cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs cs cs cs pl it en es es cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs it en cs en es es cs cs cs it en cs en es es cs cs cs it en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
„Je to okamžik zlomu,“ rozplýval se 14. října na konferenci OS Privacy ve Štrasburku Ralph Bendrath, jeden z organizátorů berlínské akce Freedom not Fear. „Jedenáctého října jsme v centru Berlína nebyli svědky vystoupení několika aktivistů na ochranu soukromí, ale zrodu nového společenského hnutí.“ Podle tvrzení účastníků se na pochodu v centru města sešlo až sto tisíc lidí, aby protestovali především proti tomu, že se Německo proměňuje ve „sledovací stát“. I když agentura DPA ve své zprávě o akci citovala policejní zdroje, podle nichž se pochodu v jeden okamžik nikdy neúčastnilo více než 15 000 lidí, jedná se stejně v evropském kontextu o zcela ojedinělou událost. Simultánní protesty se sice konaly v dalších více než deseti městech po celém světě, ovšem v podstatně menším rozsahu. Před londýnským parlamentem tak například skládalo koláž s obrazem premiéra a názvem akce jen několik desítek lidí, v Praze se street party pod tímto heslem zúčastnilo maximálně tisíc lidí a několik soundsystémů a hudebních skupin.
Německá akce také byla výjimečná svým důrazem na téma pro širokou veřejnost zdánlivě těžko uchopitelné – povinné uchovávání údajů o elektronické komunikaci občanů a zpřístupňování těchto databází bezpečnostním složkám. Naproti tomu třeba v Praze se poukazovalo především na poněkud zjevnější zamoření veřejných prostorů kamerovými systémy, nebo problémy se zpackanou pražskou Openkartou.
Pro úspěch, s nímž němečtí ochránci soukromí dokázali oslovit širší veřejnost, lze najít několik vysvětlení. V první řadě se dá tvrdit, že se jim v posledním vystoupení podařilo zúročit několikaleté dosavadní úsilí. Kampaň proti národní implementaci evropské směrnice, která nařizuje, aby teleoperátoři a internetoví provideři povinně plošně uchovávali data o tom, kdo, s kým, jak a odkud komunikuje, trvá v Německu již několik let. Letos byla dokonce v jejím rámci podána dosud nejrozsáhlejší stížnost v historii Spolkového ústavního soudu. Skupinovou stížnost, podpořenou 34 000 německých občanů, připravilo osm právníků ze sdružení Pracovní skupina Vorrat a Spolkový ústavní soud na jejím základě o šest měsíců pozdržel účinnost některých ustanovení nového zákona o telekomunikacích, která směrnici v Německu zaváděla. I přes toto částečné vítězství ovšem nadále musejí telekomunikační společnosti uchovávat data o svých zákaznících, nemohou je ovšem samy využít. Přístup ke shromážděným informacím tak zůstává v rukou policie, a to pouze v odůvodněných případech při vyšetřování závažné trestné činnosti, pokud není možné data získat jiným způsobem.
Svou roli v citlivosti německé veřejnosti vůči nepřiměřeným bezpečnostním pravomocím
státu mohou ale hrát ještě hlubší historické důvody. Zmiňme jen, že si Německo letos připomínalo čtyřicáté výročí studentských protestů v roce osmašedesát, které byly do podstatné míry spojené se snahou vlády o zavedení větších pravomocí během výjimečného stavu. V současné kampani pak aktivisté využívají i odkazů na zneužívání moci ve východním Německu svým označováním současné sledovací mánie za Stasi 2.0.
Ovšem odpůrcům sledování komunikace v Německu nahrály i události zcela nedávné. Před pár měsíci místní média přinesla šokující zprávy o tom, že německý Telekom za pomoci najaté firmy nechával odposlouchávat členy vlastní dozorčí rady a vybrané novináře. Případ nyní řeší státní zastupitelství. List Der Spiegel také informoval o podezření zástupců zaměstnanců z dozorčí rady, že firma kontrolovala i elektronickou poštu odborářů. A jako by to nestačilo, začátkem října musel T-Mobile oznámit, že ztratil data 17 milionů svých zákazníků. Byla mezi nimi nejen telefonní čísla, ale i adresy, data narození a zčásti také e-mailové adresy řady známých politiků, ministrů či miliardářů. Mezi poškozenými je také jeden bývalý spolkový prezident. K dovršení těchto skandálů se připojila přímo v den pořádané demonstrace zveřejněná informace o tom, že Deutsche Telekom v důsledku chyby umožnil přístup k údajům dalších 30 milionů zákazníků pozemních linek.
Jen o den později, 15. října, ovšem optimismus Ralpha Bendratha nad možným obratem v trendu posilování sledovacích pravomocí státu ochladila zpráva z Lucemburku. Generální advokát Evropského soudního dvora tam totiž vydal své stanovisko, v němž navrhl, aby byla z formálních důvodů zamítnuta žaloba irského státu proti evropské směrnici o uchovávání dat o elektronické komunikaci. Stanovisko sice není pro rozhodnutí soudu závazné, ovšem pozorovatelé se shodují v názoru, že k němu soud výrazně přihlédne a rovněž se nebude podstatou – tedy porušováním soukromí občanů plošným uchováváním jejich dat – zabývat. Sporná evropská směrnice a příslušné zákony jednotlivých členských zemí tedy zřejmě zůstanou ještě nějaký čas v platnosti. Na nejmladší společenské hnutí současnosti tak první skutečný bod zlomu teprve čeká.
Evropský parlament v září odmítl podnět vlád některých evropských zemí nařídit povinné tříleté uchovávání záznamů o všech telefonátech a textových i e-mailových zprávách občanů. Rozhodnutí ale neznamená konec přípravy podobných norem, nýbrž pouze to, že o šmírování …
Souboj občanského a etnického principu
O příčinách vzniku chudinských lokalit i sporech o řešení problému sociálního vyloučení části občanů hovoří antropolog Tomáš Hirt.
Rádio Svobodná Evropa/Rádio Svoboda (RFE/RL) je největší rozhlasovou stanicí s mezinárodní působností, která vysílá z území České republiky. Akbar Ayazi, ředitel afghánského …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates