cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs pl ru fr cs en hbs_lat pl en es cs en es es cs en en de en en cs en en en es en cs pl en de cs en hbs_lat pl de en ru cs en es es cs en en en en cs en en cs en cs cs cs en en pl pt fr cs en hbs_lat pl de en es cs en es es cs en en en cs en en en cs en cs cs cs cs cs cs hbs_lat cs en en cs en es es cs en cs cs en cs en cs cs cs cs cs en cs pl pt fr cs en hbs_lat pl de de es cs en es es cs en en cs en cs cs cs cs pl ru cs hbs_lat pl de en es cs en es es en cs en nl cs en en cs en cs pl en cs en hbs_lat pl cs vi es cs en es es hu cs en en cs en fr cs en en cs en cs cs en cs en pl pt fr cs hbs_lat pl en zh es cs en es es cs en en cs cs en cs en en cs en cs en cs cs en pl en cs cs hbs_lat pl cs zh es cs en es es cs nl cs cs en en cs cs pl en en cs hbs_lat pl de en zh cs en es es en cs cs cs en en cs en en en cs en en cs en en cs en cs en cs cs en cs es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Sound art jako ztělesnění mezidruhové péče a sounáležitosti s potenciálem překonat jazyková i kulturně-společenská omezení a improvizace na pokraji vymknutí, vznícení či exploze... Na dalším večeru A2+ se představí dvě dua, v jejichž tvorbě experimentování opravdu znamená důsledné testování i těch nejkrajnějších možností.
Veronika Svobodová a  Pia Achternkamp se nedávno potkaly na rezidenčním pobytu na norském ostrově za polárním kruhem a vytvořily Shrimp, interdisciplinární duo zaměřené na zkoumání podvratného a transformativního rozměru zvuku. Smyslem jejich zvukových krajin je komunikace a interakce s lidskými i ne-lidskými entitami a neživým prostředím: vodou, větrem, kameny. Sound art se v jejich pojetí stává ztělesněním mezidruhové péče a sounáležitosti a má potenciál překonat jazyková i kulturně-společenská omezení. Veronika Svobodová se věnuje divadelní scénografii a ve svých zvukových performancích používá vlastnoručně vytvořené mechanické aparáty na pomezí hudebních nástrojů a uměleckých artefaktů, které jí pomáhají dolovat zvuky například z oblázků, břidlicových desek, dřeva či písku. V Berlíně usazená skladatelka, multiinstrumentalistka a performerka Pia Achternkamp se stejně jako její spoluhráčka pohybuje mezi hudbou a divadlem: přerušila studium filosofie, aby se mohla plně věnovat hudební tvorbě a skládání kompozic pro divadelní a taneční představení.
Duo Les Marquises tvoří francouzská akordeonistka a turnatablistka Emilie Škrijelj a belgický bubeník Tom Malmendier. Škrijelj testuje možnosti akordeonu, který používá jednak jako plnohodnotný, jakkoli spíše „znásilňovaný“ nástroj, jednak jako zdroj elektroaukustického materiálu k dalšímu procesování. Výsledkem je zvuk, který jako by popíral podstatu tohoto aerofonického hudebního instrumentu a který je, stejně jako ruchy z gramofonových desek, adekvátním výrazovým prostředkem ke komunikaci s neurotickým bubnováním Toma Malmediera. Jak ukazují desky Les Marquises a Tropism i záznamy živých vystoupení, základní charakteristikou improvizací dua je všudypřítomný neklid – ať už se ubírají jakýmkoli směrem a jsou vedeny v jakékoli poloze, v každém okamžiku jako by hrozilo vymknutí, vznícení či exploze.
Na dalším večeru experimentální série čtrnáctideníku A2 se 23. června v klubu Punctum představí švédsko-rakouské improvizační duo Mikko Savela & Paul Gründorfer a tuzemská královna modulární syntézy Jano Doe s živou projekcí Martina Blažíčka..
Švédský kytarista finského původu Mikko Savela experimentuje s různými způsoby hry na preparovanou akustickou kytaru. Mívá ji položenou ve vodorovné poloze a používá ji spíše jako bicí sestavu než harmonicko-melodický nástroj. Upravuje ji pomocí rozmanitých předmětů a uplatňuje výlučně neortodoxní techniky hraní. Kromě kytary při svých performancích využívá i různé druhy mikrofonů a elektroniku. Na aktuálním turné vystupuje s rakouským improvizátorem Paulem Gründorferem, který zkoumá zvuk jakožto jev vznikající v podmínkách konkrétního místa. Jeho tvorba se zaměřuje na procesy, které se vyvíjejí v prostoru, a ke zvuku přistupuje jako k fenoménu, do nějž se do určité míry obtiskuje sociální a životní prostředí. Zabývá se nestabilitou systémů, zpochybňuje roli kontroly a snaží se odkrývat skryté mechanismy. Kromě zvukových performancí se Gründorfer zabývá také tvorbou audiovizuálních instalací.
Jano Doe je sólový projekt kurátorky, kulturní manažerky a konstruktérky nástrojů Kataríny Gatialové. Je členkou live-codingového Kolektivu nebo noisových skupin Inocenc a Augiášův sonický chlév. Experimentuje se softwarově řízeným rádiem a věnuje se opravě a zviditelňování starých syntezátorů. Její živá vystoupení mají formu live-patchingu – všechny signálové cesty vznikají na jejím vlastnoručně vyrobeném modulárním syntezátoru přímo před publikem v kombinaci s no-input vazbením mixpultu a zašuměnými kazetovými smyčkami. Vznik a tvarování signálu jsou demonstrovány na obrazovce osciloskopu a lo-fi estetiku příležitostně doplňují světelné efekty v podobě hořícího modulu nebo napájecího zdroje. Debutová nahrávka Duranzie vyšla v roce 2018 na značce Genot Centre.
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
V rámci koncertní spolupráce volného promotérského sdružení Jednota a čtrnáctideníku A2 se představí multimediální projekt Roberta Curgenvena a Kat McDowall, Tasos Stamou provede živou verzi desky, která rozvíjí odkaz tradiční řecké hudby, a Kadonnut Manner naservíruje american primitive guitar „na finský způsob“.
Australan Robert Curgenven je dnes už spíš nomádem. Když se svou ženou Kat McDowall prodali dům v Irsku, začali putovat po celém světě a pobývat na místech, kde mají možnost věnovat se dlouhodobým site specific projektům. To může znamenat jedny z největších varhan na světě nebo konkrétní obyčejnou místnost a její rezonanční charakteristiku. Curgenven patří k uznávaným soundartistům, má za sebou nespočet akcí, výstav či instalací a také řadu nahrávek, například na labelech Line, Tapeworm nebo Fort Evil Fruit. Časopis Wire ho oprávněně přirovnává k veličinám elektroakustické hudby, jako jsou Éliane Radigue nebo Alvin Lucier. Velká část Curgenvenovy tvorby se odehrává ve spodní části zvukového spektra, v žádném případě se však nejedná o laciný trik založený na fyzickém prožívání nízkých frekvencí. Stejně jako výše zmínění skladatelé má vyvinutý cit pro vzácné souzvuky i zvukové anomálie. V Punctu Curgenven s McDowall představí multimediální projekt, jehož součástí by mělo být i „architektonické osvětlení“.
Řecký skladatel, zvukový technolog a lektor Tasos Stamou využívá vlastnoručně modifikovanou elektroniku, upravené akustické nástroje, saxofon, buzuki, nalezené objekty, ale také syntezátory nebo počítačové aplikace. Na aktuálním turné uvede živou verzi alba Antiqua Graecia, které vyšlo na jaře roku 2021 na finské značce Ikuisuus. Jde o závěrečnou část volné trilogie, v níž skladatel dlouhodobě žijící v Londýně programově pracuje s odkazem tradiční řecké hudby. Aniqua Graecia stojí podobně jako desky Musique con Crète a D.A.D., obě vydané v roce 2020 na labelu Discrepant, na pomezí experimentální hudby a folkloru. Improvizovanou hrou na tradiční nástroje, živými elektroakustistickými manipulacemi a využíváním nahrávek autentické lidové hudby vytváří zvukový svět, jímž vzdává hold kultuře své vlasti. Přístup k hudbě, jenž by se dal s nadsázkou charakterizovat jako „starožitné experimentátorství“ či „futuristický folklor“, Stamou rozvíjí také v pořadu Future Folk pro athénské online rádio Movement.
Finský hudebník Lauri Manner alias Kadonnut Manner navazuje na tradici syrové, barvité hry na akustickou kytaru, pro niž se od časů Johna Faheyho vžilo označení american primitive guitar. Jeho v zásadě tradiční pojetí inklinuje k hrubější, méně pastorální straně žánru, přičemž využívá otevřené ladění, nenápadně chytlavé rytmy nebo střídmější lyrické melodie. V detailech se vynořují náznaky tradiční hudby z oblastí Středozemního moře, Blízkého východu a samozřejmě Finska, případně pod nosnými linkami vystupuje drone. V souladu s názvem („ztracený světadíl“) jde o hudbu podněcující obrazotvornost k fantaziím o neznámých, a přitom povědomých krajinách.
vstup 220/250 (s novým číslem A2)
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
Akce probíhá s podporou Ministerstva kultury ČR a Magistrátu hl. m. Prahy.
#1 ŽELEZNICE s Jaroslavem Rudišem a Michalem Špínou
s Jaroslavem Rudišem a Michalem Špínou
Procházka méně známými místy v Praze včetně projížďky vlakem, čtení z literárních textů a povídání o kulturních dějinách železnice nejen v hlavním městě. Navštívíme několik známých i pozapomenutých pražských nádraží a vše zakončíme v dejvické nádražce.
2. května 2022, 14:00–17:30
Sraz před výpravní budovou nádraží Praha-Vršovice https://mapy.cz/s/denomadoku
Délka pěší trasy: do 5 km. Terén není vhodný pro kočárky.
Kapacita: 25 osob. Vstupenky v ceně 100 Kč v prodeji na eshopu A2 https://eshop.advojka.cz/
Vstupenka nezahrnuje jízdné. Ve vlacích platí tarif PID (Lítačka).
Spisovatel Jaroslav Rudiš získal za svůj „železniční“ román Winterbergova poslední cesta řadu literárních ocenění v Německu i Česku. K železnici se váže také jeho komiksová trilogie Alois Nebel. Redaktor A2 Michal Špína napsal o železnici v dějinách literatury disertační práci a rozhlasový seriál Neúprosné rovnoběžky.
Lorenzo Abattoir (IT), Maria Komarova: 555 Bugs (CZ/BY)
Na prvním letošním koncertu série A2+, který pořádá čtrnáctideník A2 ve spolupráci s pořadatelským kolektivem Jednota, vystoupí dva soundartisté, které pojí využívání DIY nástrojů či objektů a site-specific přístup: Lorenzo Abattoir a Maria Komarova.
Turínský zvukový umělec Lorenzo Abattoir ve své tvorbě ohledává vztah mezi spirituálními praktikami a neobvyklými metodami zpracování zvuku. Pracuje s preparovanými objekty, vlastnoručně vyráběnými nástroji, analogovou i digitální elektronikou nebo terénními nahrávkami. V Praze vystoupil v roce 2015 s noisově-ambientním kolektivem Mare di Dirac, který svým zvukem a ritualistickými performancemi náleží k volnému okruhu italských kapel, pro něž pořádkumilovní publicisté a hudební fanoušci zavedli nálepku „italská okultní psychedelie“, a o dva roky později i se sólovým programem. V loňském roce vyšlo Abattoairovo album Ostensione, složené „takřka výhradně z ruchů, jež sice mohou být považovány za zvukový odpad, ale zároveň působí tajemně a velmi křehce. Ať už pocházejí z oblasti techniky či každodenních lidských činností, zpravidla jde o zvuky, které jsou v reálném světě často tak tiché, že je potřeba je výrazně zesílit, abychom si jich vůbec všimli. (…) Charakter nahrávky určuje především všudypřítomná těkavost, ať už v čase (máloco trvá delší dobu) nebo v prostoru (výrazná stereofonie). Krása v pojetí Lorenza Abattoira je zkrátka nestabilní“ (viz recenzi v A2).
Maria Komarova je intermediální umělkyně běloruského původu, která se věnuje zejména divadlu, scénografii a soundartu. Ve své umělecké praxi se zaměřuje na výzkum působení různých neživých entit a objevování možností jejich vzájemného působení. Zvuk považuje za performativní médium. Ve svých site-specific instalacích a performancích využívá vlastní neamplifikované DIY nástroje-objekty (tzv. brouky), které rozeznívají prostor a zároveň jsou prostorem samy rozeznívány. V performanci s názvem 555 brouků vytváří pomocí nalezených předmětů a vlastních elektronických zařízení umělou krajinu, v níž běžné objekty získávají nové významy a formy ve spontánních interakcích. Stávají se něčím jiným: specifickými bytostmi s vlastními kvalitami, jež naplňují prostor drobnými zvuky: šustěním, křupáním, pískáním či praskáním. Zdánlivá primitivita a repetitivnost soundscapu přenáší posluchače do světa mentolových bzučáků, jednookých sirén, citronových pulců, zázvorových tygrů, plastových brouků a jiného hmyzu.
Vstup 150/180 CZK (s aktuálním číslem čtrnáctideníku A2)
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
Akce probíhá s podporou Ministerstva kultury ČR a Magistrátu hl. m. Prahy.
A2 & Asociace MLOK uvádějí: Timothee Quost (FR), Aldana Duoraan (CZ/RU) Amberg/Schmid (CH)
Francouzský trumpetista a skladatel Timothée Quost patří k nejvýraznějším trumpetistům na současné evropské experimentální a improvizační scéně. Po studiu klasické hudby se začal věnovat jazzu a poté zejména improvizaci. Ve svých sólových vystoupeních originálně používá rozšířené techniky hry na trubku, kterou snímá kontaktními mikrofony a upravuje její zvuk. Svým přístupem se snaží přiblížit k esenci i limitům nástroje a výsledkem jsou vrstevnaté zvukové plochy, překvapivé rytmické struktury i melodické linky. Kromě svých sólových koncertů hraje v mnoha dalších projektech od dua po větší ansámbly. Spolupracuje s hudebníky, jako jsou např. basista Barry Guy, bubeník Michael Zerang nebo saxofonistka Lotte Anker.
Aldana Duoraan pochází z Republiky Sacha (Jakutsko), v současnosti žije v Praze. V Česku reprezentuje tradiční jakutský styl hry na chomus (brumle), organizuje workshopy a vyučuje techniky hry. Ve svých čistě instrumentálních performancích střídá několik druhů tohoto nástroje, přičemž každý má svůj tón a ladění. S pomocí dechu a pohybů rukou vytváří rytmické, hluboce meditativní kompozice, které občas mohou připomenout experimentální elektronickou hudbu. V roce 2021 vydala debutovou kazetu Üs kut. „Hodinová nahrávka, ač z povahy nástroje primitivistická, postupně projde mnoha světy (rytmy a oscilacemi) a nejsilněji působí v momentech intenzity paralelních nebo spodních rezonancí a zapojení hlasu. Deska působí výjimečně i v produkci pražského labelu Řehole (vydávajícího projekty Timmi nebo NBDY), kde propojuje přilehlá území noisu, zvukové magie a tradičního folklóru“ (Ondřej Parus, A2).
Saxofonista a klarinetista Elio Amberg se pohybuje mezi Lucernem a Berlínem. Ve své tvorbě se zaměřuje na rozšířené techniky hry na dechové nástroje, prozkoumává rytmické konstrukty a ohledává hranici vedoucí mezi akustickou a elektronickou hudbou. Je součástí uskupení Club Dänemark, které v Lucernu pořádá experimentální a transdisciplinární akce. Silvan Schmid je trumpetista žijící střídavě ve Švýcarsku a Nizozemí. Vystupuje a nahrává s mnoha hudebníky a formacemi na improvizační a experimentální scéně. Je členem kolektivu Gamut, který v Curychu provozuje stejnojmenné vydavatelství (Edition Gamut) a organizuje koncerty. Ve společném duu Amberg se Schmidem experimentují s rytmickými strukturami a amplifikací.
Vstupné150,-/180,- s aktuální Ádvojkou
Balázs Pándi & Petr Vrba (HU/CZ), Chlamydoe (SK/CZ)
Balázs Pándi & Petr Vrba
Spolupráce dvou hudebníků, kteří mají společného leccos, ale především to, že hrají rádi a hrají hodně. A jak maďarský bubeník, tak český hráč na dechové nástroje a elektroniku upřednostňují kolaborace před sólovým hraním a oba se často zaplétají se slavnými jmény experimentální scény (jmenovat nebudeme, protože všecka sláva – polní tráva). Když byl Balázs Pándi před téměř deseti lety na poslední chvíli zařazen do programu festivalu KontrA2punkt, Tom Smith, k jehož setu byl přizván, o něm prohlásil: „Balázs potřebuje bicí, ale kdyby nebyly k dispozici, je vlastně schopen zahrát na cokoli. Stačí mu třeba pár kovových lžic…“ Těžko lépe vystihnout Pándiho hyperaktivní existenci v hudebním světě. Petr Vrba sice možná nezahraje na cokoli, ale stejně jako Balázs Pándi je schopen hrát takřka s kýmkoli. Znásobí se jejich přednosti, nebo se navzájem požerou? Vzhledem k apetitu i zručnosti obou hudebníků lze nějakou formu hostiny očekávat na každý pád.
Pod roztomilý název Chlamydoe se uchýlila příležitostná spolupráce Jano Doe s Janem Klammem. Duo vzniklo v roce 2019 v prostředí pražského kulturního centra Punctum a jeho zrod podle všeho inspirovaly společné vnější znaky obou příslušníků pražské experimentální scény – ať už šlo o jejich vysoké a hubené postavy, podobné účesy či zálibu v tílkách. Setkání modulární syntézy s páskovými manipulacemi a primitivistickou kytarovou improvizací ukázalo, jaké to je, když se nepředvídatelnost a chaos rozhodnou společně utkat koberec: nejde o to, jak vypadá ani jestli je příjemný na dotyk, ale kde všude se dá roztáhnout, zda se na něj chytají chlupy a co všechno do něho nakonec lze zabalit.
Vstupné 120 / 150 (s aktuálním číslem čtrnáctideníku A2)
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
Akce probíhá s podporou Ministerstva kultury ČR a Magistrátu hl. m. Prahy.
TOC (FR), B4 (CZ), O Reche Modo (FR/CZ)
Druhý říjnový večer A2+ by mohl mít podtitul „Nebojíme se hudby!“ Vystoupí totiž skupiny, které svou muzikálností přesahují obvyklé limitní hodnoty pravidelného koncertního cyklu čtrnáctideníku A2. Mezi improvizujícími krautrockery z Francie a Česka bude ovšem stát zvukový extremista O Reche Modo.
Trio Toc pocházející ze severofrancouzského Lille produkuje od roku 2008 hutnou, energickou a místy až transovou improvizovanou hudbu založenou na svobodném, nebo dokonce svévolném nakládání s prostředky nejrůznějších žánrů, ať u jde o krautrock, jazzcore, psychedelii, experimentální pop nebo postrock. Přestože eklekticismus často vede k bezradnosti – a tím spíš, je-li podložen nástrojovou virtuozitou –, skupině ve složení Jérémie Ternoy (Fender Rhodes piano), Ivann Cruz (elektrická kytara) a Peter Orins (bicí) se daří nevystavovat na odiv své hudební vzdělání a udržovat svou produkci v neustálém sváru mezi hudební sofistikovaností a ničím nespoutanou a ve své podstatě primitivní radostí ze hry a zvuku.
Skupina B4 funguje od roku 1998 v proměnlivém obsazení, jehož jádro vždy tvořili klávesista David Freudl, kytarista Tomáš Procházka a bubeník Leoš Kropáček. Od začátku se zabývá improvizovanou hudbou postavenou na psychedelii a fragmentech noise, jazzu a rocku se zvláštním zřetelem na specifický zvuk bývalého východního bloku. B4 je patrně první česká hudební skupina po revoluci provozující aktivně krautrock. Studiové nahrávky i živá vystoupení skupiny jsou značně rozmanitá, název B4 tak vlastně zastřešuje několik odlišných projektů. Jeden z nich je zaměřen na elektronické verze písní Plastic People of the Universe, další průběžně vznikají a zanikají. Svůj tradiční sound vycházející z analogových klávesových nástrojů, páskových ech a dalších historických efektů nyní skupina obohacuje zvukem nástrojů současných, reálných i virtuálních. Po letech zaměřených na instrumentální hudbu vydali v roce 2019 česky zpívané písničkové album Plastová okna a v současné době připravují desku, která ještě více experimentuje s populárními žánry.
A protože Toc a B4 spolu sdílí inklinaci k improvizovanému popu, bylo nevyhnutelné, aby mezi ně vstoupil cizorodý prvek: o rovnováhu světa se postará v Praze usazený francouzský hudebník Romano Krzych se svým sólovým projektem O Reche Modo. Ač začínal jako jazzový saxofonista ovlivněný Johnem Coltranem, v současné době ho lze označit za ryzího zvukového extremistu. Kromě saxofonu využívá elektronické ruchy, mixpultové vazby, zkreslený vokál či diktafonové nahrávky a všechno, co dělá, dokáže zařídit tak, aby každá investice byla předem zabitá a každý deficit maximálně zúročen. Hlavní tvůrčí tajemství Romana Krzycha spočívá v tom, že nikdy nepustí, co se mu už dávno rozpadlo pod rukama. Příležitostně organizuje koncerty a provozuje Rádio Nuda, v němž kombinuje reprodukovanou hudbu s živou zvukovou improvizací.
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
vstup: 150 / 180 s aktuálním číslem A2
Akce probíhá s podporou Ministerstva kultury ČR a Magistrátu hl. m. Prahy.
Martin Režný, Petr Válek
Pražský letohrádek Hvězda do konce října hostí výstavu Setiny, uspořádanou u příležitosti 100. výročí narození spisovatelky a překladatelky Bohumily Grögerové. Ve výstavních prostorách letohrádku probíhá také bohatý doprovodný program, jehož součástí jsou i dva večery hudebního cyklu kulturního čtrnáctideníku A2. Po zářijové spolupráci hudebníka Ondřeje Paruse a herečky Jindřišky Křivánkové a zvukové performanci Stanislava Abraháma vystoupí v sobotu 2. října dva výrazní zvukoví experimentátoři, Martin Režný a Petr Válek.
„Mám rád hudbu, která je nečekaná. Takovou, která umí překvapit, může i atakovat a vůbec jít za hranu,“ říká důležitá postava ostravské experimentální scény, organizátor festivalu Hlukovae mystéria a kurátor koncertního programu galerie Fiducia Martin Režný o tom, co je základem jeho dramaturgie – a stejnými slovy by šlo popsat i jeho vlastní tvorbu. Tentokrát se nechá inspirovat radiofonickými hrami Bohumily Grögerové a akustickou poezií.​
Zvukové hračky Petra Válka jsou vyústěním autorovy sběratelské a kutilské vášně – odpadky nalezené při toulkách jsou kombinovány s materiály, které čekají na využití v zahradní kůlně. Koncerty překvapí sofistikovaným a zároveň masivním zvukem a zejména pak Válkovou absolutní kontrolou nad kolekcí podivných nástrojů, připomínající rozpohybované a ozvučené smetiště.
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
Výstavu Setiny i doprovodné programy pořádají Památník národního písemnictví a kulturní čtrnáctideník A2.Výstava se koná pod záštitou ministra kultury ČR Lubomíra Zaorálka a radní pro kulturu hlavního města Prahy Hany Třeštíkové. Za podpory Ministerstva kultury ČR a hlavního města Prahy.
Dave Phillips (CH), Jealousy Party & Utku Tavil (DE), Astralaphitecus (BLR), Ganfield, Jakeš & Režný (US/CZ)
Poslední letní A2+ bude ochutnávkou ostravského experimentálního festivalu Hlukovæ mystéria a představí pestrou paletu přístupů ke zvukové tvorbě a performanci.
Poslední letní A2+ bude ochutnávkou ostravského experimentálního festivalu Hlukovæ mystéria a představí pestrou paletu přístupů ke zvukové tvorbě a performanci.
Vstup 150 / 180 CZK (s novým číslem A2)
Švýcarský zvukový umělec Dave Phillips je aktivní od poloviny osmdesátých let a od té doby se pohybuje mezi soundartem a extrémními hudebními styly. Kromě toho, že se průběžně věnoval sólové tvorbě, působil například v radikální performanční skupině Schimpfluch-Gruppe, grindcorové formaci Fear of God nebo experimentálním kvartetu Ohne. K jeho dlouhodobým zájmům patří také field recordings, které prezentuje jak na hudebních nosičích, tak i naživo. V posledních letech vydává především konceptuální sólová alba, která spojuje environmentalistický a anticivilizační étos, jak naznačují už jejich názvy: Songs of a Dying Species (2015), Sixth Mass Extinction (2019), Post Homo Sapiens (2020) nebo Humanity Is the Virus (2021). Sám svůj přístup k tvorbě považuje za zvukový aktivismus a svou produkci nazývá rituální protestní hudbou. Konceptuální polohu neopustil ani na letošní nahrávce To Death, k níž ho inspiroval dlouhý proces umírání jeho otce. Nejde tu ovšem o osobní zkušenost s odchodem blízké osoby, ale o různé náhledy na smrt jakožto ontologický problém.
V Berlíně usazené italské duo Jealousy Party mixuje noise a improvizaci s funkem, dubem, experimentálním rockem a svébytnými elektronickými kolážemi a výslednou fúzi nazývají „punca“. JP založili Roberta WJM Andreucci a Mat Pogo ve Florencii v roce 1995 a od samého počátku šlo o projekt otevřený variacím, experimentům a kolaboracím s dalšími hudebníky v čele s multiinstrumentalistou Edoardem Riccim. V současné době jsou jejich vystoupení založena na živém resamplování a remixování staršího materiálu pomocí DJských CD přehrávačů a další elektroniky a spontánního playbacku, který se stal charakteristickým rysem performancí Jealousy Party. Na pražském koncertě s nimi vystoupí berlínský bubeník tureckého původu Utku Tavil, který využívá netradiční – a velmi špinavé – způsoby amplifikace bicí soupravy.
Astralapithecus existuje od roku 2016 jako sólový projekt zvukového chuligána Pavla Gvozda, jehož tvorba pohybuje mezi noisem, ambientem, industrialem a experimentální elektronikou. Gvozd figuruje v běloruském undergroundu nejen jako hudebník, ale také jako aktivista a pořadatel experimentálních koncertů od roku 2010. Byl mimo jiné členem drone-ambientního dua Noizov_Kov4eg. Na koncertech Astralapithecus kombinuje metodu volné improvizace s procesováním analogových přístrojů a pracuje také s hlasem a vlastním tělem.
Na úvod večera se představí trio Ken Ganfield, Daniel Jakeš & Martin Režný. Hráč na modulární syntezátory Ken Ganfield se nebrání sólovým vystoupením, ale především vstupuje do různých stálejších i nahodilejších kolaborací. Hraje v kapele The Mond (s Pasim Mäkkelou a Petrem Vrbou), je členem Pražského improvizačního orchestru a dlouhodobě spolupracuje s pardubickým freejazzovým triem Frisk. Modulární syntézu používá i Daniel Jakeš, který hraje a vydává pod jménem Koroze a kromě toho působí v duu Jasnovidec. Pražské hudebníky doplní ostravský spiritus agens, hudební dramaturg galerie Fiducia a organizátor festivalu Hlukovæ mystéria Martin Režný alias Säkkikangas.
A2+ je hudební série kulturního čtrnáctideníku A2, probíhající od roku 2012. Zaměřuje se na okrajové či pomezní oblasti současné hudby, zejména na experimentální přístupy, volnou improvizaci, nejrůznější hybridní projevy i subverzivní vpády na území popu.
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates