fi fr fi fi en en pl fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi en fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
elokuuta 2016 - K U J E M I E L E N
Voi jehna! Tuossa heinäkuun puolella minut ja Nauru pyydettiin ATD:n joukkueeseen varakoirakoksi. Vähän YOLO-fiiliksellä sitten mukaan tosiaan lupauduin, ajattelin, että ei siinä mitään menetä paitsi naamansa korkeintaan. Ehkä ihan hyvä asenne, sillä menin kokeeseen hyvinkin rennosti verrattuna jännitykseen, jota yleensä harrastin epäonnistumisen pelossa.
Hieman pipariksi koe meinasi mennä heti alkuunsa, kun vieras lenkkeilijä oli varma, että tapatan pentuani kuumaan autoon. Olihan se hieman noloa juosta paikkaistumisesta repimään häkkiä ja pentua ulos vieraan naisen rääkyessä "huono koiranomistaja"-kommenttia suu vaahdossa. Kerrottakoon, että joka ikinen räppänä takakonttia myöten oli avattu, tuulilasi peitetty lakanalla ja ratkaisu oli pennulle stressittömämpi kuin häkki, jota ei voinut viedä minnekään järkevään, rauhalliseen paikkaan vaan piti tilkitä lakanalla umpeen melkein läpikotaisin. Vesikuppinsa ipana kaatoi kummassakin sijainnissa, koska sen mielestä on hauska tunkea soma pieni takapuoli vaikka kuinka pienikokoiseen kipposeen. Paikalla oli myös kasvattaja (eläinlääkäri) ja tuttujani, jotka taatusti pitivät pentua silmällä siltä varalta, että se olisi pitänyt ottaa ulkoilemaan minun ollessa estynyt koesuorituksessa, sillä muun ajan ipana viettikin hihnan päässä ulkona seurapupsina. Myös kyseisen paikkaistumisen jälkeen oli tarkoitukseni hakea pentu ulkoilemaan pissalenkille ennen Naurun yksilösuorituksia.
No, tuosta saisi oman tarinansa. Pääasia oli, että puolen tunnin rauhoittumisen jälkeen sain itseni kasattua ja uskalsin jopa koskea Nauruun, joka sekin meni vähän lukkoon yhtäkkisestä tilanteesta. Ihanaa, että ihmiset huolehtii (mielellään liikaakin), mutta pitäisi osata myös antaa olla. Täytyykö alkaa myös haukkumaan, sadattelemaan, provosoimaan ja jankkaamaan, kun ei siitä ole mitään hyötyä. Äh.
Huolimatta mahassani velloneesta kuvotuksesta sain itseni siis kasaan ja yksilösuorituksiin. Nauruahan tokoilu ei edelleenkään kiinnosta ja sen haukottelun näki varmaan toiselle puolelle kenttää. Kisamaisia treenejä ei ole ollut ainakaan vuoteen, omat treenit ovat olleet lähinnä hyvän mielen nostatuksia ja liikkurointia on harrastettu... en edes tiedä, milloin. Vaan hei, siihen nähden meillä meni oikeastaan hyvin! Tuomari antoi meille tosi kivaa palautetta, kertoi nähneensä tosi hyviä väläyksiä varsinkin seuruussa ja oli varma, että pienellä työstöllä koirasta saisi tosi potentiaalisen toko-otuksen. Minä asialle hieman naureskelin, mutta kasvattajatäti Lara oikein sisuuntui ja haastoi minut treenaamaan kanssaan ihan oikeana aikeena tokokokeisiin meno jatkossakin. Apua.
Tämä viikonloppu oli erittäin antoisa. Nautiskelin kunnolla koiraurheilun ihanuudesta ja myöskin hyvästä seurasta, ja viikonloppua edeltäneestä onnistuneesta työpäivästä.
Näin ne päivät alkavat: aamumöyhnäys mutsin korva suussa.
Perjantaina oli lyhyt iltavuoro, joten aamupäivällä ajelin Mankkaalle näkemään Siiriä ja ihanaa Kybäläistä. Pidimme päälle tunnin tehotokotreenin, joka päättyi passelisti juuri ennen jäätävää kaatosadetta. Päälläni oli työvaatteet jo valmiiksi, joten kaatosateessa kastuminen ei tosiaan sopinut suunnitelmiini. Onneksi sää oli tänä viikonloppuna useaan otteeseen hyvin ymmärtäväinen!
Nauru teki merkin kiertoa, jossa keskityin koiran rohkaisuun. Pitkällä matkalla merleläinen on epäileväinen itseensä tehtävää suorittaessa, joten vahvistimme pitkälle matkalle irtoamista leikkipalkalla. Saimmekin sähäköitä lähtöjä aikaiseksi, joten toivottavasti Naurullekin jäi hyvä, itsevarma fiilis tekemästämme treenistä. Myös nouto sujui hyvin, kunnes Nauru alkoi ennakoida takana olevaa palkkaa ja sen vauhti putosi. Myös Meno opetteli merkin kierron alkeita ja itsekseen se treenasi autosta murtautumisen alkeita, ohjaajan puremista turhautuneena mutsin päästessä töihin hänen sijaansa ja Siirin namien varastamista laukun syövereistä. Hirmu kiva, kun on tuollainen omatoiminen poika, joka keksii itselleen ylimääräistä tekemistä!
Lyhyen työillan ajan takahuoneessa oli rauhallista, kun merlekaksikko veteli tyytyväisenä hirsiä. Saivat ne kuitenkin sosiaalistua työkavereiden avustuksella, kun rapsutuksia oli aina välillä tarjolla.
Lauantaina iltapäivällä oli unista porukkaa kainalossa.
Lauantai oli agilitypäivä. Ajatuksemme oli ensin suunnata Kirkkonummelle epistelemään, mutta huono keli sai meidät toisiin aatoksiin. Ajelimme Tanjan ja Siiri-mittelin (viikonloppu täynnä Siirejä!) kanssa hallille ja pihalla odotti autojen maihinnousu. Olin unohtanut vallan pihassa järjestettävät ASCA-kisat, joihin mukaan ilmoittautuminen oli yllättäen unohtunut. Näimme kuitenkin paljon tuttuja ja aussiet pääsivät sosiaalistumaan, mikä on tietysti aina mahtavuutta!
Nauru teki hommia sairaan hyvällä otteella ja saimme hienot nollat aikaiseksi vauhdikkaalla radalla. Sain kisoihin kaipaamaani itsevarmuutta, kunnes halusin ratasuorituksen videolle. Se oli liikaa, olisi pitänyt osata lopettaa ennen videosähellystä. Lopputuloksena huono fiilis ja liikaa rehkinyt koira, joka kuitenkin suoritti tehtävät kunnialla häntä iloisesti heiluen. Onneksi se ei tajua harmitusta, joka minun harteitani painoi. Olen agsaajana sellainen, että tarvitsen paljon itsevarmuutta, onnistumia ja kannustusta saadakseni oikeanlaisen itsevarman asenteen kisaradoille. Harmiksi tällä kertaa se jäi saamatta, vaikka pitäisikin keskittyä siihen onnistuneeseen ratasuoritukseen ennen epäonnistumaa.
Meno harjoitteli paitsi hullun lailla odotellessa huutamista, myös irtoamista putkelta ja on-off alkeita A:n alastulolla. On se näppärä poika, juoksee kovaa ja on niin pirun viisaskin!
Päivän kruunasi kahdestaan tehty kauppalenkki Taran kanssa, kun marssimme muutaman kilometrin pienessä, virkeässä sateessa.
Ja tänään oli mätsärit! Menimme karkeloimaan veljesporukalla Koneen kentälle, joten myös Mahti&Minna sekä Metku&Niina olivat paikalla. Saimme olla äärettömän ylpeitä pienistä pojistamme. Kolmikko ei turhia mölissyt tai häiriintynyt vaan ottivat vilinän oikein lunkisti. Ne esiintyivät kauniisti häiriöistä piittaamatta ja ravasivat komeasti - tai Meno taisi enemmän lentää, rauhallinen eteneminen kuin ei oikeastaan kuulu sen tuntemiin nopeuksiin. Metku vei voitot kotiin nappaamalla SIN4 tittelin, Meno ja Mahti taas saivat PUNaiset nauhat, mutta eivät tällä kertaa päässeet palkintopalleille. Fiilis oli kuitenkin huipussaan, seura mahtavaa, kanttiinin lettu erittäin maukas ja asiakaspalvelu huippuluokkaa!
Pojat peuhasivat pienen hetken puiston reunalla, mutta Mahti ja Meno pääsivät nuhjuamaan vielä niityllä Naurun kanssa Vantaan puolella, sillä Mahti emäntineen kulki kanssamme samalla autolla. Kyllä oli pojilla hieman nuutuneet leikit, vaikka parit hepulit jaksettiin vielä höykkyytellä. Nauru oli edelleen oikein tyytyväinen saadessaan yhden lisäpojan Menoa kiusaamaan...
Tällaiset viikonloput ovat parhautta. Ja huomenna pääsen pitkästä aikaa kouluttamaan! Myös Tara on päässyt nauttimaan ulkoilusta, uimisestä ja kainalossa olemisesta, vaikkei se kuvissa tällä kertaa poseeraakaan. Mummo on edelleen rautaa.
Kesää on vielä jäljellä
Huhhei. Jotenkin koneella istuminen ja blogin päivittäminen ei ole napannut yhtään. Kännykällä lorviminen senkin edestä ja Instagramit kyllä päivittyy, blogipahanen sen sijaan ei. Noh. Mitä sitä paineita ottamaan, loppusyksyn sateissa kerkiää sitten puuduttaa takamustaan näyttöpään edessä. Joskin syksyllä on paljon mielenkiintoisia treenejä ja koulutettavaa, niin mahtavaa!
Nauru tekaisi juoksunsa, joten kisaamaan päästään elokuun lopussa/syyskuussa ilman huolen häivää moisista hidastuksista. Sitä ennen täytyy kuitenkin selvitä tokon PM-kisoista... Naurua pyydetiin varakoirakoksi AVO-luokkaan ja hetken tuuminnan jälkeen vastasin teinikkäästi YOLO ja lupauduin messiin. Saa nähdä, mitä tästä seuraa, mutta ainakin on hauska mennä kokeilemaan. Treenejä on tehty hyvällä asenteella sieni-ilmaisujen sivussa. Myös Meno-poika on rauhakseen opiskellut simppeleitä tokojuttuja, esineen hausta se pitää kovasti ja hitaasti perusasento alkaa löytää paikkaansa... Kaikkein parasta on silti agility, jätkän pätkä hakee putkiin ihan pyytämättäkin ja on oikein vauhdikas, kekseliäs pieni koiranalku.
Herrakoira on muutenkin hirmuisen hyvätapainen, oikea kullannuppu. Toki se välillä keksii koiruuksia ja maistelee vaikka vähän sohvan kulmaa, mutta pääsääntöisesti se on hirvittävän mukana. Se ei karkaile vaan pysyy kivasti lenkeillä lähellä, tulee kutsuttaessa luokse, on yksinolot hiljaa. Se nukkuu onnellisena jaloissa, kun ei enää harrasta yökasteluita; tänäänkin ukkeli nukkui tyytyväisenä 9h ilman haisevia yllätyksiä matolla. Naskalihampaat tippuvat niin, että kolina käy. Jalat venyy ja naama on niin herttainen, kuin pienellä sinisilmäisellä merlepojalla vaan voi olla.
4,5kk äidin kukkamaalla <3
Mitähän sitä vielä kertoilisi. Joku päivä täytyy reipastua ja kirjoittaa lopultakin tiukka analyysi Flying Dog-jauheista. Ne onkin olleet kovassa käytössä, vaikka juoksuhaaste menikin mönkään... Olen kelvottoman huono juoksemaan yksinäni ja kun juoksuseurani on estynyt, olen nautiskellut huomattavasti enemmän kävelyvaihteesta ja painonnostosta. Nyt, kun lempivuodenaikani alkaa - loppukesä! - tulee taatusti liikuttua mitä erilaisimmilla vaihteilla ja illalla käperryttyä koneen ääreen tulivalaisun ympäröimänä. Kävimme heittämässä yksi päivä 20km minivaelluksen Essin ja Nari-collien kanssa, niin tuskin ihan niin pitkään kävelen enää yhdeltä rysäykseltä, vaikka sää ihana olisikin...
Tara voi oikein hyvin! Se pääsi tärkeään Mestarin virkaan ja aloitti siskontyttöni Hertan agilityohjaajaksi koulimisen. Kaksikko pääsikin hyvin yhteisymmärrykseen ja tekivät jopa kaksi kertaa putkeen seitsemän esteen hyppyradan. Ihan mahtavaa menoa! Noin muuten mummokoira on nautiskellut kävelyistä, uimisesta ja tietenkin palloista. Maalla äidin luona käydessä se söi varmaan kaksikymmentäkolme omenaa, varasti niistä muutaman Menon kätköltä ja pääsi kauneussalonkiin. Aamukahvin hörpittyäni minä nimittäin ensin pesin sen oikein shamppoolla, selvittelin takut, harjasin ja trimmasin. Muorin turkista tuli ihanan pöyhkeä ja ikänumero tipahti taatusti useammalla. On hän nyt niin hieno, kuten arvolle sopii.
Ei kai tässä tähän hätään muuta. Yritän saada sieluni balanssiin, mieleni järjestykseen ja onneksi minulla on kolme maailman parasta apulaista auttamassa siinä jopissa. Odottelen innokkaasti syyskuuta ja syksyn tuomia aktiivisuuksia. Ja onneksi sitä ennen on vielä hauskuuksia luvassa, kuten mätsärit veljesenergialla... Vielä kesää on jäljellä, uskokaa pois!
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
Kesää on vielä jäljellä
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.