fi fr fi fi de en fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi nds fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi en fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
helmikuuta 2015 - K U J E M I E L E N
Elämäni onnellisuuksien TOP5-listaan kuuluu ehdottomasti agilityvalmennukset kahdestaan Kidan kanssa. Muistan aina silloin, miten varjo tuo eläimeni oikeastaan onkaan. Voin kulkea lämppälenkeillä pää pilvissä ja ajatukset laukkaillen, eikä minun koskaan tarvitse olla huolissani punaisen läsnäolosta. Se on aina paikalla. Voi kulkea vähän edelläni, perässäni tai sitten jalkani juuressa. Se ei lähde riistan perään ja seisahtuu, jos näkee jonkun lähestyvän, kipittäen kutsusta minun luokseni. Automatkoilla unohtaa koko eläimen läsnäolon ja odotellessakin se malttaa yleensä olla kitisemättä - porukan ollessa paikalla kun se taas on melkoinen kiljukaula.
Eilen ei virallisesti ollut valmennusta, vaan ihan jokaperjantainen ryhmäagility. Nauru oli kuitenkin ollut fyssarilla, joten matkaan lähti vain Kida. Kouluttamassa oli Anniina Myllyaho, jonka saavutuksiin kuuluu mm. viimekesänä minien PM-joukkueen hopea. Anniina onkin ihanan valoisa kouluttaja! Hän selittää asiat hyvin ymmärrettävästi ja pureutuu ongelmakohtiin tarkasti.
Mahdollisuus olisi ollut kellottaa virtuaalikoirarata, mutta minulla ei tosiaankaan ollut oikeaa mielentilaa siihen. Ogelmaksemme muodostui heti 4-5 esteet, sillä Kidan takaaleikkaukset erikoisesteille ovat hieman rumia. Kida loikkaa liikaa suoraan, jolloin sille ei tule kaunista linjaa, enkä meinannut päästä lähtemään tarpeeksi aikaisin esteelle 6. Palkkailun ansiosta homma lähti rullaamaan ja hetken päästä onnistuimme tehtävässä kunnialla. Treenilistalle tuli kuitenkin ahtaat takaaleikkaukset + takaaleikkaukset erikoisesteille.
Jatkettiin sitten esteeltä 5 niin pitkälle, kuin sielu sietää. Näppärästi teimme rataa aina neljänneksi viimeiselle esteelle saakka, jonka jälkeen Anniina palkkasi koiran onnistuneen tekemisen johdosta. Selvästi yllätimme koutsin, kun alun takkuamisen jälkeen teimmekin hänen mukaansa "älyttömän kaunista ja hyvälinjaista rataa". Ilmaan heitetty gimme five tuntui hyvältä, sillä menokin tuntui simppeliltä. Keinu oli hyvä ja uskalsin rohkasti tyrkätä koiran esteille jäämättä munimaan paikoilleni. Parasta oli kuitenkin, että osasin tehdä valssin juuri niin aikaisin kuin se vaati - hei, helvetinmoinen valssien tekeminen ei ole ollut turhaa kesästä lähtien!
Nyt kun valssit onnistuu, täytyy treenata persjättöjä. Kidalle ne on jotenkin tosi vaikeita, se hakeutuu aina selän taakse väärälle puolelle. Huomasin tämän jo kesällä muutamissa kisoissa, mutten jotenkin ole nähnyt vaivaa asian koulttamiselle muutamaa treeniä enempää. Liikkuvan valssin ja persjätön yhdistelmä ei ollut onnistuakseen, joten täytyy reipastua ja kirjata tämäkin must to do -agilitylistalle.
Seuraava oikea vamentautuminen agilityn parissa on 3.3. Menen Caloanderille näyttämään, millainen agsakoira Nauskusta on kasvanut!
"Höpsishöö tässä hiekalla vaan kiltisti leikittelen."
Noin kauniilla sanoilla vertasin Naurua keskiviikkoiltaisessa agilitykisassa. Paska reissu, mutta tulipahan käytyä! Pakkanen puri ahterista ja reisistä kaiken muun ajan, paitsi radalla juostessa ja autossa lämmitellessä. Mieli oli musta ja väsytti niin kamalasti, herätyskello kun oli soinut aamulla puoli viisi ja samanlainen herätys oli tiedossa seuraavanakin aamuhämäränä. Radalle mentiin hyvillä mielin, haaveissa toinen kappale LUVAa, mutta nuori agsahirmuni oli toista mieltä tavoitteen kanssa. Se oli ihan mieletön! Siis hyvässä ja pahassa, ehkä ennemmin hyvässä. Kovin kaukana on se radalla pömpöttelevä hiiri, sen voin sanoa. Jo kisapaikalla se oli kamalan äänekäs tarmokas ja leikkisä ja ihan messissä. Muut koirat kehtasivat juosta hänen kisaradallaan ja lämmitellä hänen harjoitusesteillään.  Tuloksia radoilta ei tosiaan herunut, ensimmäinn kusahti putken väärään päähän (KOSKA PUTKET ON NIIN IHANIA KUN VOI JUOSTA TÄYSII t. Nauru) ja toinen paitsi kepeiltä karkailuun myös minun silmääni niin rumaan keinuun, jonka sitten korjasin. Plussia ja miinuksia oli paljon, kuten myös kotiläksyjä.
+ Naurun asenne. Se haukkui radat ja sillä oli kamala kiire eteenpäin ja sen ilme oli huikean riemastunut. Se on myös saanut sitä kaipaamaani röyhkeyttä! + Otin riskejä ajatuksella "näin tekisimme treeneissäkin". Turha hissuttelu hiiteen! + Nauru ei edelleenkään reagoi kisapaikkoihin tai kisatunnelmiin mitenkään negatiivisesti. Se on niin sairaan helppo ja reipas verrattuna Kidaan, joka on niin herkkä kaikenlaiseen ahdistumiseen ja jännyyteen. + Naurusta on kehittynyt niin estehakuinen kuin hyvin irtoavakin pieni otus, - Vauhtia on niin paljon, että nuoren koiran korvat tipahtaa ilmavirrassa. Ajatustyö meinaa jäädä taka-alalle. - Takaakiertoja täytyy treenata - tämä ei paljastunut kisaradalla, vaan itseasiassa viikko sitten treeneissä. - Keinu on edelleen herkkä olemaan lennokas. Täytyy ottaa tehotreeniin. Muilla kontakteilla ei ongelmaa.
"Itte toivoit asennetta joten älä vänise."
Nauru on käynyt fysioterapiassa pari kertaa ahkerasti. Oli melko huvittavaa melkeinpä kuulla fyssarin tuomio Naurun kropasta Se on ikäistään vuoden jäljessä, liikkeissäänkin edelleen aika varsamainen. Hallitsee kyllä kroppaansa ihan hyvin, käyttää takapäätään, mutta syviä lihaksia ei oikeastaan ollenkaan. Tämän vuoksi takasetkin värisee, kun pintalihakset joutuu tekemään niin paljon töitä sisimpien loikoillessa. Käsittelyssä neiti on hirvittävän nätisti ja se on aiheuttanut kommelluksillaan käsittelijälle lukuisia tyrsähdyksiä. "Onkohan tuo hieman liian fiksu", kysyi fyssari, kun kerroin Naurun syksyisestä seikkailusta ihmisääniä matkiassa. "Tai sitten se on vain liian tyhmä", vastasin. "Se raja on hiuksenhieno."
Saimme hieronta-ja venyttelyoireita, iskin koiran B(E)-vitamiinikuurille ja lisäsin vettä sen ruokaan. Jo muutamalla jumpalla Nauru oivalsi mitä pitää tehdä ja tänään tulokset olivat häikäiseviä! Tietenkään lihakset eivät näin lyhyessä ajassa ole vielä kehittyneet niin paljon, että muutos olisi niistä johtuvaa, mutta hermosto on. Syvät lihakset olivat paljon aktiivisemmat, lisäksi lihakset reagoivat käsittelyyn paremmin, vaikka vielä vähän työsarkaa onkin. Joka tapauksessa huimasti parempaa jo nyt. Kuukauden päästä kurkistelemme tilannetta uudestaan, jotta Nauru pääsee nukkumaan ihanan laserhoitovälineen alle. Se aina sammuu totaalisesti käsittelyn aikana, ensimmäisellä kerralla jouduin tökkimään sen hereille. Eikä kaukana tökkiminen ollut tänäänkään.
Huipulla tuulee. Vallan iloista poseeraamista.
Kävimme viime viikolla Vuosaaren maisemissa yhdessä Essin ja Narin kanssa. Olipa taas hauskaa! On aina yhtä mukavaa kulkea vanhan ystävän kanssa ja koiratkin nauttivat toistensa seurasta. Voi juoruta kaikenlaisia asioita tai olla ihan vaan hiljaa, kaikki on luontevaa. Räpsimme kuvia luonnollisesti suuria määriä, sehän lenkkiemme päätarkoitus aina on. ;)
Paras hetki lenkissä oli, kun Kida osoitti hyväksyneensä Narin täysin osaksi laumaa. Luulin sen vaanivan Naurua leikkiasennossaan, mutta sitten se pomppasikin Narin päälle, joka oli uoksemassa sen ohitse. Samanlainen meininki kuin Naurun kanssa leikkiessä, joskin herkkähipiäinen pehkoparka ei ihan ymmärtänyt asian ydintä. Se jäätyi aloilleen tuijottamaan silmät lautasta muistuttavina, Kidan heiluttaessa pientä töpöään. Ei lähtenyt collie leikkiin, ei, joten merleen oli tyytyminen.
Narista on kasvanut niin kaunis ja ihana!
mul ei ollu mitään muut ku mahdollisuus ja tieto siitä että mitä tahdon voin saavuttaa koval duunil asiat vaan onnistuu kokeillaan ja sit taas noustaan jos kaadutaan hanskat ei tipahda periks ei anneta ne sanoo: et pysty, et voi, ei kannata mun korvissa se kaikki kuulostaa haasteelt ne saa luun kurkkuunsa, kun tulosta taas teen jatkan jaksan vaikka väkisin jos ois helppoo, kaikki tekis niin mus on voima, jota en voi vaimentaa pusken täysii aina vaan mun ei täydy, vaan mä saan
Treenaaminen ei ole helppoa missään lajissa. Tiettyyn pisteeseen päästessä asiat alkavat näyttää enemmän hankalilta kuin valoisilta, ja jossain kohtaa jokainen kokee, että olisi helpompaa laittaa hanskat tiskiin ja antaa olla. Sama pätee esimerkiksi matematiikan opiskeluun. Kun siirrytään 1+1-laskuista ylemmälle tasolle, täytyy alkaa oikeasti miettiä. Pelkkä aiemmin opittu ei riitä, eikä kokeista psty enää liihottelemaan läpi ilman minkäänlaista vaivannäköä. Tämä on se hetki, joka erottelee jyvät akanoista. Oletko sinä se, joka turhautuu tilanteesee, suuttuu ja heittää kirjan seinään? Se, joka antaa olla ja siirtyy television ääreen. Vai oletko sinä se, joka yrittää parhaansa, laskee laskua vaikka koko yön, joko siinä onnistuen tai epäonnistuen?
Aina ei tarvitse kehittyäkseen onnistua. Tästä hyvänä esimerkkinä agility. Tokihan möllitason koirakko voi hinkata maailman tappiin asti S-kirjaimen muotoista rataa, joka koostuu hypyistä ja putkista. Siitä saa itselleen itsevarmuutta hetkeksi, mutta kun rata on kuutettu puhki, mitä jää käteen? Vaikeiden ratojen tekeminen kehittää, vaikka puhtaista suorituksia ei tulisikaan. Ei tarvitsekaan tulla. Treenaamisen idea ei ole muuttua hyväksi yhdessä yössä, vaan saavuttaakseen tuloksia täytyy osata turhautua, sillä se on avainsana tuloksekkaaseen jatkoon. Asenne on tärkeä ja pitää olla kärsivällinen. Se on todellakin tullut huomattua hyvin henkilökohtaisesti.
murehtiminen ei takas eilistä tuo ja huominenkin tulee vaan jos selvitään tänään mun pahin vastukseni kattoo peilistä mua
se haastaa ja aina pyrkii mun pään kääntämään hakenu näkemystä mun meininkiini monacon vipeistä slummeihin keniaan kaiken sen jälkeen oon vaan positiivisempi asenne ratkasee, oon nähny omin silmin senki aitoo iloo vaikkei ympäril oo muut ku pahaa ja toiset taas niin köyhii et ei niil oo muut ku rahaa alotan ittestäni, korjaan mun mielen nostan mun katseen ja mun suupielet
Olen saanut tokossa laskea hattuni useaan kertaan. Kida olisi aikanaan tarvinnut kylmähermoisemman, kärsivällisemmän ohjaajan. Nauru taas sellaisen, joka ymmärtää sen hitaan  kehittymisen. Vaikka tilanne on kolistanut tokomotivaatiotani hyvin mataliin lukemiin, en ole koskaan luovuttanut. Tahti on hidastunut, mutta mielessäni on hakannut ajatus, joka on ajanut minua eteenpäin. Minun koiristani tulee valioita. Ei ole varmuutta toteutumisesta, mutta en voi jättää asiaa kesken ja elää epävarmuudessa, josko olisin sittenkin onnistunut. Mieluummin yritän sisukkaasti. Olen tosin muuttanut asennettani vähemmän vakavaksi, joka tietenkin näkyy myös tuloksissa. Edelleen turhaudun usein ja taukoja tulee sen takia, mutta olen muistuttanut itselleni, ettei kyse ole maailmanlopusta. Ja ettei keään muuta kiinnosta tulokseni kuin minua itseäni.
Ilmoitin kummankin aussien Porvoossa pidettyihin möllikokeisiin, avoimeen luokkaan. Kida suoritti luokan vähän sovelletusti, nouto tehtiin metallikapulalla ja hyppy korvattiin hyppynoudolla. Kisataukoni kostautui Kidan kohdalla niin, että olen täysin unohtanut sen vaatimat rutiinit tokokisoihin mentäessä. Lyhyt aamupissatus ja aamuruoan käyttäminen palkkana oli vähän huono yhdistelmä: koira vuoti kovasti kehässä ja sen ajatus oli selvästi palkassa, vaikka se suorittikin tehtävät hyvin. Luit oikein, hyvin. Se oli kiinnostunut työskentelystä, se oli iloinen ja se suoritti kaikki vaaditut liikkeet.
Paikkamakuu 9,5 - Inisi ja liikahti eteen alussa, muuten oli kauniisti.
Seuraaminen taluttimetta 9 - Jälleen alussa ininää ja levottomuutta, mutta sitten rauhoittui ja teki erittäin kaunista, hiljaista työskentelyä. Tuntui hyvältä.
Maahanmeno seuraamisen yhteydessä 9,5 - Jälleen alun ininä, muuten ei moitteita.
Luoksetulo 8,5 - Lähti hyvällä laukalla, pysähtyi hyvin. Sivulle tuli ravissa.
Liikkeestä seisominen 9,5 - Tepsuttelu vei puolikkaan pisteen.
Noutaminen 8,5 - ÄLÄ MUUTA SANO. Sinne se juoksi metskulle, nappasi sen suuhun, palautti ravilla ja heilautti pyllynsä ihan oikeaan paikkaan,suoraan perusasentoon. Vieraassa hallissa, pienessä hallissa, vieraiden ihmisten tuijottaessa.
Kauko-ohjaus 8,5 - Liikkeet olivat vähän vajaita, mutta suoritti kuitenkin tarkkaavaisena. Katse vilkuili lähellä olevaa palkkaa...
Estehyppy 7 - Ahtaassa hallissa kapula laskeutui n. 1,5m päähän tyttöystäväni jaloissa odottavasta palkasta. Kida lähti kapulalle, otti sen suuhun ja lähti sitten kipittämään palkalle. Huusin käskyn uudestaan ja neitikoira kääntyi ympäri ja palautti kapulan ilman ongelmia.
Kokonaisvaikutus 8,5 - "Osaava koira. Ääntelee jonkinverran. Jättöliikkeissä teputtaa etutassuilla."
Nauru oli tavalliseen tapaan todella lunki vieraassa paikassa. Sillä oli nälkä ja se oli hitusen turhautunut, kun oli joutunut katselemaan Kidan lämmittelyä pihalla auton takakontista. Sen häntä heilui ja se liverteli hieman onneaan kansalaisille ja töihin lähtikin erittäin reipas koirakansalainen. Olen keksinyt pieniä kikkaskonsteja vireen ylläpitämisen edistämiseksi, samantapaisia mitä agilityssakin käytin aikanaan (ja jonka vuoksi minulla on nyt kreisi agilitykoira, siitä lisää tarinaa myöhemmin). Paikkamakuuta odotellessa Nauru piippaili ja vilkuili vihjailevasti ulkopuolelle jäänyttä ruokapalkkaansa, mutta muissa liikkeissä se ei äännellyt. Se ei kertaakaan näyttänyt hakatulta tai ahdistuneelta, nälkäiseltä ehkä välillä! Kun pirun aamiainen antoi odottaa itseään.
Paikalla makaaminen 8 - Naurua kutitti kyljestä juuri sillä hetkellä, kun käskin sen maahan. Vinoonhan se meni. Tietenkin se suoristeli vähän itseään (maassa pysyen) ja tämä rokotti. Se myös ennakoi perusasennon liikkurin käskystä, josta piste pois. En olekaan treenannut paikkista liikkuroituna varmaan puoleen vuoteen...
Seuraaminen 10 - Ylpeys ja ennakkoluulo! Ei kertaakaan jätätystä, ei edistämistä. Kontakti säilyi koko seuruun. Suoritti liikemuutokset moitteetta. Naurulle taputettiin sen seuraamisen jälkeen. Vielä se kaipaa vähän joustavuutta, jotta liikkeestä tulee näyttävä, mutta mikä muutos. Viimeksi kesällä mölleissä koirani kulki perässä korvat luimussa, näyttäen olemuksellaan koko kentän kaartille vihaavansa tätä kaikkea juuri sillä hetkellä.
Maahanmeno seuraamisen yhteydessä 7 - Harjoittelimme kaukoja ennen kehää ja pieni porsas teki liikkeestä istumisen. Kaksoiskäskyllä käskytin maahan ja koirani näytti siltä, että muljautti silmiään. "Kun mikään ei riitä!"
Luoksetulo 8 - Todella hyvä laukka ja pysäytys, palasi ravilla ja teki tosi ison kaarteen ennen perusasentoon saapumista. Luoksarin loppu treenilistalle.
Liikkeestä seisominen 10 - Ei mitään moitittavaa missään.
Noutaminen 0 - No, nälkäinen pieni porsas vhän porsasteli. Ja minä vähän sössin. Nouto pienessä hallissa suoritettiin tyhmästi kohti vastapäisellä seinällä olevia häkkejä. Heittämäni kapula iskeytyi häkkiä vasten ja avasi häkin oven. Lähetin Naurun kapulalle, mutta pienissä possun aivoissaan koirani ajatteli, että vapautin sen palkalle. Kaksoiskäskyllä se käänsi kurssinsa ja haki kapulan. Vieras (ja painava) kapula ei kuitenkaan pysynyt suussa, kun merle istahti perusasentoon, koska eihän pienet possukoirat voi tehdä kahta asiaa yhtäaikaa. Voipas, ärkele. Tässä kohtaa alkoi näkyä myös vireen laskeminen, josta aiemmin ei ollut vielä murhetta.
Kauko-ohjaus 8,5 - Suoritti kaikki liikkeest, mutta ei niin suurela innolla kuin olohuoneessa. Vireen laskeminen näkyi tässäkin, vaikkakin sen ilme oli vielä ihan iloinen.
Estehyppy 0 - Tässä kehitin jo uutta sotasuunnitelmaa, sama kuin joka kokeessa. Vire maantasalla menee esteen eteen ja vain seisoo siinä, selkä minuun päin, hyljettä muistuttaen. Tiukasti uusin niin monta kertaa, että teki liikkeen kunnialla. Tähän on nyt yhdistynyt jokin huono suoritusmoodi, joka on pakko karsia, hyppy kun on aina kokeen viimeinen tehtävä.
Kokonaisvaikutus 8,5 - "Hieno seuraaminen. Koiran vire laskee lopussa."
Seuraava kisatilanneharjoitus sunnuntaina. Olen aika innoissani.
Minulla on luonnoksena toinen teksti koskien viime viikon lopun fyssarilla käyntiä ja tokotreenejä, mutta epäloogisena ihmisenä julkaisen agilitypostauksen ensin. Minulla on niin sairaan hyvä fiilis tätä tekstiä kirjoittaessa, että haluan jakaa sen kaikelle kansalle ihanjusthetinyt.
Aikakoneella huristamme lauantaihin, Lahden Vipusenkadulle VAU:n agilityhalliin. Vanhoilla asuinsijoilla oleskelu oli aika nostalgista. Naurulle olin ottanut kolme starttia ja kisapaikalla oli aika huumorintajuinen, virtaa täynnä oleva rakkausauspai. Ihan kahjo tyyppi, fyssari varmaan hieroi jonkin aivolosun väärään paikkaan. Se kieriskeli tekonurmella, nähräsi, ilme oli kasideenä ja sillä oli niin sairaan siistiä. Onni on kisata noin reippaan ja huumorintajuisen tyypin kanssa!
Ensimmäinen startti kusi koiran liialliseen energiaan (!). Huutava agilitykoira teki niin laajan kierroksen tullessaan putkelta, että hyppy jäi välistä. Muuten rata tuntui tosi hyvältä. Kepeille sukelsi ja suoritti itsenäisesti, lisäksi kontaktit otti kauniisti ja vauhtia oli kamalasti. Ohjattavuudeltaan just sitä mitä olen toivonut! Rimapahanen otettiin vielä, kun ohjasin lopun väärältä puolelta, mutta eihän sillä enää merkitystä ollut. Tuloksena siis 10vp ja sairaan hyvä mieli. Sijoitus oli 6/11 (tuloksen tehneistä)
Toinen startti alkoi renkaalla ja puomilla, mikä vähän jänskätti. Neiti-Nauru kun treeneissä keksi, että renkaan voi myös hypätä renkaan vierestä. Pari rengas-treeniä lämppäalueella ennen suoritusta ja lähtöön tyytyväsen oloisen koiran kanssa. Sara sanoi, että häntä jännitti kun Nauru lähdössä rapsutteli korvaansa, vilkuili häntä, hyvä ettei haukotellut. Kun pääsin paikalleni sen korvat nousi höröön, lihakset jännittyi - ja kabumm, täydessä kisavireessä oleva koira syöksyi radalle haukun saattelemana. Ihme tyyppi! Rengas meni nappiin ja niin meni kaikki muukin. Kouluttajani Paula oli katsomassa ja hän kehui radan olleen todella siistin näköinen, jossa pakka pysyi kasassa alsta loppuun. Radalta kouraan tuli puhdas suoritus, ihanneaikaa -10,02, LUVA ja 5/13 (tuloksen tehneistä)
Viimeinen hyppäri olikin sitten jo oma lukunsa. Jari Suomalainen oli vaihteeksi tehnyt radan, jossa vain juostiin edestakaisin hallin päästä päähän. Sellaiset radat eivät vain sovi Naurulle. Kahdella suoralla elukka oli saanut jo sellaiset vauhdit itselleen, että putkesta jarruttaminen ja vekkaaminen "pienessä tilassa" kepeille epäonnistui ja koira möhläsi keppien sisäänmenon. Pasmat oli vauhtiotuksella tässä kohtaa kilahtaneet ympäri ja esteohituksen jälkeen en jaksanut jäädä koiralle kiukuttelemaan vaan vedettiin rata täysillä loppuun, jotta siitä jäi itsevarma ja onnistunut voittajafiilis. HYL ei harmittanut, yksi LUVA oli jo kourassa ja ensi viikolla metsästellään paria puuttuvaa Helsingissä! Superkoira on minun merleni!
Voittaja sai tyylilleen sopivan värisessä pakkauksessa olevan hampurilaisen.
Onnistumisien kirjo jatkui tänään Kidan kanssa omalla treenihallillamme, Jenna Caloanderin valmennuksessa. Pitkästä aikaa! Alku ei ollut lupaava, sillä puhelimestani meni loppumaan akku yön aikana - kertokaa miten se on mahdollista, kun uudessa mobiilimötikässä on akkua jäljellä 46% ja kaikki akkua kuluttavat sovellukset/netti oli yön ajaksi suljettu. Onneksi tyttöystävän kello soi klo 7:30, laitoin viestiä myöhästymisestä, kurvasin mahdollisimman pian paikalle ja missasin vain radanrakennuksen ja rataan tutustumisen. Sain kuitenkin olla viimeinen, joten minulla oli hyvin aikaa painaa rata mieleeni muiden suorituksia katselemalla ja ratapiirrosta tiirailemalla.
Rata vaikutti kivalta ja sitä se olikin! Oli niin ihanaa olla taas Jennan katseen alla, saada hyvää palautetta ja tsemppiä. Kida oli aivan lyömätön ja yhteistyömme oli parasta pitkään aikaan. Ylistyksiä koira sai osakseen kutosen putkella. Tein putkijarrun ja Jennan sanojen mukaan koirani kääntyi yhtä terävästi kuin parsonrussel, joka suoritti hetki ennen Kidaa. Hän sanoi, että edellisenä päivänä maxikoirat olivat surutta paukuttaneet suoraan putkeen nro 14, tai tehneet niin suuren kaarroksen, että nenä miltein kävi putkessa. Kida sen sijaan kääntyi kirjaimellisesti lantin päällä. Olen huolellisesti putkijarrun sille opettanut, eikä työ selvästi ole ollut turhaa!
Myöskin leijeröinneissä koira on aivan yliveto, emmekä siksi niitä treenanneetkaan. Lisäksi Jenna oli haltioissaan siitä, miten paljon Kidan linjat ovat parantuneet: käännökset tiukentuneet ja itsensä kasaaminen vahvistunut. 10-11 ja 11-12 välit olivat maxikoiralle varsin ahtaat, mutta silti onnistuin kaksi valssia niihin ajoittamaan, vaikka esteen 11 jälkeen linja siitä kärsikin. Muutimme vähän ohjausta ja valssin sijaan tein vekin, joka sopi Kidalle paremmin.
Ja paukutettiinhan me niitä nolliakin! Kyllä oli sairaan magea fiilis, kun luotin koiraan, en jahkaillut ja tein täysiä. Ensimmäisen nollan jälkeen treenattiin väsymyksen kanssa pärjäämistä, eli ei muuta kuin uutta rataa putkeen, vaikka keuhkot hoosiannaa huusikin. Väsyneenä luonnollisesti virheitä tuli enemmän - jäin jälkeen 8 putken jälkeen ja törkkäys ysille jäi vajaaksi, sitten esteen 20 työntö jäi hutaisuksi eikä koira lukenut sitä. Koska leijeröinti-treenille ei ollut tarvetta ja Kida lukee esteitä älyttömän hyvin, tein rataharjoituksessa A:n oikealta puolelta juosten jolloin oma liikkeeni säilyi, joka nopeutti kontaktin suorittamista. Parin virheen jälkeen kasasin mieleni (tai kroppani) ja juoksimme pari näppärää nollaa väsymyksestä huolimatta. Piti vaan pistää pää ylitöihin, muistuttaa itselleen, että asiat täytyy tehdä loppuun asti, vaikka haluaisikin mennä matalimmasta aidanraosta. Kyllä kannatti!
Kidan kanssa kahdestaan on aina niin leppoisaa, se on niin hiljainenkin kun muu lauma ei ole nostattamassa kierroksia. Jäi niin hyvä maku suuhun ja niin pilvissä leijaileva onnistuja-fiilis, että sen voimin taidan liidellä koko seuraavan viikon. Tai ainakin tämän päivän. Mieluiten seuraavaan Jennan valmennukseen asti, joka on ensi kuussa luultavasti Naurun kanssa!
Parhaista parhain punainen agsakoira. <3
Ei malta kauempaa odottaa, niin pirusti kivoja kuvia kertynyt!
Tässä samalla pieni vihjaisu tulevasta, jonka jo facebookkiinkin kuiskuttelin: helmikuun aikana solmitaan sellainen yhteistyödiili, että minä vallan kihisen innostuksesta. Kyseisen putiikin tuotteet ovat olleet osana koira-arkeamme jo pitkään ja minusta on älyttömän mahtavaa, että juuri meidän blogimme sopii tyyliltään ko. paikan yhteistyökumppaniksi. Asiasta tulee enemmän tietoa myöhemmin, jolloin luvassa myös ulkoasun muokkaaminen vähemmän jouluisaksi...
Nyt kuitenkin luvatut lumikoikkaloikka-kuvaset.
Metsissä lymyää myös merlejä lohikäärmeitä.
Lapset harrastaa pukkihyppelyä, Naurut pehkopomppuja.
Ei tuo vanha tollerikaan ihan fiksu ole.
Nauru melkein sai sen kiinni. Melkein.
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.