fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi vi fi fi fi fi fi fi sv fi sv fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
toukokuuta 2016 - K U J E M I E L E N
Viikko sitten perjantaina leirinuotiolle saapui pieni, tuttu merlemies. Olin tutustunut siihen kahdeksan viikon ajan ja nyt alkoi aikakausi, jolloin oppisin siitä vieläkin lisää - sen koko loppuelämän ajan. Huh huh. Aina yhtä järisyttävä ja mielenkiintoinen ajatus!
Pikaeditointi aamukahvin lomassa, jotta kuvan nälkäiset lukijat saavat ihasteltavaa!
Meno on lunastanut odotuksia jo nyt ja päästänyt minut verrattain helpolla. Odotin kamalaa älämölöä pitävää tuittupäätä (jota se joissain tapauksissa onkin), mutta pääsääntöisesti poika käyttäytyy hirveän asiallisesti. Ja mitä olen kuullut, sen veljet ei yhtään ole hullumpia - valmiiksi koodattuja kuten äiskänsä.
Menoa kuvaavimmat sanat ovat "rohkea" ja "rakastava". Se ei pelkää kiiruhtaa vieraiden syleilyyn, olipa kyseessä mies tai nainen, nuori tai vanha. Eräänäkin iltana iltapissatuksella tuli sitä silittämään kaksi nuorta lasta ja lopputuloksena nämä kolme juoksivat nurmella edestakaisin toisiaan jahdaten. Meno juoksi itsensä puhki ja kun lapset istuivat nurmelle, se häntä heiluen kiiruhti kaksikon luokse suukottelemaan heidän kasvoja. Ihastelimme näkyä yhdessä samassa rapussa asuvan rouvan kanssa, joka luonnollisesti oli tervehditty jo aiemmin yhtä avoimin elkein.
Myöskin lenkillä tullut vastaan tuttu kolmen koiransa kanssa ei aiheuttanut epävarmuutta. Hänen kanssaan oli vielä hänen ystävänsä omien koiriensa kanssa: koiria oli yhteensä kuusi. Meno kiirehti lauman keskelle voidakseen häntä heiluen tervehtiä jokaisen, ihmiset mukaanlukien. Ainoa, mille se tähän mennessä on pöhähtänyt, on ollut työpaikalle asiakkaan kanssa saapunut ranskanbulldoggi.
Kuvat on eiliseltä uimareissulta Vuosaaresta!
Yksinolot on sujuneet hyvin, samoin sisäsiisteysharjoitukset. Pentu protestoi hetken kurjaa kohtaloaan ja käy sitten nukkumaan. Äänihuulensa se avaa vasta, kun on päästävä ulos tarpeille. Sisäsiisteyskello tikittää lujasti, eräänäkin iltana se alkoi loikkia parvekkeen oveavasten, kun vatsaa väänsi ja luonto kutsui. Olisinko kahdet kakat siivonnut lattialta, niidenkin syntyminen johtui omasta kiireestäni (=laiskuudestani) kun ignoorasin pennun luontohuudot. Pissola lirahtaa herkemmin. Tuo miesmäinen ote lirutteluun on minulle vielä vähän uutta...
Tähän mennessä Meno on tehnyt vähän istu-maahan-vaihtoja ajankuluksi ja opetellut odottamaan lattialle tulevaa ruokakuppia istuen. Ruoka aiheuttaa siinä entistä enemmän vauhdikkuutta, sillä pieni merlemies on hyvin ahne. Napaan menee kaikki ruohonjuuria myöten. Naksuttimeen ehdollistuminen on myös aloitettu, mutta muuten otamme rauhallisesti, kuten lupaukseni kuului. Lenkeillä se viipottaa vauhdikkaasti isompien perässä, vaikka olisin valmis kantamaan sitä käsissäni oikein mielelläni. Yleensä avulias eleeni saa aikaan kiukkukohtauksen, koska "minä itse!"
Kaikenkaikkiaan alku on sujunut siis hyvin. Tällä hetkellä poika on löytänyt äänihuuliaan leikin lomassa aktiivisemmin ja sitä saa toppuutella. Kenkiä se nakertaisi surutta, crocsit ja fellraiserit olisivat sen suurinta herkkua. Öisin olisi tylsää mennä nukkumaan, kun niin paljon mielenkiintoista on kokematta! Onneksi hetken valituksen jälkeen se tyytyy kohtaloonsa ja kuorsaa kohta kintut oikosellaan täydessä unessa. Töissä se sitten nukkuu kyllä rauhallisesti, pitäähän yötä varten kerätä kovasti energiaa...
Huomenna luvassa on ison luokan pentutapaaminen ja samalla piipahtaminen Helsingin julkisen liikenteen pyörteissä. Sitä ennen olisi kuitenkin reippaasti tehtävä yksi työpäivä kahdestaan sinisilmäisen hurmurin kanssa! Joten jos liikutte Tammiston lähellä, tervetuloa Murkinaan moikkaamaan. :)
Rawr! Pikkumies meni rohkeasti ja innokkaasti veteen muiden kanssa. :)
Tapaus häiriöseuraaminen. Kuva c: Jenny S.
Tämä teksti on varmaan ihan kamala. Silmät on ristissä. N u k u t t a a.
Menneen viikonlopun vietimme Hartolassa Kunkkulan koirakeskuksessa Wirneen kesäleirillä. Olin toinen järjestäjistä, ja vaikka puolessa välissä matkaa vapaaehtoishommien kasaannuttua meinasi epäusko iskeä, saimme aikaan oikein mahtavan leirin. Korjatkaa, jos olen väärässä, mutta ainakin meillä oli hurjan kivaa! Nauru mammalomalta palaajana ei tehnyt fyysisesti järin rankkaa duunia, mutta kolmenkymmenen koiran lauma pitää kyllä huolen, että uupumus iskee jokaiseen reissuretkeläiseen.
Euroviisukatsomosta tuli kuva kännykkään.
Kida vietti miniloman Essin ja Narin luona ja heillä oli kuulemma mennyt oikein hyvin. Minua hieman ahdisti jättää Kida - ei siksi, etten luottaisi Essin pärjäävän, vaan siksi, että sattui haaveri. Torstaina kesän ensimmäisessä agitreenissä Kida törmäsi ikävästi esteeseen, joka aiheutti osumaa etujalan kannuskynteen. Repeämä ei onneksi ollut paha ja hoitui nippaamalla vioittunut osa kynnen päätä saksilla pois eikä Kida edes aro kinttuaan. Syytin kuitenkin tapaturmasta luonnollisesti itseäni (mitäs ohjasin huonosti, äh!) ja siksi harmitti, kun sattui tällaiseen saumaan.
Tara oli viikonlopun kotosalla yhdessä avopuolisoni kanssa. Rattoisaa on elo mummelin kanssa ja kaksikko oli busseillut kunnon cityläisten tavoin katsomaan lätkää appeni ja hänen vaimonsa luokse. Tapsasta pärähti puhelimeeni kuva, jossa se makasi kaikki kintut taivasta kohden sohvalla jääkiekkofanin vatsan päällä, nauttien yltäkylläisestä huomion satelemisesta. Kissan päivät, tai siis tässä tapauksessa Tapsan.
Emme olleet leirillä kuitenkaan kahdestaan Naurun kanssa. Perjantai yönä nuotion ääreen minulle kuljetettiin yöexperssillä pieni, karvainen lähetys. Olin menneellä viikolla jo julkistanut Facebookissa tiedon, että Naurun pieni Meno-poika muuttaa kuin muuttaakin meille. Leirin aikana pennun kanssa oltuani helpotuin, kun tajusin päätökseni olleen ainoa oikea. Se on kultakimpale. Koko vauva-aikansa se on osoittanut olevansa hyvin lupaava, hyvähermoinen ja järkevä, vauhdikas koirakakara, mutta leirikäytös vakuutti minulle, että kyseessä on Täydellinen Pentu. Vaikka se onkin väärää sukupuolta. Pieni ukko ei pöhissyt kertaakaan eikä myöskään arkaillut. Se tervehti jokaisen erittäin avoimesti, niin koiran kuin ihmisen. Koko leirin ajan se oli hyväntuulinen ja reipas, syöksyi rohkeasti uusiin asioihin tutustumaan, osallistui muiden puuhiin ja selvästi nautti olostaan. Se sai kehuja jokaiselta, oikeutetusti. Se protestoi yksin jäätyään puolisen minuuttia kurjaa kohteloaan, ennenkuin asettui pötköttämään ihanaista pennun unta. Äskenkin, kun laitoin sen yöpuulle, valitti se hetken tylsää kohteloaan ennen mökin hiljentymistä täydelliseen lepoon. Viime yönä sain nukkua rauhassa pitkät yöunet, jotka katkaisi vasta herätyskello ja muiden käyskentely ylös vuoteista ennen pissalle haluavaa merlepoikaa.
& ihana Riemu, Wirneen Liiankin Liekehtivä
Leirin ajan nautimme huippuseurasta, upeista koirista, maittavasta ruoasta ja (minun mielestäni!) hyvistä tiloista. Sääkin suosi lauantain iltasateilua lukuunottamatta. Pääsin kouluttamaan agilitya ja sen lisäksi ohjaamaan yhteensä kuutta eri ikäistä ja tasoista koiraa - kiitos kaikille karvaturriaan lainanneelle! Minusta oli mielettömän upeaa kokeilla ohjaamista eri tyyppisten koirien kanssa, vaikka rotu tuttuna pysyikin. Treenattiin jälkeä, tokoa, rallytokoa, vähän agsaakin mukamas. Sillein "äiti palaa lomalta"-moodilla.
& Wirneen Jompsin Kumpsin
Lauantai piti sisällään vuoden ensimmäisen jäljen. Pidin sen tarpeeksi simppelinä ja Naurun keskittyminen alkoikin herpaantua vasta loppumetreillä, jonka vuoksi yksi keppi jäi huomaamatta. 3/4 keppiä ilmaistiin täydellisellä tekniikalla ja varmuudella ja olin pakahtua onnesta. Jäljestä jäi muutenkin niin hyvä olo, että hiljaa lupasin parhaalle treenikaverilleni, että aktivoidumme jälkirintamalla taas tänä kesänä. Myös Meno teki elämänsä ensimmäisen nurmijäljen, mutta ihan vielä pienen putkiaivon päässä ei ymmärretty, mikä hiivatti tämän homman nimi on. Nami kyllä tuhistiin kovalla haistelulla esiin, mutta sitten alettiin kaivaa multaa piilotettujen lisäherkkujen toivossa...
Lauantaina kokeilimme myös rallytokon mestariluokan rataa. Naurulle puuha on hauskaa ja ainoa kilpailun este on se, etten itse ole lajiin syttynyt. Merleotus suoritti rataa kuitenkin hyvin siististi ja selvisi tehtävistä kunnialla, toisella kokeilulla minäkin säädin huomattavasti vähemmän kuin ensimmäisellä. Pienellä tutustumisella tuo varmasti toimisi kilpailuissakin ensiluokkaisesti, mutta katsotaan rauhassa. Aluevaltaaminen on kivaa, mutta uusi laji syö aina ison loven kellosta ja rahapussista ja minulla kun oli haaveena palautella haku takaisin treenikuvioihin.
Tällasta tää meidän rally nyt on. Ilmeellä, etutasku täynnä tavaraa, naksu nakkikourassa ja matkaan, mars!
Kaikkine saunafilosofioineen, pentutestin lisäosineen, treenikentällä istuskelemisineen ja metsässä lenkkeilyineen oli viikonlopun ajan huippumeininki upealla porukalla. Olen onnekas, kun kuulun tällaiseen porukkaan. Ja nyt minulla on vieläpä Ihan Oikea Wirnistelijä.
Huh millaisissa ihanissa helteissä me suomalaiset olemme fiilistelleet viikon verran! Juoksemassa, metsälenkeillä ja uimassa on ollut ihana käydä, kun aurinko hellii ja puut ovat puhjenneet vihreään huntuun ihan rytinällä! Parvekkeen lämmössä on ollut helppo kuivattaa uimareissulla kastuneita karvapeitteitä ruokaa odotellessa ja aamiaiskahvit on voinut juoda samassa paikassa, väriä samalla ihoon imien.
Nauru palasi äitienpäivän iltana, eli eilen. Se on vaikuttanut oikein tyytyväiseltä äitiyden loppumiseen. Vielä se on laiha ja dieettiä jatkuu viikon verran, kun odotamme maidon tuotannon kokonaan lakkaavan. Merle-eläimen masu huutaa ruokaa kovasti, mutta maltti on valttia. Se on kuitenkin kiemurrellut tyytyväisenä kainaloon tuhisemaan ja metsälenkeillä ravaa kevein askelin. Maltan tuskin odottaa, kun saamme lisättyä ruoan määrää ja samalla voimme alkaa nostattaa kuntoa. Onneksi kesällä se on helppoa: paljon uimista ja pikku hiljaa piteneviä juoksulenkkejä, myös treenit palaa kuvioon, kun kunto siihen sallii.
(Katselen tässä samalla norppaliveä. Siellä se köllii. Voisinpa olla norppa ja mennä samalla lailla selluliitteineni kalliolle makaamaan.)
Vietimme eilisen päivän mätsäreissä Tuusulassa. ShowHau oli järjestänyt mukavasti aikataulussaan pysyvän tapahtuman, vaikka luokkien hieman suolainen hinta kirpaisikin. Seitsemän euroa per kirsu tekee kuitenkin aika paljon, kun koiria on useampi, eikä paljousalennuksia näissä kemuissa ollut. Miinusta oli myös luokkien vähyys: veteraaneja ja sekarotuisia ei esitetty omina joukkoina ollenkaan. Tara sai vastaansa lapsikoiran ja olihan selvää, että hienosta esiintymisestä huolimatta se sai sinisen nauhan. Naria hieman kummastutti kehäkäytös pitkästä aikaa ja sekin sai sinisen. Huumorin ja yleisen sietämistreenin vuoksi otin kehään myös Kidan, joka esiintyi kuin vanha näyttelykonkari. Se sai punaisen nauhan, ihan ansaitusti, mutta siihen voittokulkumme päättyikin. Kokoomakehissä koiramme saivat lämmintä kättä - tai eivät edes sitä, kun "kiitos muille"-ilmoituksen jälkeen piti omin avuin luikkia kehästä. Välillä näissä kekkereissä turhauttaa, jos huonommin käyttäytyvät koirat pääsee hakemaan rahoilleen vastinetta, mutta se on pelin henki. Eikä onneksi niin vakavaa! Saatiin me kuitenkin komeat ruusut ja Kida kävi vähän poseeraamassa kamerankin edessä. Ja koska seura oli nastaa ja sääkin ihastuttava, meillä oli oikein kiva karvantäyteinen iltapäivä.
Viikkotreenit pärähtävät käyntiin tällä viikolla. Kiitos ihanan Lauran ja Pipsan, pääsimme Kidan kanssa myös säännölliseen tokotreeniin, joka alkaa tänään! Torstai-iltaisin sitten agitetaan. Onpa mahtavaa päästä hommiin ilman, että tarvitsee aina tehdä yksin! Aiheesta innostuneena menin sitten ilmoittamaan Kidan kokeeseenkin - se on toinen tarina, millaisiin pisteisiin kinkerit tulee päättymään, mutta päästäänhän kokeilemaan mitä pitää treenata. Valioituminen kiiluu silmissä...
Nyt harkitsemaan töihin suuntaamista muutamaksi tunniksi, niin pääsee sitten tokon ihmeelliseen maailmaan!
Mitä äiti edellä, sitä poika perässä.
Täydellinen päivä, enkä käyttänyt kameraa kertaakaan. Voin sen sijaan saastuttaa blogia ipana iippanoiden kuvilla. Kolme pojankoltiaista kävi tänään silmäpeilissä - ja kuulkaa, priimaa pukkaa. Kaikki katsovat maailmaa terveillä näköelimillä. Toivotaan, että terveysrintama pysyy yhtä hyvänä tulevaisuudessakin!
Ihan ensinnä, huomaatteko, mikä pilkottaa tuossa vieressä sivupalkissa?
Siihen sisältyykin hauska tarina. Aikoja sitten minä virittelin yhteistyökumppanuutta kyseisen yrityksen kanssa, mutta homma meni harmillisesti jäihin, lopulta jopa unohtui. No, nykyään olen suuremmassa osassa yrityksen arkea kuin olisin uskaltanut koskaan unelmoidakaan - ja olen erittäin onnellinen siitä! Tuntuu, että pikku hiljaa löydän paikkani ja lähden töistä hymyssä suin. Kun minulle lisättiin mahdollisuus toteuttaa vahvuuksiani ja päästä kehittymään entisestäni, teki mieleni vähän halata ja itkeä tirauttaa olkaa vasten. Mikä olisi toki ollut hieman noloa.
Niin tai näin, klikkaamalla Murren Murkinan logoa pääset tutustumaan, millainen koirasportin superliike on kyseessä. Matkaan jo! ----------------------------------->
Tämä kuva kuuluu täydelliseen päivään. Keskeneräinen parvekesohva, hyvä ruoka, aikaa.
Tänään, tänään oli siis täydellinen päivä.
Hyvin arkinen ja siksikin niin ihana. Tajusin, että arkeni on nykyään parasta, mitä pieni Maija voi saada.
Siihen sisältyi rauhallinen herääminen rakastamani ihmisen vierestä. Pitkän kaavan mukaan, ihan rauhassa - kahvikin kannettiin sänkyyn. Äitini toi pieniä taimia parvekkeelle kasvamaan ja aamulenkin jälkeen majoittauduin parvekkeen keskeneräiselle sohvalle tyynyjen keskelle. Aurinko sai hikikarpalt valumaan pitkin sisäreisiä, Tapsa läähätti helteessä, muttei silti suostunut lähtemään siitä viereltäni.
Minä söin hyvää aamiaista, datasin ja nautin.
Töissä sain puuhastella vahvuuksieni mukaan. Päivä hujahti siivillä ja koen saaneeni asioita aikaiseksikin. Asiakas, joka oli käynyt hyvän aikaa sitten levitti valtavan hymyn naamalleen nähdessään minut ja kiirehti kiittämään minua vinkeistä, joita olin antanut. Hän kertoi innostuneena lemmikkinsä positiivisista muutoksista ja minä hymyilin hangon keksinä kuunnellessani hänen tarinointiaan.
Poistui töistä hymyssä suin. Parkkipaikalla vastaan tuli avopuolisoni ja Tapsa, joka riemastui tunnistettuaan tutun auton.
Vaihdoin työvaatteet juoksutamineisiin ja suuntasin Kidan kanssa ulos. Tällä kertaa juoksu kulki! Hihattomassa paidassa lempeän ilta-auringon alla juoksimme treenikentille hiljaisessa harmoniassa, jonka rikkoi vain alkumatkasta Kidan riemukas haukahtelu. Perillä purin varusteitani, Kida loikki paikallaan ja sen silmät säteili kuin tähdet osassa Otavaa. Teimme tehokkaan agilitytreenin, joka sisälsi juoksukontaktien harjoittelun (osui joka kerta!) ja keppien poispäinkäännökset (lähinnä fiilistelyn takia). Rimat eivät putoilleet ja Kidan hyppytekniikka oli normaali, joten jumit on taas kukistettu. Palkkasin riemukasta koiraani vähintään yhtä innostuneena.
Pakkasimme tavarat palkkauksen ja juomisen jälkeen, kävelimme parkkipaikan yli ja metsäpolulla juoksu jatkoi. Pehmeä maa ja vaihteleva maasto tekivät juoksemisesta pienen leikin, kun jokaisen jalan paikkaa sai vähän ajatella aivottoman lönköttelyn sijaan. Taivaanranta hohti oranssina, kuin valtava kokko palaisi jossain kaukana. Muita lenkkeilijöitä ei ollut mailla halmeilla.
Kun palasin kotiin, nenääni tulvahti ruoan tuoksu. Uunituoreet voieivät odottivat syöjäänsä ja hetken päästä suihkun raikkaana minä ahmin niitä.
Onnellisuuskippura. Onnellisyys-sykerö, Sellaisilla sanoilla olen kuvaillut itseäni tänään.
Mallipoika Mahti pellolla ollessaan meillä hoidossa veljien kera!
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
Takana viikko melkoista Menoa
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.