cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs ceb es cs pl sk en es es cs cs en cs cs cs en cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs es fr ru cs en es es cs cs es it en cs en es es cs cs es sk en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Do Kateřiny Rudčenkové v minulosti část naší literární scény vkládala velké naděje – vzhledem k její tvorbě z přelomu tisíciletí ne neoprávněné. Ve své nové básnické sbírce se však autorka nevyhnula celé řadě klišé. Výrazně pracuje s barvami a barevností, výsledkem je však lakování banalit.
Kateřina Rudčenková patřila na konci devadesátých let k pozoruhodným figurám mladé poezie, po mimořádně kvalitních sbírkách Ludwig (1999) a Není nutné, abyste mě navštěvoval (2001) však úroveň její básnické tvorby strmě klesá. Dalším skokovým propadem je její nová básnická sbírka Chůze po dunách.
Až když mi hlavou probleskly tyto verše z Holanovy Noci s Hamletem (1964): „Není mi lhostejný/ ani jeden krůček a pád/ dítěte v kopřivách“, uvědomil jsem si, co mi – kromě nesnesitelného množství stylistických klišé a literátské sebestřednosti – na nové sbírce Rudčenkové vadí a co mě irituje nejvíce. Je to ostentativně na odiv dávaný citový chlad člověka vůči člověku – samozřejmě především člověka, který v básních mluví a nastoluje tak pravidla fungování fikčního světa, včetně fiktivních interpersonálních vazeb. Subjekt promlouvající z nitra básnické sbírky pochopitelně nemusí být nutně lidumilem deklarujícím každým druhým veršem humanismus a zájem o své bližní. Pokud se ovšem tento cynický typ mluvčího stane významovou dominantou básnického díla, měl by být kladen jeho vztah k druhému jako otázka, jako otevřený problém, nikoli jako danost, nebo dokonce jako životní východisko. Avšak přesně to se u Rudčenkové děje.
Musíš změnit svůj život
Domnívám se, že emocionální distancovanost a pasivita jako životní program jde proti podstatě umění, které je vždy nutně a bytostně silou aktivizující – ať už jde o uměleckou výpověď zaměřenou k lidské intimitě nebo k vztahu člověka a takzvaného objektivního světa. Zcela jasně to vyjádřil Hans Georg Gadamer, když napsal, že umělecké dílo neříká pouze: „To jsi ty!“, ale také: „Musíš změnit svůj život!“ Báseň ze své podstaty otřásá tím, co je obvyklé, pomáhá vykročit z daného, nebo alespoň na okamžik danost přesáhnout a zahlédnout ji, reflektovat. Kniha Chůze po dunách je přímým protikladem právě řečeného – tuto básnickou sbírku charakterizuje záměrná afirmace danosti, ať už je to stylistická „danost“ na úrovni jazykových klišé nebo danost myšlenková, epistemická či hodnotová.
Jestliže je dnes některý z typů psaní poezie adornovským „barbarstvím“, pak je to právě tento. Nechtěl bych to ani znovu připomínat, nebýt ankety Básníci o tabu v prvním letošním čísle časopisu Tvar, kde Petr Král odpověděl, že nepřípustná v poezii jsou prý pouze „obecná klišé“, totiž humanistické pojmy jako lidstvo nebo láska, nejhorší ze všeho je ovšem podle něho láska k lidstvu. Sbírka Chůze po dunách naplňuje tento Králův imperativ vrchovatou měrou, láska k člověku, natož k lidem v této sbírce skutečně „nepřekáží“. Zdá se mi však, že by nebylo od věci vrátit do debaty nad současnou poezií také etické otázky. Může si poezie vystačit pouze s estetickými kvalitami, rezignovat na kvality morální a neztratit přitom uměleckou hodnotu? Za sebe odpovídám: nikoli.
Autor je literární kritik.
Kateřina Rudčenková: Chůze po dunách. Fra, Praha 2013, 74 stran.
Vstříc růžové sliznici smrti
Australský muzikant Nick Cave se po dvaceti letech znovu pustil do literární tvorby – a ta léta jsou na jeho psaní znát. Kniha Smrt Zajdy Munroa je oproti první knize plná komických prvků, čtenářsky přístupnější …
Literatura bez střechy nad hlavou
Často se setkáváme s názorem, že profesní spolková činnost a touha spisovatelů po sdružování a organizaci je výmyslem naší socialistické minulosti. Následující text zdůrazňuje …
Dobrá kritika téměř nikomu nechybí. Nakladatelé tvrdí, že recenze na prodeje jejich knih nemají žádný vliv. Internet nabízí nové možnosti, jak informovat, a ty jsou pro většinu čtenářů …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates