en fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi sv fi fi fi de eu fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi eo en fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi et fi fi fi fi fi fi pt fi et fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it lv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi it fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi id id fi fi fi es en fi fi fi fi ja fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi
Olen päätynyt pisteeseen, jossa pohdin 8 vuotta kestäneen parisuhteeni kohtaloa. Aloimme seurustella minun ollessani juuri ja juuri 18-vuotias. Meillä oli railakas alku ja vauhdikkaat ensimmäiset vuodet. Olemme kuitenkin alusta asti asuneet yhdessä ja kulkeneet kohti yhteistä tulevaisuutta. On ollut haasteita, isompia ja pienempiä. Mun väsymys on voimistunut pikkuhiljaa ja mielenterveys heitellyt laidasta laitaan koko suhteen ajan. Yhdessä on silti pysytty. Meitä aina kuvaillaankin ihailevasti, että kun me ollaan selvitty niin paljosta. Että vaikka kuinka tulee vastoinkäymisiä niin aina me jotenkin niistä selvitään. Mutta rehellisyyden nimissä mitkään vastoinkäymiset eivät valmistaneet meitä tähän sairauteen tai siihen, miten se on mua muuttanut. Ehkä tämä on se vastoinkäyminen, josta me ei enää selvitäkään. Sairaus, joka räjähti yhtäkkiä täyteen voimaansa ja tempaisi meidät mukaansa pyörremyrskyn silmään.
Ei sillä, että puolisoni suhtautuisi sairauteeni jotenkin huonosti, päinvastoin. Hän on todella huolehtivainen ja tukeva. Ei syyllistä tai anna ymmärtää, että olisin jotenkin huonompi, vaikken aina kykene tekemään edes omaa osaani. En ole kyennyt töihin tai suoriutumaan edes koulusta. Olen ollut pitkällä sairaslomalla ja taloutemme on notkahtanut monestakin syystä. Hän huolehtii, jos olen kipeä: tuo kipulääkettä, lämpöpulloa, hieroo jumissa olevaa alaselkää, mitä ikinä pyydänkin. Hän ei painosta seksin suhteen tai paheksu jos joudun perumaan menoja vointini vuoksi. Talolainaakaan ei näillä tuloilla enää saa, mutta sekin selvisi hänen osaltaan harmituksella ja toteamuksella, että no sittenhä me asutaan vaan toistaseks vuokralla ja palataan asiaa joskus myöhemmin uudestaan.
Sen sijaan, mitä sairaus on minulle tehnyt, on muuttanut varmaan eniten tilannetta. Olen yrittänyt työstää ajatusta kroonisesta sairaudesta, mahdollista riskiä lapsettomuudesta, kerta toisensa jälkeen uudestaan alkavista kipujaksoista, työkyvyttömyydestä. Kaikesta mitä sairauteen voi liittyä. Minulla on edelleen matkaa hyväksyä se, ettei toimintakykyni ole sama kuin ennen. Elän lääkkeiden varassa ja kun pistoshoidot taas loppuvat, en tiedä mitä kropalleni tapahtuu. En oikein näe tulevaisuutta, vaan pelkkää epävarmuutta.
Suhteesta on myös jossain määrin muovautunut enemmän huolehtija – huollettava -suhde, vaikka yritin sitä kaikin tavoin välttää ja jonka vuoksi ehkä nyt koen valtavaa tarvetta olla yksin. En koe olevani tasavertainen puolisoni kanssa. Hän on kova holhoamaan ja jatkuva puolesta tekeminen ja auttaminen lamaannuttavat minut. Tuntuu kuin tukehtuisin omaan kotiini. Jotenkin se oman tilan ja oman kyvykkyyden tunto on kadonnut. Olen hukannut itseni. Niin puolisona kuin naisenakin ja etenkin seksuaalisessa mielessä. En koe kipuilevaa ja turvonnutta kehoani haluttavaksi. Viimeisetkin halun rippeet ovat kadonneet lisättyjen hormonien myötä ja muistikuvat seksistä sisältävät lähinnä yhdyntäkipua tai pelkoa seksin jälkeisestä kivusta, vaikka sellaista ei ole hetkeen edes ollut.
Olemme myös joutuneet pohtimaan lapsiasiaa. Kehoni ei selvästikään selviä ilman järkyttävää määrää hormoneja. Joko niitä yritetään pistoshoitojen jälkeen nostaa vielä lisää tai purkaa kokonaan mahdollisen raskauden toivossa. Tämän asian esiinnostaminen kuitenkin syöksi suhteemme vielä syvempään monttuun. Sen myötä olen epäillyt kykyäni tai haluani edes tulla äidiksi, vaikka sisimmässäni tiedän, että se on se mitä oikeasti haluan. Olla äiti. Kaikelta vain jotenkin putosi pohja, vaikka puoliso nyt vakuuttaakin, että lapsia haluaa ja olisi niihin valmis.
Olen myös sairauden myötä joutunut vaalimaan omaa terveyttäni ja hyvinvointiani enemmän kuin koskaan ennen. Olen opetellut sanomaan ei, rajaamaan elämästäni kuluttavia ihmissuhteita ja miettimään, mitä oikeasti elämältä haluan. En tiedä, voiko sen selvittäminen tuoda minut tilanteeseen, jossa totean, ettei nykyinen suhde olekaan se mitä haluan. Vaikka suoraan sanottuna pelottaa, että voiko olla toista ihmistä, joka olisi yhtä pyyteettömästi valmis tekemään vuokseni asioita ja joustamaan omasta elämästään sen takia. Menetänkö mahdollisuuden lapsiin, jos eroan nyt? Löydänkö ketään sellaista, jonka kanssa olisin valmis perustamaan perheen seuraavien vuosien aikana, kun mahdollisuudet ylipäätään raskautua ovat vielä edes iän puolesta paremmat?
Vaikka sanotaan, ettei elämää voi mitata ajassa, niin valitettavasti biologinen kello ei pysähdy. Olemme välillä jopa asuneet eri osoitteissa, jotta olen saanut tilaa ja aikaa miettiä. Loputtomasti minulla ei ole aikaa, enkä tiedä ovatko nämä tauot parisuhteemme pelastus ja jonkun uuden alku vai pelkkä iso virhe. Uusi pistos on kuitenkin parin viikon päästä ja sen jälkeen tulisi varautua kontrollikäyntiin 3 kuukauden sisällä ja uuteen hoitosuunnitelmaan. Jää nähtäväksi menenkö sinne yksin vai yhdessä puolison kanssa.
Vieraskynä: Yksi ominaisuuksistani - PCOS (PCOS-viikko 2022)
Kohti aikuisen minun elämää, kohti lapsuuden haaveita
En ole nuori perusterve nainen
“Jokaisen tarina ansaitsee tulla kuulluksi” - Näistä syistä kirjoitamme blogia
Unettomuuden syy ja hyvästini bloggaajana
Pääsin eroon turvotuksesta - ruokavalion muutos
Vieraskynä: Endometrioosin monet vaiheet - kokemustarina avanteesta (Endometrioosiviikko 2022)
Mitä on elämä leikkauksen jälkeen?
Vieraskynä: Neuropaattinen vulvodynia – tarinani kivusta ja hoidosta (Vulvodyniaviikko 2021)
Vieraskynä: ”Hyi, sulla kasvaa viikset” (PCOS-viikko 2021)
Siinä on vuori, nyt kiivetään
Pari sanaa jatkuvan kivun lääkehoidosta
Positiivinen raskaustesti 3 päivää ennen leikkausta
"Ei tartte auttaa" otsassa pienestä asti
Gynekologinen tutkimus – mitä ja miksi?
Milloin on vertaistuen aika?
Kuinka sain PCOS diagnoosin?
Enemmän haittaa kuin hyötyä, mutten irti päästä
Jokainen tsäänssi on mahdollisuus
Minä valmistun kandiksi, kaikesta huolimatta
Mä en ole laiska
Sisäinen ja ulkoisesti epämääräinen sairaus
Matka sinne ja takaisin
Olen juuri oikeassa paikassa juuri nyt
Vieraskynä: Minun PCOS-tarinani (PCOS-viikko 2020)
Se riittäköön minulle nyt
Puhelu, joka muutti kaiken
Miksi mä pelkään lääkäreitä
"Taatana mä pärjään kyllä"
Kipuunkin pitäisi kiinnittää huomiota
Kun suurimmasta haaveesta tuleekin suurin pelko
Puhu minulle kuin ihmiselle
Vieraskynä: En natt på akuten
Vieraskynä: endometrioosia sairastavan äiti
Menkää ja pankaa ...seksielämänne arvot tärkeysjärjestykseen!
Alokas Mäkelä, ei astu palvelukseen
Enemmän kuin olisin halunnut antaa
Mikä on vapaa-ajan hinta?
Sivuoireiden ja opiskelun sekamelska
Jos nyt ensin tämä kandi
Sinä olet minun ihmeeni
Vulvodyniaviikon vieraskynä: Emilian tarina
Seksin ei kuulu sattua
Turvotusvatsojen vertailua ja tärkeää vaikuttamista
Sairauden ja ystävyyden yhteenlasku
Kun arki on taistelua
Se antaa enemmän kuin ottaa
Äidiksi PCOS:sta huolimatta: Sarin tarina
Miten varautuu potilas, joka pelkää tai jännittää?
Olen pahoillani, tänään en jaksa
On olemassa hyvääkin hoitoa
"Unohdatko sä mun pimpin?!" ja muita kommelluksia
Miksi kivun lääkitseminen on tärkeää?
Moona-blogin uusien kirjoittajien haku on auki!
Pelko kivusta vai kivuttomuudesta?
Ei endometrioosin ja kivun voittajaksi, vaan onnelliseksi
Kaikki, mitä olet halunnut tietää lapsettomuushoidoista
Olenko minä pelkkä endometrioosi?
Vieraskynä: Onneksi uskaltauduin nuorten vertaistukileirille
Vieraskynä: Endometrioosi ystävän näkökulmasta
Vieraskynä: ”Voi v***u, mitä mä nyt teen?” – elämää endometrioosia sairastavan kanssa
Endometrioosiviikon 2019 teemana on yhteenkuuluvuus
Voiko kivun kanssa ystävystyä?
Kipuun tottuminen voi olla tuhoisaa
Psyykkinen tuki osana kroonisen sairauden hoitoa
Lapsettomuuden kipuilut vaihtuivat synnytyspelkoon
Sipsikaljavegaani ilman sipsiä tai kaljaa
Ensimmäinen ja tuskaisin kesäviikko
Endometrioosini oireilee myös raskausaikana
Elämää utuisten lasien takaa
Kellä kulta, sillä onni
Keinot, joilla yhdyntäkipujani on yritetty hoitaa
Opinnot etenee kivuista huolimatta
Vieraskynä: Äiti, tytär, endometrioosi
Vieraskynä: Tämä on minun sairaus, hanki oma
Vieraskynä: Seksittömyys rasittaa suhdettamme
Raskaus parantaa endon ja muita legendoja
Vuodessa yli 1400 euroa sairastamiseen
Uusi vuosi mutta vanha ystävämme – endometrioosi
Vinkkejä, miten saada endometrioosidiagnoosi
Niin kauan kaivattu, pelottava raskaus
Kun väsymys ei väisty
En ole lapsivihaaja, en vain halua lapsia
Parisuhteen ja endometrioosin yhtälö
Ne pienet suuret asiat
Kipu tekee säröjä sisimpään
Leikkaus takana – elämä edessä?
Tärkein on läheisten tuki
19-vuotias vai sittenkin 70?
Miten suhtautua uteluihin lapsista?
Odottavan aika on ikuisuus
Yhdyntä sattuu niin, että itkettää
Haaveena opiskelupaikka ja diagnoosi
Konehuoneen kipukimara – elämää endometrioosin kanssa
Kivuttomuudella kirottu ja siunattu
Joskus oma diagnoosi osuu oikeaan
Opinnäytetyö yhteistyössä Nuori nainen ja endometrioosi –projektin kanssa
Anonyymi chat tarjoaa mahdollisuuden kysymyksille ja keskustelulle
Moona on meidän tästä päivästä lähtien!
adenomyoosi Aiempaa enemmän Aino Alina Anna Anna Pajari Aurora Charlotta diagnoosi Elisa Elisa endometrioosi endometrioosi endometrioosi gynekologi Hemppu hermokipu hoito huumori hyvinvointi identiteetti J Janika Juliaana Katinka keskenmeno kipu kipukohtaus Kiputar krooninen kipu kuukautiskivut lapsettomuus lapsettomuushoidot leikkaus limakalvot lääkkeet lääkkeiden haittavaikutukset Maria Ninni nuoruus opiskelu orgasmi parisuhde PCOS pelko raskaus Rohkelikko runsaat kuukautiset ruokavalio seksi Sivustakatsoja suolen toiminta Susanna synnytys toinen sairaus tuki turvotus Tuutikki työelämä tärinäkipu ulostaminen vaginakivut vatsakivut vauvakuume vertaistuki vieraskynä vinkkejä virtsaaminen vulvodynia väsymys yhdyntäkivut ystävyys
Menkat ei saa estää elämästä
Facebook Instagram Twitter SnapChat @korentory #moona
Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry
Korento ry toimii endometrioosin, adenomyoosin, PCOS:n ja vulvodynian kanssa elävien edunvalvojana.
Tutustu Korentoon tarkemmin tästä linkistä.
Kipuja? Menkat? Outo tunne?
Tänään toista, huomenna muuta.
Copyright Gynekologinen potilasjärjestö Korento ry