fi fi fi fi fi fi fi da fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi gu fi eo cs fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi nb fi fi fi fi fi fi fi nl fi fi fi fi hbs_lat fi fi fi en fi fi fi fi de fi nl fi fi nl fi nl fi sv fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ro sv fi fi en fi en ceb hu fi fi
Tuossa ylimmässä näkyy merelle ominaistakaunista sini-vihreää!
Täällä on toinen, joka jaksaa ja jaksaa tyrskyjä!
23. syyskuuta 2010 klo 6.46
Se vihreä on meriveden kaunein väri. Kotkan edustalla kellui ennen vanhaan harmahtavia vaahtokokkareita. Niistä tiesi tulleensa Kotkaan. Kaipaan vieläkin Sunilan sellun haisupäästöjä. Täällä saaressa tulee pestyihin lakanoihin uskomattoman hyvä tuoksu, jos ne saa ripustettua narulle.
23. syyskuuta 2010 klo 11.21
Onneksi ei ole enää niitä kokkareita. Muistan ne hyvin lapsuudestani. Ja sanonnan "Sunila haisee!". Haiskahtelee se vielä joskus nykyisinkin, mutta ilman kokkareita ja uppotukkeja.
23. syyskuuta 2010 klo 18.48
Moni rikkoi peräprutkunsa hädin tuskin veden pinnassa näkyvään tukkiin. Tiutisen rantaankin niitä ajautui niin paljon, että isäni vasta vanhoilla päivillään siirtyi ostopuihin, pantuaan sitä ennen pilkkeiksi venevajan, kalansavustamon, ruuhen ja perämootoriveneen.
23. syyskuuta 2010 klo 20.28
Totta turiset, meren pärskeet ovat aina yhtä kiehtovia.
Harvoin vain niitä nykyään enään näen. Kyllä niitä uppotukkeja oli kakarana tuolla Kyrösjoessakin.
Joskus ongenkoukkuki tarttui niihin ja siinä meni aina siimat kohot ja koukut.
24. syyskuuta 2010 klo 16.33
eikös se Kyrönjoki ole varsinainen joki ja Kyrösjoki enempikin puro?
24. syyskuuta 2010 klo 16.58
Uudempi teksti Vanhempi viesti Etusivu
Tilaa: Lähetä kommentteja (Atom)
meri - aurinko - kalliot
Teema: Yksinkertainen. Sisällön tarjoaa Blogger.