fi fr fi fi en sv fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi en fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi de fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
lokakuuta 2014 - K U J E M I E L E N
Orange really is the new black
Ja heti lätkäistään piilovihjailua otsikkoon! Kovin oranssin ja mustan puhuva on meidän uusi luukkumme, joten eihän täältä puutu enää kuin Alex Vause koikkelehtimasta, niin kulissit olisivat täydelliset kolmannen tuotantokauden kuvaamiselle.
Vihjailin hieman viimeviikkoisista tokoiluista ja nyt on näyttää kuvamatskuakin. Kiitos Essille näistä! Mitään syväanalyysia en kyseisestä treenikerrasta ala enää naputtamaan, mutta pienenlainen katsaus tokoon voisi olla paikallaan. Pienessä mielessäni kytee kokoajan kaipaus kokeisiin, mutta sisukkaasti tallon tätä halua maahan muistutellen itselleni, ettei keskeneräisessä tilanteessa ole mitään järkeä "mennä vähän kokeilemaan". Energia on kulutettu lähinnä vireen lisäämiseen ja takapalkan opettamiseen, joten vielä on pitkä matka saada tämä toimimaan kokeen tuomassa jännityksessäkin.
Naurun kanssa kaukopalkan treenaaminen on hyvässä tilassa. Edelleen se kyselee liiaksi lupaa, saako se nyt varmasti mennä, mutta kaipaamaani röyhkeyttä on kuitenkin tullut lisää. Seuraaminen kärsii tällä hetkellä palkasta eniten, sillä mieli meinaa kipittää valmiina odottavalle kupille eikä Nauru anna parastaan tehtävää suorittaessa. Palkalle pääsee kuitenkin vain huippusuorituksesta, joten onneksi se parantaa otettaan aina tajutessaan, mistä on jäämässä paitsi lusmuilulla.
Palkalla on haettu parempaa vauhtia ruutuun. Paikka on oikein selvä Naurulle, mutta se kaivattu "meen ihan täpöö tonne niin siistii!!"-vauhti on uupunut. Nyt kunnon herkkupalkalla koira suorastaan formuloi ruutua kohden ja tänään huijasin sitä tyhjällä kupilla. Vauhti oli hyvä ja sain ruudun suoritttua kokonaisuudessaan näppärästi, joten vaihtelevasti ylläpidän vauhtia ja joskus sitten vähän huijailen. Noudon palautuksessa kaukopalkkaa on myös käytetty, sillä kapulalle mennessä Naurulla on hyvä laukka, mutta palautuksessa ei. Olenkin taas palannut kahteen eri treeniin: erikseen harjoittelemme palautusvauhtia palkan (ja mahdollisesti avustajan) avulla ja erikseen kapulan palautusta minulle.
Ruutuunlähetys ja naama, jota en nyt vaan jaksa sensuroida. :D
Kidan kanssa olen rakennellut koemaisuutta rauhalliseen tahtiin. Mieleni teki vähän ilmoitella sitä entisen seuran kisoihin marraskuulle, mutta ehkä ihan hyvä, ettei rahaa moiseen lystiin nyt ole. Kaukopalkka on toiminut yllättävän hyvin, sillä agilityssa mokoman käyttö on täysin pois suljettu vaihtoehto. Lamaannuttaa koko koiran moisen läsnäolo. Tokossa Kida kyllä kyttäilee liikkeiden välillä lupaa palkata itseään, mutta pitää kuitenkin pääkoppansa kasassa tehtävää suorittaessa. Muunmuassa seuraamisen peruutukset ovat olleet parhaita pitkään aikaan!
Kidan tekeminen alkaa olla sellaista, ettei koe tosiaan ole lainkaan epärealistinen ajatus. Metallikapula on viimeaikoina palautunut joka kerta - ravilla kylläkin, mutta pääasia on, että Kida nostaa sen rohkeasti ja palauttaa loppuun asti. Aiemmin perusasento on herkästi jäänyt vinoksi, mutta koiran saadessa lisää itsevarmuutta olen uskaltanut tarttua ongelmaan ja lähteä  korjaamaan sitä ja vaikutukset ovat näkyneet hyvinkin nopeasti.
Kidan asennot kaukokäskyissä ovat parantuneet varsinkin seiso-käskyn kohdalla. Aiemmin Kida on mieluummin vienyt painoaan eteen, mutta kuten kuvassa näkyy, nykyisin paino on selvästi takana. Kaukot noin itsessään eivät vieläkään ole punaisen paimenen suosikki liikkeiden listalla, mutta tsempatessaan kunnolla se suorittaa ne hyvinkin näppärästi ja puhtaasti.  Ruutu on ollut jo pitkään suosikkien ykköspallilla, eikä suosio ole vieläkään karissut. Koko koira on aivan innoissaan jo liikkeeseen mennessä, kun virittelen sitä valmiiksi "seuraavaksi ruutuun"-suitsutuksella. Ruudun paikasta en tykkää, mutta omapa on mokani, kun olen väärää vahvistellut. Halusin selvästi panostaa asenteeseen paikan rumentumisen riskillä.
Seuraamisessa Kida pysyy ihan hyvin mukana, vaikka ajatushairahduksia tuleekin. Joskin koiran kontakti on omaan silmääni huonontunut, jotenkin meno on sellaista "hutiloivaa" seuruun loppua kohden, vaikka alussa saattaa olla melkoinen auspalinois puikoissa. Varmastikin liika innokkuus kostautuu eikä punainen rakettini oikein osaa käyttää innokkuuttaan oikein, jolloin tuollaista hätäilyn kaltaista ilmaantuu tekemiseen.
Taran kanssa ei onneksi ole paineita! Sen kanssa tehdään sitä mikä on kivaa. Ja sillä on kivaa, vaikka se tekeminen olisi vaan pari hassua seuruutusta ja perusasennot siihen päälle. Ei haittaa, vaikkei palkkakaan olisi ihan priimaa, kunhan pääsee tekemään. Varmaankin ensi viikolla pääsee noutaja tuuraamaan aussieita agitreeneihin ja voin jo kuvitella sen riemun määrän. Ja sen mekkalan määrän...
Ensimmäistä kertaa päivitän blogia rakkaalla Samsung galaxy-tabletillani. Ja voin kertoa, että tämä on ihan kamalaa. En suosittele lämpimästi kenellekään ja itsekin hautaan mahtipontisen ideani kertoa viimeviikon tokoiluista (joista on kuvamatskua, kiitos Essin!), sillä tämä on kamalan työlästä! Eikä kuvien laittokaan järin herkkua ole.
Elämme muuttoaikaa. Viimeinen viikonloppu vantaalaisena pärähti käyntiin. Maanantaina roiskaisemme itsemme Helsingin rajan yli ja sitten pääsen internetin ääreen, paremmille kirjoitusalustoille. Täytyy myöntää, että semisti jännittää. En tunne seutujakaan kummoisemmin - paitsi sen verran, että huudseja tokoiluun ainakin löytyy! - joten tämä on vallan hyppy tuntemattomaan, kertakaikkiaan.
Mikä on pahempaa, kuin menkkainen aussie? Se, että menkkaisia aussieita on kaksi - yhtäaikaa. En vieläkään ole keksinyt kuvaavaa sanaa sille tyrmistyttävälle lemulle, jotta hajua voisi kuvailla ihmiselle, joka ei juoksukoirien sulotuoksuihin ole onnekkaana päässyt tutustumaan. Eikä se riitä, että näitä höyryjä hävyttömästi leijutellaan haaroväliä tuuletellen, leviää se myös myrkkypilven lailla hengityksen mukana. Jäätävän hyvää huomenta vaan itse kullekin, kun ensimmäinen havaintosi uudesta aamusta on tajunnan vievä lemu, joka haiskahtaa ehkä vähän mätänevälle raadolle. Ja jos hajun vielä sietää, palaa käpy siihen suitsutukseen, tassujen töpsötykseen, tötteröinä sojottaviin flirttikorviin tai siihen, kuinka Naurulla on kamala tarve tunkea nokkaansa kaverin kaulukseen samalla, kun päästää hurmiollisia "piip"-ääniä huuliensa raosta. Meno on kuin pahimman luokan erotiikkaluolassa.
Näissä tunnelmissa seuraavat kolme viikkoa, agilityn ryhmätreenit luonnollisesti tauolla (joista voisi joskus myös sanasen blogiin avautua, hmm), mutta onneksi omatreenaus onnistuu! Mietitään niitä sitten,  kun kimpsut kampsut on viety haisevan kaksikon ja sulotuoksuisen noutajan kanssa uuteen luukkuun.
Tällä kertaa syyskuvissa poseeraa vain Nauru (ja Nari!), sillä nappailin nämä kuvat yhdessä Essin avustuksella ollessamme kyläilemässä Lohjalla viime viikolla. Lätkäisen teille näitä otoksia ihmeteltäväksi, facebookin ihmeellisessä maailmassa muutama onkin jo saanut huomiota osakseen nauruntyrskähdyksien muodossa.
PS. Moikka kaikki uudet lukijat! Kivaa, kun olette tulleet lukijalistalle messiin roikkumaan!
"Eiii jumalauta, aika poistua!"
Tässä kuvassa näemme, kuinka aussie hajoaa atom-- syyslehdiksi.
Kuten facebookissa sanottiin, "matrix-aussie".
Löytyikö omaa suosikkia kuvien joukosta?
Nauru-täti leikittämässä siskontyttöjä, Melliä ja Jippiä.
SIIS AIVAN HUIKEAA! Kumppaniksi koiranainen?-huumoriteksti on ansainnut tähän mennessä päivässä yli 31 000 katselukertaa. Sitä on jaettu facebookissa ja mitä ilmeisemmin se julkaistaan yhdessä koiraseuran lehtijulkaisussa. Palaute tekstiin on ollut erittäin positiivista ja kannustavaa. Haluankin kiittää teitä kaikkia huikeasta palautevyörystä, en tosiaankaan tällaiseen uskonut tekstiä kirjoittaessani! Tekstin raapustaminen oli erittäin hauskaa ja varmasti tulevaisuudessa teen vastaavia karrikoituja tekstejä, jotta niistä pitävät saavat vastinetta lukemiselleen. Tietenkään kaikkia tekstin laatu ei miellytä ja kaikki eivät löydä sarkasmin sävyä kirjainten joukosta, mutta se luonnollisesti sallitaan, koska jokaisen mielipide on tärkeä.
Minua nauratti, sillä vain pari päivää tekstin julkaisun jälkeen tungin ei-koiria harrastavalle  kameraa kouraan, koska "koirista pitää saada treenimatskua". Onneksi Sara ei ensin tajunnut syytä hörähdyksilleni. Tallustelimme Ojankoon, jossa minun piti näyttää miten pätevä agilitykoira Nauru on: edellisenä päivänä se oli ollut ihan tykki, haukkui kepeilläkin kun piti päästä kovaa ja ohjautui hirmu näppärästi. Valitettavasti väsymys kuitenkin painoi nuoren koiran tassuissa, eikä meno ollut lainkaan niin hyvää. Varsinkin kepeillä koiraa laamatti, teki se lopulta pienellä helpotuksella ja tsempillä kepit loppuun asti, mutta se asenne puuttui. Muuten radalla Nauru toimi hyvin ja varsinkin puomi oli tosi kiva, mutta vähän jäi kaivelemaan hampaankoloon. Miksei ikinä videokameraa ole mukana niinä superpäivinä? Oikeasti ihanalle kuvaajalle kiiiiiiitos kun tuli jäätymään ihan vaan siksi, että saisin matskua pitkästä aikaa.
Kidan tokoilu oli ihan mahtavaa ja toi hyvän mielen. Miinuksena tosin tunnari, joka on päättänyt hajota nano-osiin. Nenänkäyttö on onnetonta ja koiran malttamattomuus olematon. Täydellisenä se jäi lepäämään treenitauolle, kun on keskitytty muihin asioihin ja siinä laakereillaan levätessään on päättänyt ruostua käyttökelvottomaksi.
Käytiin tänään Kidan kanssa kisaamassa Purinalla agilityn merkeissä. Radat olivat omaan silmääni kamalan rumia, olen vaan niin hidas, aivan kuin afrikannorsu yrittäisi nostella koipiaan suossa paetessaan lähestyvää leijonalaumaa.. Kida taitaa olla se leijona, ja mikäli olisin oikeasti saalis, en pääsisi suojuoksussani edes kolmannelle esteelle ennen kohtaloani ateriana. Niin tai näin, tulokset olivat onneksi siedettäviä. Ensimmäiseltä agiradalta lohkaistiin vitonen - sähläsin valssin kanssa ja valuin totaalisesti Kidan linjalle. Rakas punainen piti kyllä hypyn riman ylhäällä, mutta sitten säädin putkelle ja ohjasin huonosti niin Kida meni putken suusta ohi. Hyppäri oli täysi katastrofi, mutta tällä kertaa ei minun vuokseni, vaan Kida taas uumoili omiaan ja meni toljottamaan tyhjää penkkiä... Mitä helvettiä, kysyn vaan ja pöyristyneenä kävelin ulos kentältä. Tästä kimpaantuneena tsempattiin viimeinen agirata kunnialla ja pyöräytettiin ilmoille hidas ja ruma, mutta nollatulos! Aika tosin ei sijoittumiseen yltänyt.
Tapsa kävi myös lauantaina voitokkaasti Nurmijärven match showssa. Pikku senioripuudeli kaappasi itselleen veteraanikehässä tuloksen VET PUN1, joten BIS-kehään kävi kulkumme. Siellä hihnan päässä oli hyvin innokas ja vinkuvainen noutajapalleroinen, Se tötteröi menemään häntä huiskaten ja naama järkyttävällä hyeenan virneellä eikä jostain syystä ylletty neljän parhaan koiran joukkoon. Jännä.
"Akka hiljaa mä olen upea."
// MUOKS 10.10.2014 - Tänään klo 10:30 on tätä tekstiä luettu 25140 kertaa. Aivan huikea määrä, enkä todellakaan olisi osannut moisesta kuvitella. Myös palaute, jota olen saanut, on ollut erittäin positiivista. Kiitos kaikille kommentoineille ja jakaneille, olette ilahduttaneet minua valtavasti!
Teksti on saanut jatkoa! Lue "vaimoksi koiranainen" TÄÄLTÄ!
Selailin joutessani heppablogeja, törmäten matkan varrella tähän postaukseen, joka sai huumoripäätteeni heti värisemään villisti. Olen aina vitsaillut, ettei koiranaista ymmärrä kuin toinen samanlainen, ja olen miettinyt miten hulluna kansakuntana tavan tallaaja tällaisia akkoja oikein pitää. Innostuinkin ajatuksesta sen verran, että päätin kirjoittaa huumorimielisen postauksen aiheesta "deittiseurana koiranainen". Pahoittelen jos huumori ei uppoa juuri sinuun, mutta toivon tekstin tuovan hauskuutta joidenkin päivään, sillä tekstiä oli mieltäylentävää kirjoittaa!
Paetako heti vai pitääkö kynsin hampain kii?
Heti ensialkuun on määriteltävä, mitä eroa on "koiranaisella" ja koiranaisella. Koirien lukumäärä ei vielä tee ihmisestä elämäntapakoirailijaa, vaikka sillä voikin olla oma vahva osatekijä tässä monimutkaisessa persoonaprosessissa. Koiranaiseksi voi itseään luonnehtia tavan Liisa, joka aamukahvin jälkeen käy Mustin kanssa aamupissalla, töiden jälkeen pukee lenkkitossut jalkaan hölkätäkseen Mustin kanssa piristävän päivälenkin ja joka iltakävelyn jälkeen nappaa Mustin kainaloon katsomaan yhdessä "Pretty woman":ia telkkarista kolmoselta.
Oikea koiranainen sen sijaan häkeltyisi Liisan käytökselle, kurtistaisi kulmiaan epämukavuuden tunteessa. Oikea koiranainen tietysti lenkittää koirat ennen aamukahvia, koska oman Muffen hyvinvointi menee oman kofeiinipäänsäryn edelle. Oikea koiranainen karkaa töistä mahdollisimman aikaisin, jotta ehtii käydä kaupasta ostamasta lihapullia, sillä hän ehtii vain napata koiran ja tavarat pilistääkseen yhteen tai useampaan treeniin yhdessä koiransa kanssa. Elokuvatuokiosta ei arkena oikea koiranainen edes unelmoi, sillä treenit venähtävät aina yliaikaa, koira pitää venytellä ennen nukkumaanmenoa ja mahdollisesti pestäkin, jos se on juossut kaikki mahdolliset ja mahdottomat mutalammikot etsiessään ukkoja metsästä. Oikea koiranainen on vain kiitollinen päästessään vihdoin sänkyyn, koska aamulla pitää taas herätä aikaisin, jotta Muffe saa kunnon liikutuksen ennen yksin työpäiväksi jäämistään.
Koiranainen on yleensä helppo tunnistaa. Siis mikäli hänet joskus, kerran kuukaudessa, saa jonnekin muualle viettämään iltaa kuin treenikentälle. Turha odottaa, että löytäisit koiranaisen baarista, sillä varsinkaan nuoremmalla koiranaisella ei ole varaa käydä baarittelemassa. Kaikki roposet kuluvat koiran ruokaan ja treenimaksuihin, puhumattakaan koirien leluista, herkuista ja uusista treenivaatteista. Paras tapa tutustua koiranaiseen on mennä sinne, missä hän taatusti on - ja samalla teet vaikutuksen, koska mikä voisi olla hurmaavampaa kuin kumppani, joka on kiinnostunut siitä mitä koiranainen tekee.
Vaikka koiranaisen treenivaatteet ovat viimeisen päälle, ei kannata odottaa, että hän näyttäisi muotilehden kansikuvaikonilta ensitreffeillänne. Koiranainen saapuisi - jos ystävät antaisivat - mielellään paikalle Berran liivissään ja Salomonin speedcrosseissaan, mutta yleisen paineen vuoksi on repinyt päälleen jotain, joka etäisesti näyttää asialliselta, mutta tuntuu mukavalta päällä. Ja joka ikinen vaate, siis aivan joka ikinen, on täynnä koirankarvoja. Se ei ole myytti, vaan kurja tosiasia, että joudut parhaimmillaan kuorimaan koiranaista valkoisten, punaisten, mustien ja ruskeiden karvojen alta nähdäksesi, minkä väriset hänen housunsa oikeasti ovat.
Koiranainen ei välitä urheilusta - paitsi jos se on agilitya - ja hän ei tiedä, kuka julkimo kaatoi kenetkin. Sen sijaan koiranaisella riittää juttua pitkäksi aikaa psykologiasta, käytösmalleista, kasvatuksesta ja - no, koirista. Mikäli haluaa päästä mahdollisimman nopeasti koiranaisen suosioon, kysyy vaan, mitä Muffelle tänään kuuluu. Kannattaa kuitenkin varautua, että juttu leviää käsiin ja saat samalla nähdä kaksitoista eri kuvaa rakkaasta koirasta koiranaisen kännykästä. Koiranainen kuitenkin rakastaa sitä, että kumppani ottaa elämäntavan huomioon ja pisteesi nousevat hänen silmissään samantien valtavan pisteharppauksen, onnittelut siitä!
Jos ei tykkää viettää aikaa yksin, vaan haluaisi mielellään käpertyä kumppanin kainaloon koko ensikuherrusajaksi, kannattaa opetella. Koiranaisella ei ole aikaa turhaan hempeilyyn, koska treenejä ja koulutuksia puskee joka tuutista. Koirakin pitää viedä fyssarille, rokotuksetkin pitää hankkia, puhumattakaan kasvattajista jotka päivystävät odottavia narttukoiriaan tarkemmin kuin äidit vahtivat lapsiaan hiekkalaatikon reunalla. On siis hyvä tiedostaa jo alussa, että vaikka olisit kuinka hurmaava, komea, kaunis tai viisas tahansa, et mene koiraharrastuksen edelle. Jos edes kerran kehtaat väläyttää "valitse koiran ja minun väliltä"-korttia, lennät pihalle ovesta nopeammin kuin huomaatkaan. Koira oli talossa ennen sinua, eikä se ihan hevillä lähde.
Jos kuitenkin haluat viettää kaiken mahdollisen ajan kumppaniehdokkaasi kanssa, hanki kamera. Tai vähintäänkin opettele kuvaamaan toisten välineillä. Lähtemällä mukaan treeni-ja kisamatkoille valloitat koiranaisen sydämen. Kameran käsittelyn täytyy olla hanskassa siksi, että koiranaisen seuralainen on aina vähintään kuvausvastaava, mielellään myös koiranhoitaja-assistentti. Kiamatkasta on ehkä romanttisuus kaukana, sillä mukanasi on hermoileva, kiireinen nainen, jonka kilpailukirja on hukassa, koira on yltiöinnokas, täytyy katsoa sopivaa kuvauspaikkaa jotta koira on mahdollisimman edukseen tai jotta vaikea kohta radalla taatusti näkyy. Ja vaikka edellisenä iltana koiranaisen silmät kostuivat liikutuksesta, kun ehdotit mukaanlähtöä, kisapaikalla olet vain ja ainoastaan tiellä. Kannattaa siis ottaa retkituoli mukaan ja istahtaa siihen termospullon kanssa. Unohdin nimittäin mainita, että kisapäivät ovat pitkiä. Tosi pitkiä.
Toivottavasti sinulla ei ole ongelmia erilaisten eritteiden tai hajujen suhteen. Paitsi ettei koiranaista inhota liata käsiään, häntä ei myöskään hävetä kertoa päivän eritekokemuksista kesken herkullisen päivällisen. Koiran ulosteen väri ja laatu ovat täysin normaai puheenaihe koiranaisten kahvipöydässä, joten älä tukehdu perunaasi, kun koiranainen aloittaa keskustelun kanssasi sanoilla "Muffen maha ei ollut yhtään niin löysänä kuin eilen." Koiranainen luonnollisesti odottaa saavansa vastauksen sinulta, vaikka samalla hän tietää, ettet sinä tiedä kuitenkaan. Saat siitä huolimatta kuunnella erinäisiä retorisia pohdintoja liittyen koiran ruokaan, terveyteen sekä eläinlääkäriin, joka ei koiranaisen silmissä hallitse työtään kunnolla.
Eritteistä yleisimpiä ovat luonnollisesti kusi, koska koira täytyy kusettaa vähintään kolmesti päivässä. Pennun kanssa on normaalia, että aamulla ensimmäisenä astuu pissalätäkköön. Paska kulkee luonnollisesti käsi kädessä aiemmin mainitun kanssa, etkä halua edes kuvitella elämää kasvattajan talossa. Kymmenen pientä kakkakonetta on juuri niin kammottava ajatus kuin kuvittelet, eikä haju hivele nenää. Mikäli oksennus kammottaa, kannattaa varautua tähänkin, koska koirilla on ominaista oksentaa sänkyyn tai matolle, paikkaan jossa läjä on mahdollisimman paljon tiellä. Ja koiranainen tietysti olettaa, että autat siivoamisessa, koska koiranainen kannattaa tasavertaista parisuhdetta eikä voi sietää sitä, että toinen makoilee vieressä samalla kun hän siivoaa. Joten rätti käteen ja toisella kädellä nenästä kiinni.
Verta tulee paitsi narttukoirien alapäästä uskomattomia määriä n. kaksi kertaa vuodessa juoksujen aikaan (ja se tuoksu on kammottava, usko pois), myös koiranaisesta itsestään. Jos arvostat virheetöntä, kuulasta ihoa, täytyy opetella sietämään lukuisia sinertäviä mustelmia, arpia, verta vuotavia haavoja ja ruhjeita. Milloin Muffe tuikkaa treeneissä polvesta innostuksissaan, milloin oksa repäisee jäljen naamaan metsässä rymytessä ja milloin nilkka menee kompuroidessa agilityradalla. Ja vaikka koiranainen arvostaa sitä, että kannat huolta hänen terveydestään, älä ikinä mene ehdottamaan treenien jättämistä väliin - se ei ole edes harkinnan arvoinen ajatus koiranaisen mielestä. Sulaa hulluutta. Oikea koiranainen juoksee agilityradalla vielä viimeisillään raskaana, maha tuettuna tiukasti, jottei se hidastaisi menoa.
Paitsi että voit unohtaa ainaisen kyhnäämisen kultasi kanssa, voit myös unohtaa kiireettömät viikonloppuaamut. Näet sielusi silmin, kuinka voit suukotella rakkaasi hereille, harrastaa kiireetöntä, rakkauden täyteistä seksiä hänen kanssaan ja sitten syödä terveellisen, pitkäkestoisen aamiaisen hänen kanssaan... Unta kaikki. Todellisuudessa koiranainen herää, ponkaisee ylös ja sitten on jo kiire. Kisat alkaa parin tunnin päästä, koira on käyttämättä. Jos kisoja ei ole, on kuitenkin pitkään nukutut yöunet ja koirat pitää ulkoiluttaa ennen minkään muun asian miettimistä. Kaksin oleminen sängyssä on mahdottomuus, sillä paikalla on aina ylimääräinen, nelijalkainen pyörä, joka haluaa mahdollisimman lähelle ihoa ja pahimmillaan mulkoilee sinua happamasti, kun kosket hänen omistajaansa.
On myös turha odottaa, että illalla rakasteltuasi naistasi hän käpertyisi viereesi nukahtaakseen tuoksuusi ja ihosi lämpöön. Koiranainen pomppaa tällöinkin ylös, siistii itsensä ja lähtee käyttämään koirat viimeisen kerran ulkona. Se siitä romanttisuudesta.
Jos on kuitenkin päässyt niin pitkälle, että on perustanut perheen yhdessä koiranaisen kanssa, on turha olla ajattelematta, ettei se lapsi joudu samaa kokemaan. Koiranaisen jälkikasvu roikkuu jo taaperoiässä milloin jälkikokeessa, milloin lastenvaunuissa agilitykentän laidalla. Lapsen ensimmäinen sana on "koira" ihan vaan siksi, kun sitä äiti päivästä toiseen hokee niin kovasti. Ja kunhan taapero kasvaa, alkaa se kinuaminen omasta koirasta, vaikka niitä talossa on jo kolme - ja äiti on lapsensa kanssa aivan samaa mieltä, koska hän ei omia koiriaan voi jakaa edes lapsensa kanssa.
Ei hätää, koiranainen ei määrittele sinua urasi mukaan. Koiranainen itse tekee mahdollisesti vuorotyötä yrittäessään keinotella elämäntapansa ja rahansaannin välillä, ellei ole ollut kätevä ja yhdistänyt näitä kahta asiaa. Tärkeintähän on, että olet kuitenkin vakaavarainen, koska tulevaisuudessa saat tavan sähkö-ja puhelinlaskun lisäksi pullittaa runsaasti bensoja, treenilaskuja ja kisalähtöjä ja sitten vielä lapsesi lähtee mukaan samaan rumbaan. Ja koira saattaa sairastaa, vaatii kehonhuoltoa ja alati uusittavia varusteita.
Lomat ovatkin sitten hankalampi juttu. Kannattaa ensinnäkin unohtaa, ettei koiranainen vahtisi somea lomanne aikana, sillä koiranaisen pitää kuulla uusimmat kuulumiset koirien hoitopaikasta. Jos siis olet jollakin ilmeellä onnistunut siinä, että koiranainen on jättänyt koirat toisen hoiviin. Normaalisti homma menee niin, että matkat ajetaan omalla autolla (mielellään asuntoautolla), sillä reitin varrella on hyviä kisapaikkoja eikä koiria haluta jättää vieraiden vastuulle. Siispä kesän lomaa ei vietetä New Yorkissa eikä Pariisissa, vaan kierrellen Suomea/Eurooppaa erilaisten arvokisojen ja vaellusreittien perässä. Jos et siis ole urheilullinen, aloita hyvissä ajoin kuntosi kohottaminen, tai et tule pärjäämään koiranaisen vauhdissa.
Ja se tärkein - tykkääthän koirista?
Lienee sanomattakin selvää, että koiralla on väliä. Koirakysymys esitetään ensikohtaamisella, sillä koiranaisella ei ole aikaa tapailla vääriä sulhas-tai morsiusehdokkaita. Allergikot tiputetaan kyydistä samantien yhdessä koiranvihaajien kanssa. Kissaihmiset joutuvat tarkkailun alle ja toiselta koiranaiselta esitetään kirjallinen kysely siitä, mitä lajeja ja rotuja kanssakoiraihminen harrastaa. Rodulla on merkitystä. Ja linjalla. Kahden koiraihmisen välinen suhde onkin esileikiltään pitkä ja juonitteleva, koska koiranainen ei voi jatkaa tapailua sellaisen henkilön kanssa, joka ei jaa hänen periaatteitaan ja ajatuksieen rodun, kasvatuksen ja koulutuksen suhteen. Puhumattakaan koiran ruokinnasta...
Epäkoiraihminen pääsee helpommalla, koska riittää, että rakastat koiria. Muista kuitenkin, että mitä suurimmalla todennäköisyydellä koiria on enemmän kuin yksi. Ja vielä suurempi todennäköisyys on sillä, että saat kirjalliset ohjeet ennen koiran tapaamista. Koiranaisen perheen tapaaminen on lastenleikkiä siihen verrattuna, kun on aika esitellä sinut koirakaverille. Sille ei anneta ruokaa kuin tietyllä tavalla, sitä silitetään vaan tiettyyn aikaan, sitä tervehditään tietyllä tavalla. Rajat on pidettävä. Ja silti samalla koiranaisen on nähtävä, että rakastut koiraan ensisilmäyksellä. Jos osaat esittää tunteen, muista kuitenkin, että koira ei valehtele - mikäli koira suhtautuu sinuun epäilevästi, herää myös koiranaisen epäilykset, joten itsensä vuoraaminen pekonin rasvalla ennen koiran tapaamista ei ole lainkaan hassumpi ajatus taataksesi onnistuneen kohtaamisen.
Koira ei ole sisustuselementti, ei edes harrastus. Se on elämäntapa ja perheenjäsen, eikä sen paikka koskaan teoriassa ole sinua alempana. Koiranaisen elämässä on tarkat säännöt koiran kohtelusta ja mikäli erehdyt ojentamaan ruokaasi pöydästä kerjäämään tulleelle Muffelle, joudut kuuntelemaan tunnin saarnan aiheuttamastasi vääryydestä. Päiväsi kuluvat koirapsykologia kuunnellen, puhumattakaan muiden koiranaisten tyhmyyden vuodattamisesta. Vain hevosihmiset ovat petollisempiä selkäänpuukottajia kuin koiranaiset, joten draamaan on syytä varautua. Joudut toimimaan lohduttavana olkapäänä useaan kertaan - mutta se on myös näppärä tapa päästä koiranaisen pöksyihin, joten tehtävä kannattaa ottaa vakavasti joka kerta.
Ja koira(t) on aina paikalla. Kun nukutte, koira nukkuu kanssanne. Kun syötte, se on läsnä. Ulkoilette yhdessä siksi, että koira tarvitsee liikuntaa. Kun katsotte elokuvaa, koira nukkuu kolmantena sohvana ja kun rakastelette, se joko katsoo tekemisiänne tai pyrkii osallistumaan epäilyttävään toimintaan. Yhteiset ulkona vietetyt illat eivät koskaan voi venyä liian pitkiksi, koska koira. Ainakaan koiranainen ei voi harrastaa yletöntä alkoholilla leikkimistä viikonloppuisin, koska ei jaksa muuten herätä aikaisin alkavaan valmennukseen.
Vinkki: Mikään ei sulata koiranaisen sydäntä niin kuin saada sinut kiinni itse teosta leikkimässä, rapsuttelemassa tai nukkumassa koira kainalossasi, vapaaehtoisesti. Koiranainen kertoo siitä kaikille ystävilleen ja yhdessä he sitten huokailevat, kuinka täydellisen kumppanin koiranainen on löytänyt.
Kuvat c: Essi V., Jenna O
Miten tyytyväinen voi pieni ihminen olla, kun pitkästä aikaa pääsi ihan oikeaan tokovalmennukseen! En jaksa edes muistella, koska olen viimeksi moisesta luksuksesta saanut nautiskella. Koska yksinään treenit ovat viimeaikoina sujuneet mukavasti, ei valmennuskaan aiheuttanut kamalaa stressiä tai valtavien pirujen seinälle maalailua. Hyvillä mielin kipusin sängyltä kahdeksalta aamulla, jotta ehdin Naurun kanssa kympiksi hallille.
Tiltu Antikainen oli mielestäni oikein mukava tokokouluttaja. Jämäkkä ja idearikas. Sain uusia ajatuksia ja vanhoja tuli kerrattua, mutta kaikkein parasta oli saada ulkopuolisen ammattilaisen näkemys minun ja Naurun toko-ongelmiin. Kevyt tilannekatsaus toi lopulta hymyn huulille ja tsemppaavien sanojen kanssa marssin lopulta takaisin autolle.
Paikkamakuu Naurun kohdalla oli aika superi. Asenne oli hyvä ja Nauru jopa piippaili vuoroa odotellessa, mikä on ihan positiivista tuon otuksen kohdalla. Toki puutuin asiaan, vaikka mielessäni vähän myhäilinkin. Siirtymiset maahan ja perusasentoon olivat napakoita. Ainoa epämiellyttävyys oli Naurun hitusen löysä vartalo. Katsoin parikin kertaa, että merle olisi vaipunut lonkalleen, vaikkei se ollutkaan. Miran kanssa piilossa tuumailimme, että asia on selätettävissä ihan vaan syviä lihaksia vahvistamalla - jumppaamaan siis!
Paikkaistuminen oli superhyvä. Varmuudeksi laitoin etumatkan kolmisen metrin päähän eteen, jottei välipalkkaamaan tarvinnut mennä. Koiruuteni istui ryhdikkäästi koko pariminuuttisen istumisen ajan.
Noutoliikkeen valitsin ensimmäisen vartin katsaukseen. Nauru hakee erittäin hyvin kapulalle ja Tiltun mukaan se myös nostaa sen erittäin hyvin. Ongelmana on lähinnä palautuksen nopeus. Viimeksi treenatessa sain Naurulle vauhdikkaan palautuksen sijoittamalla takapalkan taakseni ja Tiltu väläytti tätä oikein hyväksi ideaksi. Hän korosti sitä, kuinka minun täytyy vahvistaa takapalkkaa (se on niin uusi kokeilussa oleva juttu, ettei vahvistus ole vielä parhaimmillaan). Keskityimme treenaamaan pelkkää palautusta ääniheitsaamisen ja takapalkan avulla ja saimmekin lopulta hyvää laukkapalautusta. Vielä kun minä päättäisin, haluanko koiran palauttavan eteen vai suoraan sivulle. Nauru on tähän asti palauttanut näppärästi eteen, mutta tänään se sitten päättikin luikahtaa vinoon perusasentoon. Hmmh.
Seuraamiselle uhrasimme myös viisiminuuttisen. Nauru teki ihan hyvää seuruuta, mutta ennakoi kovasti palkkaa. Tiltun mielestä vapautan Naurun turhan hövelisti palkalle ja minun pitäisi vaatia siltä kovasti enemmän. Yhdistimme seuruuseen ruutuun menon, joka meni aivan mönkään, koska ahnas merle oli alvariinsa varastamassa palkalle. Teimmekin sitten luoksetulon, jonka se ravasi, joten palkkaa ei herunut tästäkään. Liikkeestä maahanmenon Nauru teki hyvin ja sai heti juosta palkalleen. Ajatus siitä, ettei koiraa palkata puoliteholla tekemisestä kuulosti toki loogiselta, mutta nyt minua mietityttää millainen vaikutus sillä olisi koiran motivaatioon. Yritän vähentää palkkausta omasta kädestä, jotta koira ei kokeessa edes odottaisi minulla olevan palkkaa missään muualla kuin kehän ulkopuolella.
Tekaisimme myös agilitya ulkokentillä odottaessamme kakkoskierroksen alkamista. Minua kutkuttaisi kamalasti ilmoittaa Nauru ensimmäisiin virallisiin (APUA) agilitykisoihinsa, mutta sen juoksut ovat niin lähellä, että malttanen vielä kuukauden odottaa ennen karkeloihin menemistä. Kepit eivät vieläkään ole niin itsenäiset ja nopeat kuin toivoisin, mutta kyllä niillä kisoissa pärjäisi. Lisäksi kontaktit olivat hyvät ja asenne muutenkin kohdallaan, joten... kisailmoja odotellessa.
Valmennuksesta suoraan suuntasin Essin ja Narin kanssa uusiin metsämaisemiin. Olen tylsänä kolunnut vain yhtä puolta Sipoonkorvesta, mutta kiitos luottokuskin olen päässyt katsomaan kyseistä metsää vähän uusistakin kulmista. Näin ollen näppärästi valokuvamuistilla ajelimme vieraan polun päähän ja löysimme mahtavan lenkin, jossa puolitoistatuntia kolusimme. Kävelimme pääasiassa sileitä kallioita pitkin ja minuun onkin kalliomaisemat aina kovasti vedonneet. Koirat kuluttivat itseään mukavasti lenkin tohinoissa ja oli ihana nähdä kummipentua pitkästä aikaa. :) Ja me ihmisolennot saimme keskittyä kuvien räpsimiseen sekä jutusteluun.
Eilen päivälenkin yhteydessä käväisin vähän agikentällä tekemässä pikaiset treenit. Hauskin osuus taisi olla, kun Naurua kepeille lähettäessä pieni puna-aussie liittyi seuraamme, kun se oli pujahtanut pois pannastaan. Yhden pujottelevan aussien sijaan keppejä tykissi kaksi, melkoista pariagilitya!
Treenit sujuivat kuitenkin kaiken kaikkiaan hitsin hyvin. Nauru jopa haukkui kepeillä, niin innoissaan se oli, ja kontaktitkin teki surutta ja huoletta. Muutenkin siitä on tullut näppärä meno ohjata vaikkei se niin jankkaamista kestäkään. Kida taas teki paljon poispäinkäännöksiä kepeille ja siihen takaaleikkausta päälle, eikä ollut moksiskaan. Kerran se varasi A:n kontaktilta, mutta muuten siinä, puomissa tai keinussa ei mitään ollut, ja ohjautuvuuskin oli kuin urheilukaaralla. Ja kyllähän Tapsakin pääsi verryttelemään agilitymuistojaan, eikä noutaja olisi onnellisempi (tai äänekkäämpi) voinut olla.
"Nii hiton hyvää syksyä vaan teillekin."
Nämä syyskelit voisivat jatkua ikuisesti! Niin on kiva lenkkeillä ja puuhastella päivällä koirien kanssa, kun aurinko paistaa, on suhteellisen lämmintä (muttei liian!) ja erittäin kuvauksellista. Yöllä taas kylmä kutittelee takin läpi ja nipistelee sormia ja taivas on aivan täynnä tähtösiä. Ja tällaisen ihmiskansalaisen mieli lepää ja suu huokailee siinä yötaivasta toljotellessa. Ainoana miinuksena on ollut se, että koirat hukkuvat tähän aikaan vuodesta mustaan maisemaan, mutta tämäkin asia selvitettiin näppärästi ostamalla uudet, ladattavat valopannat. Nyt lenkkiseuranani kulkee kolmen koiran sijasta kaksi punaista ja yksi sininen valopallo - toisen punaisen piti olla pinkki, ja kyllähän pannan materiaali possua muistuttaa, mutta pettymykseni oli karmaiseva kun ei valo tuikkinut siinä samassa sävyssä.
Treenit ovat menneet kutakuinkin orjallisessa "jokatoisena päivänä"-aikataulussa. Agility on tämän viikon tauolla, mutta ensi viikolla starttaa ryhmä, johon sekä Kida että Nauru kuuluvat. Hirmu näppärää, mutta onpas hulluutta kun merlekansalainenkin pääsee "isojen kilpakoirien" ryhmään tekemään. Muutenkin laskin tänään Naurun eletyn elämän määrää ja kauhistuin tajutessani, että ihan kohta (tarkemmin sanottuna tammikuussa) se menee ja täyttää kaksi vuotta. Siis aivan älyttömän paljon.
Tänään oli pitkästä aikaa hakutreenien vuoro. Parisen viikkoa takaperin teki Nauru raunioilla tajuttoman hienoa työtä. Sen oli alkuun vaikea hahmottaa, että piilotteleva ukko voi olla myös korkealla/maan alla ja siksi maalimiehet ovat piiloutuneet viimeiset pari kertaa korkeuksiin tai kaivojen syvyyksiin. Viime treenissä korkeuserot eivät häirinneet vaan merlekansalainen löysi ihmiset (= lihapullat) nopeasti. Viimeisimmästä metsähausta on aikaa ja jo ajellessani tiesin, että hajuhakua haluaisin treenata. Metsissä Naurun pistot ovat olleet rasittavan risteileviä ja halusin puuttua siihen.
Suunnitelmani oli nerokas, mutta säätila ei ollut samaa mieltä kanssani. Yritä tässä nyt hajuhakua treenata kun tuulen voimakkuus on suurinpiirtein 0,01. Muokkasimme suunnitelmaa sitten hieman ja päätimme tehdä treenin haamun avulla. Laura syöksyi metsikköön, nyttäytyi Naurulle ja sen jälkeen sukelsi näkymättömiin. Kun ukko oli löytynyt, katsoimme Naurun kanssa kun se lähti syvemmälle metsään, juoksimme keskilinjalle ja lähetin sieltä Naurun uudestaan etsintöön. Yhteensä 4 eri syvyyttä mahtui treeniin, joista kolme Nauru suoritti täysin suorassa ja hyvällä vauhdilla. Toiseksi viimeisessä Nauru lähti pistolle aivan vinossa kaartaen vasemmalle, mutta parin korjauksen jälkeen sen kintut johdattivat suoraan sinne minne pitikin.
Viime kisojen jälkeen Kida ei ole agilityesteitä nähnytkään, mutta tokoillut se sen sijaan on. Kidan asenne tehdessä on edelleen erittäin hyvä, mutta aina se ei anna itsestään kaikkea. Olenkin treeneissä vaihtelevasti myös vaatinut täyttä panostusta hommiin ja mikäli koira on yrittänyt päästä helpommalla (maalaiskielellä puhuisimme porsastelusta), se on mennyt takaisin hihnanpäähän ja hetken päästä päässyt yrittämään uudestaan. Käytäntö ehkä lähinnä siksi, ettei oma hermorakenteeni kestä jankata sääntökirjaa seinälle, joka ei kuitenkaan ymmärrä. Viimetreenissä tein kaukoja kisanomaisesti ja jostain syystä istumaan laskeutuminen/nouseminen oikeaoppisesti tuotti suuria hankaluuksia. Kolmannella kerralla lyhennetyllä matkalla Kida lopulta tsemppasi ja antoi erittäin pätevät kaukot, jonka jälkeen biletettiinkin railakkaasti. Kympin arvoiseen kisasuoritukseen on matkaa, mutta jaksan silti olla suhteellisen optimistinen.
Kidakin vähän vaihtelee, että mikä liike on milloinkin mieluinen. Pari treeniä takaperin liikkeestä jäävien erottelu oli sula mahdottomuus, mutta viime treenissä se teki zetan kisanomaisena hirmu pätevästi. Seuruukin oli kuin minikokoisella malinoisilla. No, ehkä vähän vähemmän heppamoottoria siinä moottorissa oli, mutta hienolta näytti kuitenkin.
Varsinkin Kida näyttää vuoi vuodelta tyytyväisemmältä näissä syyskuvissa...
"Kesä ei lopu koskaan", totesi Tapsa.
Tara on toipunut (:D) hyvin maatilamatkailusta ja lyllertää lenkkejä entistä rehvakkaampana. Se on tehnyt tokoa aussieiden ohessa ja vieläkin tunnen itseni hulluksi ajatellessani, että voisin sen kokeeseen viedä. Säälistä voisi pisteitä ropista yhden ykkösen verran, mutta yleisölle olisi totisesti luvassa melkoista huvitusta. Sillä pysyy kuitenkin motivaatio yllä palkattomuudesta huolimatta eikä loppujen lopuksi muissa liikkeissä ole vikaa kuin seuraamisessa. Claudia aikanaan tsekkasi, että kyllä silläkin pisteitä alokkaassa irtoaisi. Olisihan TK1 Tapsa kieltämättä aika päheä nimike.
Viimeksi Tara sai tehdä operantisti seuruun paikan hakemista. Keskityin marssimaan kentällä ympäriinsä, Tara sai itse hakeutua oikeaan seuruun paikkaan hyvän kontaktin kanssa, josta se ansaitsi naksun ja namin. Nauru on viime aikoina tehnyt paljon samanlaista treeniä, mikä on tuonut älyttömästi positiivista asennetta sen tokoiluun takaisin. Kun liiat paineet laitettiin syrjään ja aloimme keskittyä taas hauskanpitoon oppimisen ohella, palasi se tuttu palo pienen merlekansalaisenkin silmiin. Taralla nyt on treenatessa aina hauskaa, oli tavoitteita tai ei, mutta kyseinen tehtävä ei hullumpaa sillekään tehnyt.
Elämäni kaunein koira 5v.
Elämäni kaunein koira hallitsee myös rumimmat ilmeet.
Koitan kovasti pohdiskella kenet palkkaan videoimaan tokoiluamme mahdollisimman pian. Lähinnä itseni vuoksi, koska olisi hauska nähdä näyttääkö tekeminen (varsinkin Naurun kohdalla) niin hyvältä kuin miltä se tuntuu, vai onko kaikki vain onnellista pilvihattaraunelmaa. Sitä odotellessa.
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
Orange really is the new black
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.