ceb en en cs fr de en en cs cs cs cs cs km cs km cs en nb cs cs km cs cs km cs en cs cs cs km cs cs en cs cs en cs cs en cs cs cs en cs cs en en en
Studie ověřuje možnosti adaptace objektu Kina 70 na multifunkční a reprezentativní kulturní stavbu Nového Města nad Metují při respektování jejích stávajících architektonických kvalit a na základě zasazení do širších souvislostí rozvoje každodenního centra města, tzv. Zlatého trojúhelníku.
Smyslem zpracování studie je snaha odvrátit nevratné poškození a znehodnocení objektu Kina 70, ke kterému může dojít vlivem dosavadního neuváženého a z dlouhodobého pohledu nekoncepčního rozhodování o jeho budoucnosti.
Cílem studie je znovu poukázat na nezbytnost široké odborné diskuse nad budoucností objektu Kina 70 a oblasti Zlatého trojúhelníku tak, aby jednotlivé záměry odpovídaly svou kvalitou společnému cíli, kterým by měla být ambice vytvořit živé, reprezentativní a přívětivé městské centrum, které budou místní rádi navštěvovat.
V případě Kina 70 a jeho bezprostředního okolí to znamená postupovat vhodnou formou architektonické soutěže a o budoucí podobě rozhodnout na základě porovnání a odborného vyhodnocení několika možných přístupů.
Kino 70 v Novém Městě nad Metují je jedním ze čtyř projektů kin realizovaných na území tehdejšího Československa vzniklých na základě vzorového projektu nazývaného „Modrý obdélník“. Jednalo se o projekt panoramatického kina pro 400 diváků, který vzešel z architektonické soutěže pro potřeby Československého státního filmu a následně byl rozpracován v Krajském projektovém ústavu v Praze. Autorství projektu je dle dostupných informací možné přisuzovat Stanislavu Talašovi (spolupracovník Ing. arch. Vladimíra Dědečka), Karolu Ružkovi, A. Majerovi a statikovi Jiřímu Kaldounovi (významný spolupracovník Ing. arch. Karla Pragera).
V řešení je možné vysledovat vlivy Talašova profesora Vladimíra Karfíka (významně se podílel na budování baťovského Zlína, dříve spolupracovník Le Courbisiera a Frank Lloyd Wrighta), který jistě dokázal svým studentům zprostředkovat kontakt se svobodným světem a relevantními architektonickými tendencemi tehdejších architektonických „stars“.
V projektu jsou tak patrné jednoznačné citace Miese van der Rohe (Neue Nationalgalerie v Berlíně, Farnsworth House, Villa Tugendhat), Frank Lloyd Wrighta (Fallingwater House), či Le Courbisiera (Vila Savoye) a současně výrazná afinita k odkazům tradiční antické architektury a snaze o její hmotovou abstrakci.
Návrh objektu je charakteristický prolnutím dvou základních geometrií. Do horizontálního převážně transparentního objemu vstupu a společenského zázemí je zapojena ustoupená a převýšená hmota sálu. Vzájemné kompoziční vztahy mezi oběma částmi je možné rozklíčovat z provedené kompoziční analýzy. Smyslem transparentní vstupní části s krytým portikem byla bezpochyby snaha stavby komunikovat a vzájemně se propojovat s velkorysým veřejným předprostorem před objektem.
Projekt se důrazně odklání od předešlé etapy socialistického realismu a jednoznačně se vlivem otevřenějšího společenského prostředí přihlašuje k evropské architektuře tzv. internacionálního stylu a k tradici prvorepublikové československé avantgardní architektury, která byla v bezprostředním kontaktu s ikonami světové architektury. Kino 70 v N.M.n.M., spolu s Kinem Hvězda v Trnavě, stále funguje bez významných degradujících přestaveb nebo transformací. Další dvě stavby prošly nevratným procesem zásahů, které se, přes odlišný účel, příliš neliší od způsobu, jakým s objektem zachází stávající návrh přestavby Kina 70.
Hmotová kompozice objektu je ve směru k Nádražní ulici ukončena otevřeným ochozem s jednoznačnou horizontálou desky zastřešení. Tento element v podobě hodnotného propojení exteriéru a interiéru je třeba vnímat, respektovat a zachovat jako hlavní městotvorný princip stavby, který je nutné dále rozvíjet.
Příležitost k umístění prostorových požadavků nezbytných pro adaptaci objektu na multifunkční zařízení se nachází směrem do ulice Nerudova. Rozšíření naznačeným směrem současně umožňuje vyřešit nedořešený vztah objektu k danému uličnímu prostoru.
K tomu, aby bylo možné dořešit vazbu objektu na uliční prostor Nerudovy ulice, je nutné doplnit objem i výškově na hladinu stávajícího kubusu kino sálu. Toto řešení skýtá příležitost v rámci obsahové skladby objektu řešit umístění alternativních vstupů a vytvářet nová propojení mezi exteriérem a interiérem.
Adaptace a rozšíření v dané logice dokončí prostorovou kompozici multifunkčního kulturního domu. Jeho lepší zapojení do okolní urbanistické struktury centra města podpoří vytvoření živých a atraktivních vazeb mezi objektem a veřejným prostorem města.
Vizuální propojení interiéru a exteriéru, v současné době znemožněné, je zásadním městotvorným prvkem stavby, který je nutné respektovat a znovu rehabilitovat. S prostředím města objekt komunikuje prostřednictvím kavárny a navazujícího přednáškového sálu (salonku). Návrh zachovává velkorysost a otevřenost vstupní čelní partie domu, krerá je pro něj i centrum „Zlatého trojúhelníku“ charakteristická.
Kryté loubí zvyšuje příležitosti, aby společenský obsah domu vystoupil i do veřejného prostoru náměstíčka před ním. Paralela s domy na náměstí, kdy loubí je přirozeným rozšířením náplně objektu, je zřejmá.
Rozšíření objemu do Nerudovy ulice
Umístění funkcí a provozů potřebných pro adaptaci na multifunkční kulturní objekt je třeba řešit směrem do Nerudovy ulice. To umožňuje jednak zachovat hodnotný charakter průčelí objektu a současně dořešit jeho vztah k parteru města tak, aby se stal jeho součástí a lépe s ním komunikoval.
Sál, umístěný nad úrovní stávající desky loubí, vytváří příležitosti pro nové pohledy z něj směrem k historickému centru se zámeckou věží. Objekt se tak zapojuje do širších urbanistických vazeb a profituje z hodnotných scenérií, které město nabízí.
Úspěch veřejné kulturní stavby spoluvytváří kvalita okolního veřejného prostoru. Ten musí zvát k pobývání a vhodně komunikovat s budovou tak, aby podpořil její provoz. Cílem musí být vytvoření pobytového, reprezentativního, přístupného a prostupného veřejného prostranství bez zbytečných bariér, které bude vybízet k setrvání a trávení času ve veřejném prostoru. Aby tomu tak bylo, musí existovat vzájemná synergie mezi kulturním domem a navazujícím veřejným prostorem. Obsah domu a jeho komunikace směrem ven musí podporovat a obsluhovat veřejný život venku. Opačným směrem bude atraktivita veřejného prostoru posilovat ekonomiku provozu kulturního objektu.