fi fr fi fi eu fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi en en fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi ml fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi en fi en fi fi fi fi fi fi fi lt fi fi fi fi fi fi fi en fi de fi de fi fi fi fi eo cs fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi cs fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fr fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi fi ms en en
marraskuuta 2013 - K U J E M I E L E N
Voi pienet koira-raasut. Marraskuun loppu aina joulukuun puoliväliin tulee olemaan aivan uskomatonta kiirettä koulutöiden kera, ja pienet mussukat saavat siitä osansa vähän tylsempien ja yksitoikkoisempien lenkkien muodossa. Treenaamaan pyrkii neiti ryykäämään, kun sellainen hetki vapautuu. Lisäksi tässä on kisoja poikineen ilostuttamassa ja takaamassa, ettei meno varmasti lopu (=toisinsanoen, hihnanpää saa juosta kahta kauheammin). Koska olen itsetuhoinen, ajattelin kuitenkin osallistua Rähinäryhmän haasteeseen ja raapustaa ylös liikkumisiamme näinä elämän kiireellisimpinä aikoina. Voi sitten koirat laittaa adoptiohakemusta uusiin perheisiin, vaikka kuinka vingun tuttua mantraa "tämä ei ole sitä mitä luulette, ei, minä parannan tapani, kohta alkaa loma ja voimme kulkea neljä tuntia päivässä, älkää menkö!...."
PS. Ehkä jonain päivänä laitan kuvat muuta kautta blogiin, niin niiden laatu säilyisi.
PPS. Mikä on parasta joulukuussa? Joulukalenterit. Vink_vink.
Lohja, KirSun (olihan se noin?) kenttä ja agilityepikset. Päivän piti koostua virallisesta tokokokeesta, korkkaamisesta Naurun kanssa, mutta neiti on sen verran tuoksuinen herraskoirien kirsuun vielä, että näin parhaakseni perua lajin karkelon. Paikkamakuu olisi voinut olla epämiellyttävä uraansa aloittelevien (ja jo vähän taivamapien) karvakavereiden kesken. Colhu ei kuitenkaan häiriintynyt neidin jälkihajuista kovinkaan pahasti pellolla rällättäessä, pienesti vain ynisi, mutta eiköhän päätös ollut ihan kaikkien edun mukainen.
Lähdettiin sitten aussievoimin Lohjan agilityepiksiin eilen. Kida juoksi kaksi rataa kisaavissa, Nauru taas korkkasi hommat supermölliradalla. Kida oli... kovin kiihkeä, joka paikassa. Ääntä riitti ja vipinää riitti, ja radalla se yllättikin minut kepeillä jollottaen minulle kuin beagle tai vähintäänkin kojootti keppien sisäänmenolla. Neiti ei vaan jostain syystä ajatellut vauhdeissaan koko estettä, ja kun turhautuneena äyskähdin sen nimen, tuli paimen ulvomaan jalkani juureen. Pienen hetken olimme kumpikin vähän hölmistyneitä, ennenkuin jatkoimme matkaa. Ekalla radalla keinu myös aiheutti pienen draaman kiellon muodossa, eikä esteen lukitseminenkaan onnistunut toivotulla tavalla. Hommat korjattiin toisella yrityksellä, mutta siellä K päätti, ettei eteenmeno ehkä sittenkään ole hänen vahvin taitonsa. Yeah, right.
Naurua ei - yllättäen - stressannut kilpameininki ja hulina. Siitä oli ihan hauskaa repiä kanssani lelua ja mussuttaa nakinpalasia, kieriä välillä selällään pehmoisella tekonurmella. Ensimmäisellä radalla varmistelin aika paljon, joka kostautuikin: en ehtinyt tarpeeksi edelle putki-hyppy-hyppy-putki-suoralla, ja yhdestä hypystä vilistettiin ohitse, tuloksena vitonen. Vaan neljänsiksi sijoituimme sillä!
Toisella radalla uskalsin jo antaa sinisen enemmän suorittaa, ja hienosti tuo sen tekikin. Irtosi ja luki esteitä moitteettomasti! Rata sössääntyi heti alkuunsa, kun Nauru päätyi vahingossa liikaa taakseni putki-käskyn jälkeen, tuloksena väärä putken pää. "Näitä pimeitä putkia me on harjoiteltu kovasti, ehkä mun pitää tehdä nyt se!" Silti superi ja nopsakin rata, yhden riemukkaan haukahduksenkin Nauru päästi, kun oli niin siistiä. Satu vielä kiltisti palkkasi maalihypyn takana!
Sadusta puheenollen, team Satu&Colhu pärjäsivät hienosti toisissa möllikokeiluissaan, vaikka viime treeneistäkin hurahtanut hetki. Onnittelut kaksikolle tätäkin kautta, huikean vauhdikasta menoa! Marja ja Kiida hattua Himoselle ja Solhulle nostavat!
Illalla oli Tapsan yksityishuomion aika. Johan punainen noutaja makasi kanssamme sängyllä leffaa katsomassa, mutta ajattelin lyödä aussiet Oonan kouraan iltapissatuksille ja mennä itse ihan kaksin Tapsan kanssa. Onhan se niin mahtava tyyppi, perjantaina pääsee hän parrasvaloihinkin loistamaan....
(Saatoin luvata, että arvontaa on luvassa, kun 100 lukijaa iskeytyy meitä seuraamaan. Minä ja suuri suuni.)
Ha-ha, iskeköön vaan Eino taikka Rauli, myöhän treenataan silti! Luultavasti siksi, että kauhistuin tajutessani miten lähellä koe on. Kammottavaa, tuntuu ettei tällä hetkellä mikään suju, en osaa motivoida, en palkata, enkä oikein kouluttaakaan. Ehkä syy ei ole siinä, mutta klassisestihan se menee niin, että kun The Hetki on tuloillaan, leviää soppa ja aina kulho kaatuu väärin päin. Tai sitten minä vaan stressaan.
Perjantaina Kida taas raapusteli kömpelösti kynä tassujensa välillä adoptiopyyntöä, vaikka minä niin yritin olla hurjan pätevä ja oikeudenmukainen agilityohjaaja. 36 estettä, saksalaisia ja viskejä rata täynnä (toivoin mieluummin viskiä konkreettisenä esineenä enkä vain ohjauskuviona, kun tunnin ajan rataa rakensimme ja siihen tutustuimme), mutta ähäskutti. On minulla sentään yksi hyve radalla, nimittäin radan muistaminen. Saatan olla kömpelö kuin sarvikuono ja hidas kuin kolmijalkainen puhveli, mutta sentään nuoruusiän dementiani ei ole kulkeutunut vielä radalle asti ja saatan noinkin pitkän kieputuksen muistaa mallikkaasti kuivaharjoitellessani.
Okei, mitään suurta ongelmaa radalla ei sinänsä ollut. Minulla on jäänyt niiston treenaus päälle, joka aiheutti viskileikkauksessa sen, että koira kääntyi alituisesti väärään suuntaan rintamani kääntyessä liiaksi. Tuli myös taas todettua, etteivät päällejuoksut vaan ole Kidalle se helpoin asia. Minua kohti tuleminen ei ole sille miellyttävää, ja jos jään yhtään mötköttämään paikalleni, rima putoaa väistämättä. Minun pitää muistaa hypyn merkkaamisen jälkeen kiiruhtaa rohkeasti alta pois, niin tehtävä onnistuu hyvin.
Lauantaina sekoiteltiin pakkaa niin, että päätä huimasi. Kida teki vähän tokojuttuja (merkkiä, otti vauhtia myös putkelta) ja muisteli, kuinka itsenäiset kepit suoritetaan. Keppihaaste-matskua odotellessa. Tara, kaikkien Tapsojen kuningas---- kuningatar, pääsi myös fiilistelemään kentälle. Persjättö kepeillä onnistui lopulta näppärästi, virtaa oli mahdottomasti, ja kontaktin otti puomilla siististi. Luonnollisesti tennispallo oli parasta, mitä voi pieni punainen noutaja kuvitella loppupalkaksi. Juoksin myös rataa Ora-mudi puikoissani ja nuori, palavalla tarmolla tekevä koltiainen tuntui oikein hyvältä. Videomatskuakin on, mutta vain huonoimmista pätkistä, kun omistaja jäi ihastelemaan koiransa menoa.
Nauru teki ihan oikean puomin ensimmäistä kertaa, voihan kääk. Videolta voi tiirailla, miten hienosti neiti sen menikin. Pieniä ohjauskuvioita pinkkipöksyinen touhutoosa myös hurruutteli, samoin keppivälin hakemista ilman verkkoa. Naurulla taisi olla hurjan hauskaa, sillä lopuksi se makasi selällään tennispalloaan onnellisesti molskuttaen, eikä voisi onnellisemmalta näyttää.
Onpahan ollut taas viikko - tänään koirat olivat kovinkin raukean oloisia, "tänään ei tehdä mitään"- päivä on tullut tarpeeseen.
Naurusta on tullut niin.. aikuinen. Se aloitti Ihan Oikeat juoksunsa, vaikka luulin "yhtenä päivänä vähän tipahti väriä"-tuokiota ensijuoksuksi, ja että syksy päästäisiin helpolla. Eipä Nauru mitenkään masentunut ole (tuoko? masentunut? haha!), merkkailee vähän enemmän lenkille, ja korvat saattavat lukittua tavallista kauemmaksi ajaksi peruslenkillä.
8 vko - 10kk
Sunnuntain alustavat kisasuunnitelmat peruuntuivat, kun tajusin buukanneeni ne päällekkäin Wirneen hakupäivän kanssa. Sinne pääseminen oli ehdoton juttu, joten kylmään ja kosteaan metsään monen muun aussien omistajan kanssa pyrähti myös meikäläinen ja Sininen Vinkuiita. Oli hauskaa päästä maalimiehiksi pikkuruisille pentusille (joista Ilo maistoi herkullisen palasen peukaloani nakin lisäksi, kun oli niin siiistiä ja hyvää!), jotka tekivät niin taitavasti hommia!
Nauru pääsi tekemään saman tehtävän kuin viimeksi. Ensi kerralle tehtiin myös treenisuunnitelmaa, toivottavasti saisin vaikka itse järkättyä ensikerran pian!
Kuten arvata saattaa, vauhtia oli paljon ja tyypillä oli sairaan kivaa. Jenny toimi ruokkijana toisella puolella keskijanaa, Laura toisella. Ryteikkö tärisi, kun Nauru ampui edestakaisin kaksikon väliä! Myöhemmin samassa metsikössä kulki ensin suunnistaja ja Nauruhan ampui tsekkaamaan tyypin kielloistani huolimatta, koska "siellä on yksi maalimies, jolta saa namia!". Uudestaan se pongasi (jälleen samassa metsässä) Lauran ja Hopun, ja sielläkin piti käydä naamansa näyttämässä, vaikka itse kiljun kitarisoja suustani. Nauru oli hyvin kummastuneen oloinen: "Mitä toi kiljuu? Äsken mun haluttiin tekevän näin?"
Nauru pääsi myös leikkimään pikkupentujen kanssa. Wirneen I-pentueesta Ilo, Gatsby ja Tintti otettiin hirmu kauniisti huomioon, mutta suurimmaksi suosikiksi nousi leikkimään saapunut Fore-bortsu. Pientä ujostutti seura, mutta Nauru oli hirmuisen kohtelias. Ei tunkenut iholle, pyysi leikkiin hajuraon päästä. Jahdatessa ei läsähdellyt päälle, ylipäänsä leikki kauniisti ja antoi toisen myös haistella itseään, jolloin seisoi patsaana paikallaan korvat tötterössä. Rakastan tapaa, jolla se huomioi itseään pienemmät, vaikkei uskoisi tuollaisesta isokokoisesta hössöttäjästä, mitä se osaa toisinaan olla. Hieno emo siitä tulisi.
Maanantaina kaahasin halki pakkasillan hallille vetämään mölliryhmälle treenit, ja reippana varasin vielä tunniksi lukaalin omaan käyttööni treenin jälkeen. Nauru pääsi kokeilemaan samaa rataa kuin muutkin tekivät, ja voi että. Se tuntuu jo ihan oikealta agilitykoiralta! Koko rata mentiin nollana läpi! Okei, totuuden nimissä ensin tuli virhe, kun lähetin neitiä 8 ja 9 hypyille. Niiden takana tassui olemaan kepit seinää vasten ja Nauru oli ihan varma, että lähetin sen niille. Söpö. Asia korjaantui kuitenkin pian, eikä lopuissa ollut ongelmia. Rimat luonnollisesti nuolivat maata, pituudessa oli jopa kaksi palkkia! Viimeisen esteen meinasi jättää lopussa ottamatta, kun hurmaantui niin vauhdista, mutta jätin pallon odottamaan maaliin ja viimeisellä kerralla, kun otin vain viimeiseltä putkelta lopun, ampaisi kuin ohjus oikeaan osoitteeseen.
Ennen Kidan suoritusta tyyppi teki vielä keppilähetyksiä niin, että ensimmäisestä välistä puuttui verkko, toisessa oli. Vähän sai tuumailla, kummalta puolelta kepit piti suorittaa jotta namille sai luvan kanssa mennä, mutta onneksi se keksi asian nopeasti ilman harmaita hiuskarvoja.
Kida teki vähän A:n suoritusta kosketusalustalla. Mielenkiinto sinne kontaktille alkaa taas palautua, vaikka itse hilluisin missä. Hidastahan se vielä on, mutta eiköhän tämä(kin) asia saada taas kasaan. Lisäksi keppejä neiti teki tavoitteelliseen tapaan, tällä kertaa kuudella kappaleella, vaikeampaan suuntaan ja verkon tuomalla avulla. Olin ihan tyytyväinen, joskin vauhtia saa tulla huimasti lisää (vaikkakin kisoissa kiihkeys pitää huolen siitä puolesta....) Tajusin kuitenkin, että putkijarru oli tälle neidille ihan "uusi juttu". Sitä sain palkkailla hyvän tovin ja tehdä toistoja, jotta sain onnistuneen, täpäkän ja oikeasti tiukan kurvin putkelta takaisin luokseni. Hiki tuli, koiralle enemmän kuin minulle, joka lähinnä pönötti naksutin ja nakkipussi kourassa, välillä palloa viskellen.
Tapsa oli tokoillut kuulemma erittäin motivoituneesti ja riemumielellä Oonan kanssa lenkillä. Tänään se yhtä riemukkaasti teki minun kanssani metsäagilitya, kun innostuin pieniä kiemuroita ohjailemaan koivujen katveessa. Hauska tyyppi, kunhan tehdään JOTAIN, siis ihan mitä vaan, niin se on supersiistiä (ja väsyttävää).
Yritin saada mittasuhteita mahd. totuudenmukaisiksi, mutta epäonnistuin ehkä silti. Eh.
Pyydettiin kuvaa, jossa Kida näyttää eniten itseltään. Kidaa kuvastaa se, että se toimii varjojani. Se on vartijani, uskollinen ystäväni, alati valvoo liikkeitäni, luemme toisemme ajatuksia.
Kuva, jossa Nauru on mahdollisimman itsensä näköinen. Nauru on leikkisä, ovela, kaikille ystävällinen, rehti ja omaa pilkettä silmäkulmassa. Se osaa hymyillä.
Kuva, jossa Tara näyttää eniten itseltään. Tarvitseeko tätä perustella?
Ikuisesti kaivaten. Tähän sopisi myös annettu "murheen murtama"-aihe, jolle lopulta en keksinyt omaa kuvaansa.
Vaikka Rosa on nykyään hyvinkin kohtelias, aina kiltisti käyttäytyvä otus, kertoo tuo kujeileva hymy, etteivät asiat aina ole olleet niin...
Kuvan tuli olla sellainen, joka tekee minut aina onnelliseksi. Tätä katsellessa tulee hyvä olo. Kaikki toimi, kaikki tuntui niin täydeltä. Niin hyvältä.
Tällä jäljestyskerralla Ora hakkasi kyllä 10-0! Pätevä muutenkin lajeissaan.
Tämä kuva on huijausta, sillä se ei ole itse ottamani. Mutta.... niin. Ehkä se sallitaan.
Kiitos kaikille, jotka olette laittaneet aiheita toivekuva-postaukseen liittyen. Vielä saa laittaa tulemaan tuolta oikealta! Pitää ensi viikolla kaivella vähän kuvia, ja jos viimeinkin alkaisi vastaamaan esitettyihin haasteisiinkin... Naurukin halaa teitä!
Pitääpä oikein miettiä, mitä tässä on tehty. Lenkkeilty ja kastuttu, sotkettu tassut mudalla ja treenattu. Viikonloppu tunnetusti on toimintaa täynnä, Kidan kanssa oli ryhmätreeni Tuusulassaperjantaina , jossa sain kuulla aina niin klassisen palautteen. "Teknisesti hyvä, mutta rohkeus puuttuu". Mä niin tiedän. Henkinen valmentautuminen, sitä tässä tosiaan kaivataan. Koulutustilanteessa niin itsevarma, ja tänäänkin vuokrahevosella ratsastin monen silmäparin tuijottaessa tiiviisti (ja yksi heistä oli jopa hevosen omistaja) eikä suorituspaineita ollut yhtään. Ja hevonen meni tyylikkäästi. Agiradalla kuitenkin tulee esteeksi se jokin pienessä päässäni. Se on jäätyminen, se on arkailua ja turhaa varomista, vaikka rataantutustumisessa kuinka hokisi itselleen, että tässä anna vaan mennä.
Tunnen olevani agilityssa se luokan hikipinko. Tiedättehän, pyöreälasinen pisamanaama, jonka sormet ovat pienillä kupruilla kirjojen selaamisesta. Joka viittoo villisti saadakseen vastausvuoron ja joka muistaa kirjojen sivut sanasta sanaan. Opettaja kiittelee, muita oppilaita ärsyttää. Se oppilas, joka ei ole suosituin tyyppi välitunneilla, mutta jonka apu on korvaamatonta tukiopetuksen tarpeessa. Se samainen kirjaviisas on kuitenkin ihan pulassa silloin, kun pitäisi vaan antaa mennä. Elämän jännitys ja veitsen terällä eläminen on liian vaikeaa, ja mieluummin palaisi vaan kirjan pariin hokemaan, mitä mikäkin termi tarkoittaa. Mistä hiivatista minä saan sen kalvavan (ja hidastavan, t. Kida) varomisen pois ja antaisin ihan oikeasti vaan mennä!
Perjantaina ennen illan agilitya mentiin jäljestämään ja esinehakuilemaan firan metikköön yhdessä Essin ja Foxin kanssa. Sade yritti riepotella, muttei onnistunut pilaamaan makeaa aamupäiväämme. Tein Naurulle jäljen, jossa oli n. 30-50 askeleen välein 4 purkkia täynnä lihaa. Naurun meno oli vähän hakevaa, viimeistä purkia se ei meinannut tajuta, mutta kolmea ekaa nuuskutti ja meni maahan näin pyytäessäni. Jäljestäminen oli vähän siksakkia, mutta nokka pysyi maassa ja oikealla jäljelläkin ihan jees - tein testin, kun näin pienen polun tallaantuneen maahan, ja kiersin tarkoituksella kauempaa. Testasin, menisikö Nauru polkua pitkin seuraten silmiään vai minun jälkeäni pitkin, ja ihan täysin empimättä meni sieltä, mistä minä olin kävellyt. Suberb. <3
Kidalle piilotin viisi tavaraa metsään, joista kaksi palautui nopeasti ja rohkeasti. Sitten usko petti ja toivo jätti, ja piti mennä vähän helpottamaan tehtävää, että loputkin löytyivät. Metsästä tultiin kuitenkin viiden tavaran kanssa, joten peukunnosto sille! Haimme myös metsästä Kidan avustamana purkin, joka oli pudonnut taskustani, ja pieni punainen seurasi uskollisesti ja hyvin työskennellen jälkeä, jonka Nauru oli jättänyt kulkiessaan minun jälkeäni. Kida löysi matkalle pudonneen putkin ja heilutti hurjasti töpöään minun tullessa paikalle. Suuhun ei sitä sentään ottanut, olihan se ällön muotoinen ja vieläpä lasia.
Lauantai oli sosiaalisuutta, kun vietimme päivän ensin äitini luona maalla synttärihumussa, ja illan kotona viiden naisen kanssa mahtavaa leivontaelokuvaa-iltaa vietellen. Koirat saivat rakkautta ja rapsutuksia, ja tämä sunnuntainen vapaapäivä ilman treenin treeniä tosiaankin tuli tarpeeseen meille kaikille. Eipä sillä, oli pitkästä aikaa taas niin hurjan mahtavaa ja huisia aikaa, ettei tosikaan! Onneksi meiningit jatkuvat ensi viikonloppuna...
Sunnuntain koirat lepäsivät ja emäntä mukamas-lepäsi, maanantaina pidettiin rehdimpi vapaa. Tosin Nauru sai naksuttelua aivoilleen ruudun muodossa ja tehdä päräyttipä tuo tosi hienosti kaksi tunnariakin. Palautus on kehno (=olematon), mutta nenä käy ja palautti kummallakin kerralla oikean, vieraita sorkkimatta. Kidakin pääsi puuhaamaan ruudun parissa, Tapsa keskittyi arvostelemaan työskentelyä. Sen sijaan fiini noutaja joutui kokovartalotrimmiinn, koska niin korvat, varpaat kuin kauluskin ovat päässeet räjähdysmäiseen kuntoon! Nähnähnäh, hiiteen lähtee haituvakarvat, kun Maija tempaisee sakset käteen.
Tänään, tiistaina, käytiin agittamassa anivarhain Lauran ja Kidan veljen Eskon kanssa. Aamu oli katastrofaalinen, mutta onneksi treenit hyvät, vaikka olikin mukana hassuja tempauksia (esimerkkinä punakettu Kidanen, joka päätti, että on ihan ok karata häkistä kesken Naurun treenin ja hiipiä Eskon ohi kentälle jalkoihin....). Lauran pienokaispojat olivat myös mukana, ja olipahan hyvää häiriötä kaksi vaahtosammuttimen kokoista muksua! Niin Nauru kuin Kidakin suoriutuivat hienosti, Kida taisi käydä yhden pauhauksen päästämässä erittäin uhkaavalle lastenvaunu+lapsi yhdistelmälle, mutta Nauru ei jaksanut miettiä sitäkään vähää.
Naukuli teki ensin. Häiriössä kontaktia, pussin ja kontakteja, mutta sitten sekin teki isojen tyttöjen juttuja. Treenimme teemana oli jarrutukset ja Nauru juoksi samoja kuvioita, ilman rimoja (ja puomia) vain. On oikeasti ilo, miten Naurua voi jo nyt ohjata kuin isompaa ja taitavampaakin koiraa. Se suoriutui hyvin kaarroista ja kierroista, ja ennenkaikkea mukavaa on, miten kivasti tuo irtoaa. Vihreillä numeroilla olin monta kertaa myöhässä nelosella, kun en antanut Naurun irrota tarpeeksi kaukaa kolmosen putkelle... vaikka hyvinhän se sinne meni. Onnistuneesti Nauru teki myös mustien numeroiden 3-6.
Kidalla rumat ja hitaat kontaktit olivat hetken puheenaiheena, mutta rata ei niinkään. Mustien nelosella tuli ensin ruma kaarre, mutta pienellä itseni korjaamisella se hoitui. Huono aamu näkyi kyllä, sillä keskittymiskykyni oli alkuun aivan kateissa ja ohjasin todella rumasti (eli en lainkaan). Mustan kutosen jarru oli törkeän hyvä, mutta peilikuvassa taas (sininen) olmattomampi. Huomaa, että se on huonompi puoleni ja samalla Kidan huonompi myös... Ei muuta kuin palkkailuja jarruttamisesta. :)
Punaisella radalla A veti pari kertaa kohti, yksinkertaisesti luotin liikaa putkeen menoon enkä ohjannut, niin siinähän sitten kostautui. Tsemppasin, potkaisin itseäni henkisesti päähän ja tadaa, ei ongelmaa. Kida on niin kultainen, voi kun minäkin olisin sen arvoinen. Kieltämättä eilen ja tänään oli sellaista hullunmyllyä, että pääkopan pitäminen joten kuten asiallisena on ollut vaikeaa.
Treenin päätteeksi loppukävely Eskon, Kidan ja Leon kanssa. Kida ja Esko ovat normaalisti näyttäneet toisilleen kiukkunaamaa, kun ne ovat kohdanneet vain kisoissa kiihkopäällä. Kaksikon välillä näin treeneissä ei ongelmia ollut, vaan sopusoinnussa kuljettiin sateisessa metsässä nutut niskassa, havujen neulasia varpaiden välissä.
2016 aarteet agility agilitykarkelo agilityliikkeet aiheen vierestä angst arki arvonta epikset eräjormat flow flying dog haaste haku hehkutus hoitokoira huumori ilmoitus joulu juhlapäivä juokseminen juoksuhaaste jälki kaupunkikoira kesä kevät kisa koulutus kurssit kuulumisia kuvat kysymyspostaus leiri lomalla luonnetesti m-pentue maalla on mukavaa mahtava fiilis mainos marina match show matka meno MH miten meni noin omasta mielestä murren murkina mätsärit möllitoko nauru näin minä teen näyttely onnellisuus paimennus pentuelämää pentuprojekti piirros pm pohdinta pomeranian Pyöräily rakkau rakkautta rallytoko ratapiirros rauniot road trip ruoka sairastelu shoppailu sienikoira sponsori synttärit talvi tara tavoite tekstiä terveys toko tokokoe tokoliikkeet tulossa tunti turhuus valmennus veto video videopostaus videot viesti vloggaus voitto! vuosikatsaus wirneen ystävä ystävät
(iiiik. Numero 100 lähenee!) Voi pienet koira-...
#2 Agilityn aloittaminen nuoren koiran kanssa
Koiran kesätukka - puolesta vai vastaan?
Template Created By : ThemeXpose | Distributed By Gooyaabi Templates. All Rights Reserved.