en fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi de eu fi fi de fi en fi en fi en fi en fi en fi fi en fi en fi fi fi fi eo en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi et fi fi fi fi fi fi pt fi et fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it lv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id id fi fi fi es en fi fi fi fi ja fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi
”Jos joku on semmonen, että ei halua yrittää, ei uskalla ottaa sun vuokses riskiä siitä, ettei saiskaan biologisia lapsia... Niin jäiskö sulla semmosta ihmistä ikävä, joka ei halunnu sua sen enempää?”
Ton vastauksen jälkeen iski pala kurkkuun ja saatto vierähtää kyynel poskelle. Päädyin ajattelemaan asiaa kerta toisensa jälkeen. Ja vastaus on aika yksinkertainen: ei jäisi ikävä. Kukaan ei ansaitsis semmosta ihmistä lähelleen.
Olenkin ajautunut miettimään omaa ”markkina-arvoani” ja haavetta omasta perheestä. Siitä hetkestä, kun sain diagnoosin, tuntui kuin olisin saanut leiman otsaani. ”Mahdollisesti epäkelpo puoliso, ei ehkä koskaan äiti”. Se kantoi läpi jo päättyneen parisuhteen ja on toisinaan seurannut minua edelleen takaraivossa hetkittäin häilähtäen. Kuinka kertoa itseä kiinnostavalle uudelle ihmiselle, että omaa kroonisen sairauden, joka saattaa aiheuttaa loputtomasti kipuja ja lisää riskiä lapsettomuudesta? Miten sanoa, että haluaisin lapsia, mutta en tiedä voinko niitä saada.
Toisaalta, mitä tuo ajatus kertoo minusta? Olisinko minä valmis torjumaan jonkun itseäni oikeasti kiinnostavan ihmisen sen takia, että hänellä olisi jokin krooninen sairaus, joka mahdollisesti vaikuttaisi tulevaan arkeen ja yhteiseen elämään? Sanoisinko jollekin, että en mä halua sua, koska sulla on tuo sairaus. Jos oikeasti välittäisin ja tykkäisin ihmisestä, olisin varmasti valmis joustamaan ja opettelemaan elämään hänen sairautensa kanssa. Koska ihminen on kuitenkin niin paljon enemmän kuin pelkkä sairaus. Ja niin olen minäkin.
Sama ihminen totesi, että on ainakin itse pyrkinyt kertomaan rehellisesti omasta tilanteestaan. Hänellä itsellään on sairaus, joka näkyy elämässä päivittäin. Hänen mielestään siinä vaiheessa, kun mietitään mahdollisesti yhteistä tulevaisuutta tai harkitaan sitä, että onko itsestä jakamaan arkea toisen kanssa, niin on parempi olla valmis ottamaan kaikki tai ei mitään. Koska ajan kanssa mikään siloteltu totuus ei toimi. Haasteet ja ongelmat tulee vastaan joka tapauksessa. On parempi, jos niistä on voinut etsiä tietoa ja asennoitua, että tietyt asiat elämässä pitäisi tehdä sairauden ehdoilla. Silloin on helpompi harkita, että olisiko valmis ”ottamaan riskin”.
Ja toden totta kukaan ei ansaitse ympärilleen ihmisiä, jotka eivät hyväksy sua ja sun sairautta ja sitä miten se näkyy elämässä. Vaikka asia ei ole ihan niin mustavalkoinen, niin kuitenkin lopulta kyse on siitä, että onko valmis ottamaan koko paketin. Valmis tekemään töitä mahdollisten terveyshaasteiden kanssa (joita saattaisi tulla myöhemmin joka tapauksessa, koska harva meistä kuolee terveenä).
Mun tuleva puoliso joutuu hyväksymään sen tosiasian, että ei välttämättä koskaan saisi biologisia lapsia, koska mulla ei ole mitään tietoa siitä, kykenenkö niitä saamaan. Mun kyvykkyyteni saada lapsia ei saa olla kynnyskysymys mun kanssa olemiselle. Vaikka haluankin puolison, joka myös haluaa lapsia, niin sitä en koskaan halua kokea, että kokisin syyllisyyttä tai epäonnistumista siitä, jos mun kehoni ei siihen pystyisikään.
Olen itse valmistautunut, että jos omat biologiset lapset eivät mahdollistu, niin kyllä mä kodin tarjoan jollekin lapselle, tavalla tai toisella. Musta tulee vielä äiti. Ja haluan rinnalleni ihmisen, joka on myös valmis ja halukas olemaan vanhempi, oli se sitten biologinen lapsi tai ei. Ja joka rakastais mua ihan vaan mun itteni takia.
Vieraskynä: Yksi ominaisuuksistani - PCOS (PCOS-viikko 2022)
Kohti aikuisen minun elämää, kohti lapsuuden haaveita
En ole nuori perusterve nainen
“Jokaisen tarina ansaitsee tulla kuulluksi” - Näistä syistä kirjoitamme blogia
Unettomuuden syy ja hyvästini bloggaajana
Pääsin eroon turvotuksesta - ruokavalion muutos
Vieraskynä: Endometrioosin monet vaiheet - kokemustarina avanteesta (Endometrioosiviikko 2022)
Mitä on elämä leikkauksen jälkeen?
Vieraskynä: Neuropaattinen vulvodynia – tarinani kivusta ja hoidosta (Vulvodyniaviikko 2021)
Vieraskynä: ”Hyi, sulla kasvaa viikset” (PCOS-viikko 2021)
Siinä on vuori, nyt kiivetään
On kohtu ja varakohtu
Pari sanaa jatkuvan kivun lääkehoidosta
Positiivinen raskaustesti 3 päivää ennen leikkausta
"Ei tartte auttaa" otsassa pienestä asti
Gynekologinen tutkimus – mitä ja miksi?
Milloin on vertaistuen aika?
Kuinka sain PCOS diagnoosin?
Enemmän haittaa kuin hyötyä, mutten irti päästä
Jokainen tsäänssi on mahdollisuus
Minä valmistun kandiksi, kaikesta huolimatta
Mä en ole laiska
Sisäinen ja ulkoisesti epämääräinen sairaus
Matka sinne ja takaisin
Olen juuri oikeassa paikassa juuri nyt
Vieraskynä: Minun PCOS-tarinani (PCOS-viikko 2020)
Se riittäköön minulle nyt
Puhelu, joka muutti kaiken
Miksi mä pelkään lääkäreitä
"Taatana mä pärjään kyllä"
Kipuunkin pitäisi kiinnittää huomiota
Kun suurimmasta haaveesta tuleekin suurin pelko
Puhu minulle kuin ihmiselle
Vieraskynä: En natt på akuten
Vieraskynä: endometrioosia sairastavan äiti
Menkää ja pankaa ...seksielämänne arvot tärkeysjärjestykseen!
Alokas Mäkelä, ei astu palvelukseen
Enemmän kuin olisin halunnut antaa
Mikä on vapaa-ajan hinta?
Sivuoireiden ja opiskelun sekamelska
Jos nyt ensin tämä kandi
Sinä olet minun ihmeeni
Vulvodyniaviikon vieraskynä: Emilian tarina
Seksin ei kuulu sattua
Turvotusvatsojen vertailua ja tärkeää vaikuttamista
Sairauden ja ystävyyden yhteenlasku
Kun arki on taistelua
Se antaa enemmän kuin ottaa
Äidiksi PCOS:sta huolimatta: Sarin tarina
Miten varautuu potilas, joka pelkää tai jännittää?
Olen pahoillani, tänään en jaksa
On olemassa hyvääkin hoitoa
"Unohdatko sä mun pimpin?!" ja muita kommelluksia
Miksi kivun lääkitseminen on tärkeää?
Moona-blogin uusien kirjoittajien haku on auki!
Pelko kivusta vai kivuttomuudesta?
Ei endometrioosin ja kivun voittajaksi, vaan onnelliseksi
Kaikki, mitä olet halunnut tietää lapsettomuushoidoista
Olenko minä pelkkä endometrioosi?
Vieraskynä: Onneksi uskaltauduin nuorten vertaistukileirille
Vieraskynä: Endometrioosi ystävän näkökulmasta
Vieraskynä: ”Voi v***u, mitä mä nyt teen?” – elämää endometrioosia sairastavan kanssa
Endometrioosiviikon 2019 teemana on yhteenkuuluvuus
Voiko kivun kanssa ystävystyä?
Kipuun tottuminen voi olla tuhoisaa
Psyykkinen tuki osana kroonisen sairauden hoitoa
Lapsettomuuden kipuilut vaihtuivat synnytyspelkoon
Sipsikaljavegaani ilman sipsiä tai kaljaa
Ensimmäinen ja tuskaisin kesäviikko
Endometrioosini oireilee myös raskausaikana
Elämää utuisten lasien takaa
Kellä kulta, sillä onni
Keinot, joilla yhdyntäkipujani on yritetty hoitaa
Opinnot etenee kivuista huolimatta
Vieraskynä: Äiti, tytär, endometrioosi
Vieraskynä: Tämä on minun sairaus, hanki oma
Vieraskynä: Seksittömyys rasittaa suhdettamme
Raskaus parantaa endon ja muita legendoja
Vuodessa yli 1400 euroa sairastamiseen
Uusi vuosi mutta vanha ystävämme – endometrioosi
Vinkkejä, miten saada endometrioosidiagnoosi
Niin kauan kaivattu, pelottava raskaus
Kun väsymys ei väisty
En ole lapsivihaaja, en vain halua lapsia
Parisuhteen ja endometrioosin yhtälö
Ne pienet suuret asiat
Kipu tekee säröjä sisimpään
Leikkaus takana – elämä edessä?
Tärkein on läheisten tuki
19-vuotias vai sittenkin 70?
Miten suhtautua uteluihin lapsista?
Odottavan aika on ikuisuus
Yhdyntä sattuu niin, että itkettää
Haaveena opiskelupaikka ja diagnoosi
Konehuoneen kipukimara – elämää endometrioosin kanssa
Kivuttomuudella kirottu ja siunattu
Joskus oma diagnoosi osuu oikeaan
Opinnäytetyö yhteistyössä Nuori nainen ja endometrioosi –projektin kanssa
Anonyymi chat tarjoaa mahdollisuuden kysymyksille ja keskustelulle
Moona on meidän tästä päivästä lähtien!
adenomyoosi Aiempaa enemmän Aino Alina Anna Anna Pajari Aurora Charlotta diagnoosi Elisa Elisa endometrioosi endometrioosi endometrioosi gynekologi Hemppu hermokipu hoito huumori hyvinvointi identiteetti J Janika Juliaana Katinka keskenmeno kipu kipukohtaus Kiputar krooninen kipu kuukautiskivut lapsettomuus lapsettomuushoidot leikkaus limakalvot lääkkeet lääkkeiden haittavaikutukset Maria Ninni nuoruus opiskelu orgasmi parisuhde PCOS pelko raskaus Rohkelikko runsaat kuukautiset ruokavalio seksi Sivustakatsoja suolen toiminta Susanna synnytys toinen sairaus tuki turvotus Tuutikki työelämä tärinäkipu ulostaminen vaginakivut vatsakivut vauvakuume vertaistuki vieraskynä vinkkejä virtsaaminen vulvodynia väsymys yhdyntäkivut ystävyys
Menkat ei saa estää elämästä
Facebook Instagram Twitter SnapChat @korentory #moona
Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry
Korento ry toimii endometrioosin, adenomyoosin, PCOS:n ja vulvodynian kanssa elävien edunvalvojana.
Tutustu Korentoon tarkemmin tästä linkistä.
Kipuja? Menkat? Outo tunne?
Tänään toista, huomenna muuta.
Copyright Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry