoidossa.
PE: Aamulla 30min seikkailu lähipellolla + pallon heittelyä. Iltapäivällä koiruudet lenkitti Oona, joten ei tietoa siitä. Illalla menikin niin, että Nauru ja Tara olivat mätsäreissä, joissa hurahti tunti jos toinenkin, illalla Kida pääsi vielä lenkityksen ennen nukkumaanmenoa.
LA: Tara majaili äidillä edelleen, koska aussieiden kanssa oli viikonloppuna hulinaa. Lenkeiltään päivä oli varsin vaihteleva, sillä se hurahti rallytokokilpailuissa Karjaalla. Sen kummemmin sen siis aikoja ottanut ylös.
SU: Sama kuin edellisessä, laji vain vaihtui rallytokosta agilityyn. Koko päivä hurahti Vuokkoset-areenalla, joskin kävelin extrana vähän pidempää reittiä illalla kotiin, jossa ajallisesti meni 30-40min.
MA: Yhdistetty aamu-ja aamupäivälenkki liikutti meitä 1h 40min. Kiipesimme vuorelle, samosimme peltoja ja metsiä ja höntsäilimme pururadalla mukavasta kelistä nauttien. Jotain pientä treenailua oli välissä, mutta illalla lenkkeiltiin vielä 30min verran reipasta vauhtia.
TI: Taas vaihteleva päivä. Oona hoiti Naurun ja Taran lenkitykset, Kida ja Ora-mudi taas olivat minun mukanani Lahdessa. Aamu-ja päivälenkkejä on vaikea määrittää, mutta illalla kävin kolmen koplani kera vielä tunnin iltalenkillä Colhun ja emäntänsä kera.
KE: Aamun kohdalle merkitty 30min lenkki, samoin päivällä, joka sisälsi myös ruhtinaallisesti pallon heittelyä pellolla. Minä jumitin kouluttamassa illan, joten koirien päivä oli huomattavasti tylsempi. Illalla vielä pissatuksien hoito.
... ja torstaita en olekaan kirjoittanut enää ylös.
Jo riittää turhat (turhat?!) höpinät, koska nyt on (huonolaatuisen kuvan koristamana) siirtyä minun uuteen ylpeydenaiheeseen ja parhaaseen ystävääni: saanko esitellä, punainen Elsa!
Äitini varastosta tämä kultakimpale löytyi ja äkkiäkös minä sen itselleni raahasin. Väline oli mitä mainioin, kun kävimme sen Kidan kanssa testaamassa. Kida veti hienosti, rolla oli kevyt kapistus, hyvä potkia ja mainio ohjata. Jarrukin pelittää, vaikkakin toisen puolen vaatii öljyämistä. Tara ja Nauru juoksivat vapaana mukana, vaikkakin Nauru piti alkuun laittaa hihnanpäähän hölköttämään, sillä se häiritsi Kidan keskittymistä roikkumalla milloin korvassa, milloin joustohihnassa. Loppumatkasta se malttoi viipottaa omiaan ja purkaa leikkiturhautumaansa Tapsa-raasuun.
Videomateriaalia on varmasti tulossa, kunhan ensi kerran pääsee valoisaan aikaan Elsaa ulkoiluttamaan!
Eilen, sunnuntaina, kävimme Naurun kanssa Janakkalassa Wirneen-poppoon tottistreeneissä. Oli hauskaa päästä mukavan porukan äärelle hörppimään glögiä ja mutustamaan pipareita - ja taidettiin me vähän treenatakin. Astetta pätevämpi tottisherra oli jakamassa viisauksiaan, ja kyllähän tarkkasilmäinen mies huomasi ongelmaamme ratkaisun nopeasti. Ensialkuun puhuin luoksetulon powerista, johon saimme pari vinkkiä, vaikkakin aika samalla kaavalle jatkamme kuin tähänkin asti. Allekirjoittanut oli niin reipas koiran heitsaaja, että veti kerran komeasti nurinkin vauhdista keinonurmelle... ahem.
Seuraavaksi otin puheeksi seuruun ja sen ponnettomuuden. Ja niin sitä taas saan peiliin katsoa... Vauhtini on huomattavasti liian nopeaa ja pitkäaskelista Naurun vauhtiin nähden. Olen Kidan kanssa oppinut kulkemaan hyvin reippaasti, mutta Naurulla on eri vaatimukset, joihin minun pitäisi nöyrtyä. Hidastin tempoa ja seuruu oli huomattavasti kauniimpaa.
Kokeilin myös tunnaria itsekseni kentällä Lauran avustamana, sillä olohuoneessa se sujuu jo kympin arvoisesti. Meni niin päin seiniä kuin mennä ja voi, haistelu unohtui, suuhun napattiin satunnaisesti jokin kapuloista, jota pureskeltiin ylen tyytyväisenä. Täytyy kasata liike toimivaksi kokonaisuudeksi pala palalta myös häiriössä. Noudon otin myös puukapulalla, ja sitä hidasti suunnattomasti kissanruoka-palkka, jonka jätin Tuulin valvottavaksi kauemmaksi. Myös seuruussa odottava kaukopalkka herpaannutti Naurun keskittymistä kertakaikkisen voimakkaasti, mutta tämä vaatii vain lisää treenausta.
Nyt on aika pusertaa viimeiset hikipisarat otsalta, runtata koulu siihen kuntoon, että kehtaa yli kaksi viikkoa vain maata laakereillaan! Nauttikaa tekin saapuneista pakkasista - toivottavasti ne ja lumi säilyvät, jotta talvi ei muistuttaisi vain pitkää syksyä!
HURRRAAAAAA. Sata lukijaa! Voi vitsi! Pidän lupaukseni ja järjestän arpajaista, kunhan ensin keskustelen palkintopuolesta muutaman tahon kanssa.
Sadas lukija voi saada nimensä kaksi kertaa mukaan, jos haluaa pientä muistamista ja päättää arpajaisiin osallistua. :)
Huomasitteko joulukalenterin? Vuoden läpikäymistä koirien silmin on luvassa!
Joulukuu, joulukuu, joulukuu! Joulufriikiksi kehittynyt ihmismieli ilakoi. Lunta tosin saisi sadella enemmän: tänään sitä tuli pienen pieni kerros maahan, mutta muuten olemme astelleet jäisellä syysmaisemalla. Poikkeuksena kylläkin Hakunilan urheilupuisto. Vantaan hiihtäjät ovat sitä mieltä, että kyllä nyt on odotettu hankia jo ihan tarpeeksi kauan, tuloksetta. Siispä pakkasten alettua ovat lumikoneet huutaneet ja sylkeneet kidastaan valkoista vettä valtavaksi läjäksi, josko siitä saataisiin levitettyä hiihtohulluille pelastusta, mikäli "oikea" lumi ei kohta ala taivaalta sadella.
Kida on aivan hullu lumipeitteeseen. Se kierii, möyrii, möyhnää ja riehuu, hyvä kun etenemään pääsee, kun kokoajan pitäisi olla itseään lumeen kihnuttamassa.
Tapsa hengasi äitini luona muutaman päivän, sillä meillä oli aikamoinen kisaviikonloppu.
Perjantaina tosin neiti Tara tuli mukaan kinkereihin, sillä jolkotimme Koirakeitaan joulumätsäreihin kokoonpanolla minä, Oona ja äiti, koirista Tara, Nauru, Mimmi ja Rosa. Kaksi viimeisintä äitini pomeranianioita. Itse mätsäri oli minusta ihanin ikinä: perinteisellä ei menty, vaan kehään otettiin viisi koiraa kerrallaan, joille jaettiin tuomareiden mieltymyksien mukaan lappuja mitä erilaisimpiin jatkokehiin. Itse esitin Naurun ja Rosan, Oona taas Taran ja Mimmin. Kaikki esiintyivät älyttömän kauniisti! Mimmi vähän jännitti, vieras paikka ja "vieras" ihminen, mutta hienosti pieni musta turrukkakin tsemppasi. Lopulta Nauru suuntasi "koiran kaunein ilme"-luokkaan, Mimmi "paras esittäjä"-kaartiin (taidettiin Oonaa luulla seniorhandleriksi...) ja Rosan kanssa "paras yhteistyö"-poppooseen. Yllättäjä oli Tapsa, joka pääsi himoittuun "Keitaan kaunein koira"-kehään!
Nauru veti potin kotiin voittamalla luokkansa! Se sai ison läjän palkintoja, joista ensimmäiseen iski hampaansa ennenkuin ehdin kissaa sanoa, ennen palkintokuvien ottamista. Oli lelua, kuppia, pokaalia, luuta ja herkkua, lisäksi valitsin satunnaisista tavaroista itselleni uuden juoksuvyön ja pitkän joustohihnan! Muissa luokissa jouduimme näppejämme nuolemaan. Olin aivan haltioissani koko tapahtumasta, niin jouluhenkinen ja aah, kaikinpuolin mallikas! Ainoa miinus muutamista hätäisistä kilpailijoista, jotka kovaan ääneen protestoivat milloin hitautta ja milloin mitä tahansa muuta. Ärsyttää hätähousumaisuus.
Lauantaina olikin sitten ihan uutta ja ihmeellistä! Tara suuntasi mätsäreistä suoraan äidin luokse, minä aussieiden kera ja Oona Ora-mudin kanssa pyyhälsimme Karjaalle rallytokokokeisiin. Saimme seuraakin, kun Essi tuli menoa katselemaan. Oli ihan hauskaa, vaikka tuomaria taisikin hieman ärsyttää leikkimielinen asenteeni lajia kohtaan. Tuli sellainen olo, kun hän kokeen jälkeen ulkona kommentoi virheitäni, ja hymyillen totesin vain tämän hyväksi treeniksi tokokoirilleni. Noh, kumpikin koiruuksista sai hyväksytyn tuloksen! Pistevähennykset lähinnä omista mokistani (pahimpana sijaintini kyltteihin nähden - en minä tiennyt, että se on niin tarkkaa!)
Tässä Naurun rallysuoritus, Kidan tulee myöhemmin:
Sunnuntaina käytiin sitten vielä agittamassa. Sieltä ei kyllä ole mitään hyvää sanottavaa. Pitkä, pitkä päivä, kun katsoin Orankin hienot lähdöt. Kida oli vähän ulapalla jo lämmitellessä, lämppäkentällä teki hyvin, mutta itse koitoksessa kierrokset nousi kaakkoon ja kaikki meni päin mäntyä. Ensimmäisellä radalla rääkäisyni ei lotkauttanut korvaakaan, väärään putkeen sujahti tyytyväisenä. Toisella radalla taas loikki kontaktin miten tykkää, keppejäkään ei hakenut, vaikka juuri lämpätessä teki superhienoja keppejä. Joopa joo, kisatauko ja kisanomaisia treenejä, kontakteista puhumattakaan. Kyllä ärsyttää vieläkin. No, onneksi mieli parani tänään kauniissa pakkassäässä yhdessä aussieiden kanssa. Hihnat roikkuivat koristeena, kaksikko jolkotti kanssani. Ohitimme koiria, ihmisiä, hevosia, kauniisti ja yhteisymmärryksessä. Meillä oli hirmuisen mukavaa ja kuviakin nappailin. Harmi, että Tara oli vielä äidillä - vaikkakin tänäiltana hain sen kotiin. <3
(iiiik. Numero 100 lähenee!)
Voi pienet koira-raasut. Marraskuun loppu aina joulukuun puoliväliin tulee olemaan aivan uskomatonta kiirettä koulutöiden kera, ja pienet mussukat saavat siitä osansa vähän tylsempien ja yksitoikkoisempien lenkkien muodossa. Treenaamaan pyrkii neiti ryykäämään, kun sellainen hetki vapautuu. Lisäksi tässä on kisoja poikineen ilostuttamassa ja takaamassa, ettei meno varmasti lopu (=toisinsanoen, hihnanpää saa juosta kahta kauheammin). Koska olen itsetuhoinen, ajattelin kuitenkin osallistua Rähinäryhmän haasteeseen ja raapustaa ylös liikkumisiamme näinä elämän kiireellisimpinä aikoina. Voi sitten koirat laittaa adoptiohakemusta uusiin perheisiin, vaikka kuinka vingun tuttua mantraa "tämä ei ole sitä mitä luulette, ei, minä parannan tapani, kohta alkaa loma ja voimme kulkea neljä tuntia päivässä, älkää menkö!...."
PS. Ehkä jonain päivänä laitan kuvat muuta kautta blogiin, niin niiden laatu säilyisi.
PPS. Mikä on parasta joulukuussa? Joulukalenterit. Vink_vink.
Lohja, KirSun (olihan se noin?) kenttä ja agilityepikset. Päivän piti koostua virallisesta tokokokeesta, korkkaamisesta Naurun kanssa, mutta neiti on sen verran tuoksuinen herraskoirien kirsuun vielä, että näin parhaakseni perua lajin karkelon. Paikkamakuu olisi voinut olla epämiellyttävä uraansa aloittelevien (ja jo vähän taivamapien) karvakavereiden kesken. Colhu ei kuitenkaan häiriintynyt neidin jälkihajuista kovinkaan pahasti pellolla rällättäessä, pienesti vain ynisi, mutta eiköhän päätös ollut ihan kaikkien edun mukainen.
Lähdettiin sitten aussievoimin Lohjan agilityepiksiin eilen. Kida juoksi kaksi rataa kisaavissa, Nauru taas korkkasi hommat supermölliradalla. Kida oli... kovin kiihkeä, joka paikassa. Ääntä riitti ja vipinää riitti, ja radalla se yllättikin minut kepeillä jollottaen minulle kuin beagle tai vähintäänkin kojootti keppien sisäänmenolla. Neiti ei vaan jostain syystä ajatellut vauhdeissaan koko estettä, ja kun turhautuneena äyskähdin sen nimen, tuli paimen ulvomaan jalkani juureen. Pienen hetken olimme kumpikin vähän hölmistyneitä, ennenkuin jatkoimme matkaa. Ekalla radalla keinu myös aiheutti pienen draaman kiellon muodossa, eikä esteen lukitseminenkaan onnistunut toivotulla tavalla. Hommat korjattiin toisella yrityksellä, mutta siellä K päätti, ettei eteenmeno ehkä sittenkään ole hänen vahvin taitonsa. Yeah, right.
Naurua ei - yllättäen - stressannut kilpameininki ja hulina. Siitä oli ihan hauskaa repiä kanssani lelua ja mussuttaa nakinpalasia, kieriä välillä selällään pehmoisella tekonurmella. Ensimmäisellä radalla varmistelin aika paljon, joka kostautuikin: en ehtinyt tarpeeksi edelle putki-hyppy-hyppy-putki-suoralla, ja yhdestä hypystä vilistettiin ohitse, tuloksena vitonen. Vaan neljänsiksi sijoituimme sillä!
Toisella radalla uskalsin jo antaa sinisen enemmän suorittaa, ja hienosti tuo sen tekikin. Irtosi ja luki esteitä moitteettomasti! Rata sössääntyi heti alkuunsa, kun Nauru päätyi vahingossa liikaa taakseni putki-käskyn jälkeen, tuloksena väärä putken pää. "Näitä pimeitä putkia me on harjoiteltu kovasti, ehkä mun pitää tehdä nyt se!" Silti superi ja nopsakin rata, yhden riemukkaan haukahduksenkin Nauru päästi, kun oli niin siistiä. Satu vielä kiltisti palkkasi maalihypyn takana!
Sadusta puheenollen, team Satu&Colhu pärjäsivät hienosti toisissa möllikokeiluissaan, vaikka viime treeneistäkin hurahtanut hetki. Onnittelut kaksikolle tätäkin kautta, huikean vauhdikasta menoa! Marja ja Kiida hattua Himoselle ja Solhulle nostavat!
Illalla oli Tapsan yksityishuomion aika. Johan punainen noutaja makasi kanssamme sängyllä leffaa katsomassa, mutta ajattelin lyödä aussiet Oonan kouraan iltapissatuksille ja mennä itse ihan kaksin Tapsan kanssa. Onhan se niin mahtava tyyppi, perjantaina pääsee hän parrasvaloihinkin loistamaan....
(Saatoin luvata, että arvontaa on luvassa, kun 100 lukijaa iskeytyy meitä seuraamaan. Minä ja suuri suuni.)
Ha-ha, iskeköön vaan Eino taikka Rauli, myöhän treenataan silti! Luultavasti siksi, että kauhistuin tajutessani miten lähellä koe on. Kammottavaa, tuntuu ettei tällä hetkellä mikään suju, en osaa motivoida, en palkata, enkä oikein kouluttaakaan. Ehkä syy ei ole siinä, mutta klassisestihan se menee niin, että kun The Hetki on tuloillaan, leviää soppa ja aina kulho kaatuu väärin päin. Tai sitten minä vaan stressaan.
Perjantaina Kida taas raapusteli kömpelösti kynä tassujensa välillä adoptiopyyntöä, vaikka minä niin yritin olla hurjan pätevä ja oikeudenmukainen agilityohjaaja. 36 estettä, saksalaisia ja viskejä rata täynnä (toivoin mieluummin viskiä konkreettisenä esineenä enkä vain ohjauskuviona, kun tunnin ajan rataa rakensimme ja siihen tutustuimme), mutta ähäskutti. On minulla sentään yksi hyve radalla, nimittäin radan muistaminen. Saatan olla kömpelö kuin sarvikuono ja hidas kuin kolmijalkainen puhveli, mutta sentään nuoruusiän dementiani ei ole kulkeutunut vielä radalle asti ja saatan noinkin pitkän kieputuksen muistaa mallikkaasti kuivaharjoitellessani.
Okei, mitään suurta ongelmaa radalla ei sinänsä ollut. Minulla on jäänyt niiston treenaus päälle, joka aiheutti viskileikkauksessa sen, että koira kääntyi alituisesti väärään suuntaan rintamani kääntyessä liiaksi. Tuli myös taas todettua, etteivät päällejuoksut vaan ole Kidalle se helpoin asia. Minua kohti tuleminen ei ole sille miellyttävää, ja jos jään yhtään mötköttämään paikalleni, rima putoaa väistämättä. Minun pitää muistaa hypyn merkkaamisen jälkeen kiiruhtaa rohkeasti alta pois, niin tehtävä onnistuu hyvin.
Lauantaina sekoiteltiin pakkaa niin, että päätä huimasi. Kida teki vähän tokojuttuja (merkkiä, otti vauhtia myös putkelta) ja muisteli, kuinka itsenäiset kepit suoritetaan. Keppihaaste-matskua odotellessa. Tara, kaikkien Tapsojen kuningas---- kuningatar, pääsi myös fiilistelemään kentälle. Persjättö kepeillä onnistui lopulta näppärästi, virtaa oli mahdottomasti, ja kontaktin otti puomilla siististi. Luonnollisesti tennispallo oli parasta, mitä voi pieni punainen noutaja kuvitella loppupalkaksi. Juoksin myös rataa Ora-mudi puikoissani ja nuori, palavalla tarmolla tekevä koltiainen tuntui oikein hyvältä. Videomatskuakin on, mutta vain huonoimmista pätkistä, kun omistaja jäi ihastelemaan koiransa menoa.
Nauru teki ihan oikean puomin ensimmäistä kertaa, voihan kääk. Videolta voi tiirailla, miten hienosti neiti sen menikin. Pieniä ohjauskuvioita pinkkipöksyinen touhutoosa myös hurruutteli, samoin keppivälin hakemista ilman verkkoa. Naurulla taisi olla hurjan hauskaa, sillä lopuksi se makasi selällään tennispalloaan onnellisesti molskuttaen, eikä voisi onnellisemmalta näyttää.
Onpahan ollut taas viikko - tänään koirat olivat kovinkin raukean oloisia, "tänään ei tehdä mitään"- päivä on tullut tarpeeseen.
Naurusta on tullut niin.. aikuinen. Se aloitti Ihan Oikeat juoksunsa, vaikka luulin "yhtenä päivänä vähän tipahti väriä"-tuokiota ensijuoksuksi, ja että syksy päästäisiin helpolla. Eipä Nauru mitenkään masentunut ole (tuoko? masentunut? haha!), merkkailee vähän enemmän lenkille, ja korvat saattavat lukittua tavallista kauemmaksi ajaksi peruslenkillä.
8 vko - 10kk
Sunnuntain alustavat kisasuunnitelmat peruuntuivat, kun tajusin buukanneeni ne päällekkäin Wirneen hakupäivän kanssa. Sinne pääseminen oli ehdoton juttu, joten kylmään ja kosteaan metsään monen muun aussien omistajan kanssa pyrähti myös meikäläinen ja Sininen Vinkuiita. Oli hauskaa päästä maalimiehiksi pikkuruisille pentusille (joista Ilo maistoi herkullisen palasen peukaloani nakin lisäksi, kun oli niin siiistiä ja hyvää!), jotka tekivät niin taitavasti hommia!
Nauru pääsi tekemään saman tehtävän kuin viimeksi. Ensi kerralle tehtiin myös treenisuunnitelmaa, toivottavasti saisin vaikka itse järkättyä ensikerran pian!
Kuten arvata saattaa, vauhtia oli paljon ja tyypillä oli sairaan kivaa. Jenny toimi ruokkijana toisella puolella keskijanaa, Laura toisella. Ryteikkö tärisi, kun Nauru ampui edestakaisin kaksikon väliä! Myöhemmin samassa metsikössä kulki ensin suunnistaja ja Nauruhan ampui tsekkaamaan tyypin kielloistani huolimatta, koska "siellä on yksi maalimies, jolta saa namia!". Uudestaan se pongasi (jälleen samassa metsässä) Lauran ja Hopun, ja sielläkin piti käydä naamansa näyttämässä, vaikka itse kiljun kitarisoja suustani. Nauru oli hyvin kummastuneen oloinen: "Mitä toi kiljuu? Äsken mun haluttiin tekevän näin?"
Nauru pääsi myös leikkimään pikkupentujen kanssa. Wirneen I-pentueesta Ilo, Gatsby ja Tintti otettiin hirmu kauniisti huomioon, mutta suurimmaksi suosikiksi nousi leikkimään saapunut Fore-bortsu. Pientä ujostutti seura, mutta Nauru oli hirmuisen kohtelias. Ei tunkenut iholle, pyysi leikkiin hajuraon päästä. Jahdatessa ei läsähdellyt päälle, ylipäänsä leikki kauniisti ja antoi toisen myös haistella itseään, jolloin seisoi patsaana paikallaan korvat tötterössä. Rakastan tapaa, jolla se huomioi itseään pienemmät, vaikkei uskoisi tuollaisesta isokokoisesta hössöttäjästä, mitä se osaa toisinaan olla. Hieno emo siitä tulisi.
Maanantaina kaahasin halki pakkasillan hallille vetämään mölliryhmälle treenit, ja reippana varasin vielä tunniksi lukaalin omaan käyttööni treenin jälkeen. Nauru pääsi kokeilemaan samaa rataa kuin muutkin tekivät, ja voi että. Se tuntuu jo ihan oikealta agilitykoiralta! Koko rata mentiin nollana läpi! Okei, totuuden nimissä ensin tuli virhe, kun lähetin neitiä 8 ja 9 hypyille. Niiden takana tassui olemaan kepit seinää vasten ja Nauru oli ihan varma, että lähetin sen niille. Söpö. Asia korjaantui kuitenkin pian, eikä lopuissa ollut ongelmia. Rimat luonnollisesti nuolivat maata, pituudessa oli jopa kaksi palkkia! Viimeisen esteen meinasi jättää lopussa ottamatta, kun hurmaantui niin vauhdista, mutta jätin pallon odottamaan maaliin ja viimeisellä kerralla, kun otin vain viimeiseltä putkelta lopun, ampaisi kuin ohjus oikeaan osoitteeseen.
Ennen Kidan suoritusta tyyppi teki vielä keppilähetyksiä niin, että ensimmäisestä välistä puuttui verkko, toisessa oli. Vähän sai tuumailla, kummalta puolelta kepit piti suorittaa jotta namille sai luvan kanssa mennä, mutta onneksi se keksi asian nopeasti ilman harmaita hiuskarvoja.
Kida teki vähän A:n suoritusta kosketusalustalla. Mielenkiinto sinne kontaktille alkaa taas palautua, vaikka itse hilluisin missä. Hidastahan se vielä on, mutta eiköhän tämä(kin) asia saada taas kasaan. Lisäksi keppejä neiti teki tavoitteelliseen tapaan, tällä kertaa kuudella kappaleella, vaikeampaan suuntaan ja verkon tuomalla avulla. Olin ihan tyytyväinen, joskin vauhtia saa tulla huimasti lisää (vaikkakin kisoissa kiihkeys pitää huolen siitä puolesta....) Tajusin kuitenkin, että putkijarru oli tälle neidille ihan "uusi juttu". Sitä sain palkkailla hyvän tovin ja tehdä toistoja, jotta sain onnistuneen, täpäkän ja oikeasti tiukan kurvin putkelta takaisin luokseni. Hiki tuli, koiralle enemmän kuin minulle, joka lähinnä pönötti naksutin ja nakkipussi kourassa, välillä palloa viskellen.
Tapsa oli tokoillut kuulemma erittäin motivoituneesti ja riemumielellä Oonan kanssa lenkillä. Tänään se yhtä riemukkaasti teki minun kanssani metsäagilitya, kun innostuin pieniä kiemuroita ohjailemaan koivujen katveessa. Hauska tyyppi, kunhan tehdään JOTAIN, siis ihan mitä vaan, niin se on supersiistiä (ja väsyttävää).
Yritin saada mittasuhteita mahd. totuudenmukaisiksi, mutta epäonnistuin ehkä silti. Eh.
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
2014 - Oletko valms?
On aika kiittää ihmisiä
(iiiik. Numero 100 lähenee!) Voi pienet koira-...
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.