cs cs id cs cs cs cs cs cs cs en de en sv cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs pa ca es ne en en cs cs en en en en fa en en en en en en en en en en en pl cs cs cs cs en en en ru en en en cs cs cs en es en en en cs en en en cs pt en en en en en en en en en en en en en fa en en
Je tu duben! To už určitě bude teplo a přijde to očekávané jaro, na které se těší snad každý Michigeňák. Po včerejší mrazivé procházce vypadám jak Marfuša a celý obličej mi hoří. Zasedám k učení, ale jsem zadkem na pěti židlích. V obýváku jsou totiž krabice se vším, co jsme včera koupili v IKEA. Je mi jasné, že nevydržím čekat až přijede Jára z práce a tak si dělám mezi učením pauzy, beru do ruky šroubovák a montuji nábytek. Do toho lítám k pračce a v podvečer na nákup, který táhnu domů. Večer se nesmírně divím, že mi není dobře a mám teplotu. Kdo by to byl řekl?
Jen co přijde Jára z práce, podávám mu večeři a netrpělivě ho pozoruji, jak jí. “Už si dojedl? Tak jdeme složit tu knihovnu a šuplíky!”, říkám natěšeně. Jsem jak malé dítě. Jára v klidu odvětí: “V sobotu má pršet, tak jsem myslel, že to složíme až o víkendu.” Tak tenhle aprílový vtípek se ti fakt nepovedl! Vem si kladivo a jdeme na to. A tak pondělní večer trávíme nad inteligentními IKEA návody a boucháme v devět hodin kladivem do nábytku. Během dne jsem potkala našeho souseda, co bydlí pod námi. Představili jsme se a on dodal, že jsme prý strašně tiší. Večer jsem to říkala Járovi a ten pak při montování nábytku bouchal kladivem a opakoval: “Prý jsme moc tiší.” Máme hotovo! Na balkóně už je posezení, tak doufáme, že si ho užijeme dřív, než v červenci.
Za ten měsíc, co tu bydlíme, jsme ten náš byt celkem zútulnili. Odpolední učení v křesle je moje nejoblíbenější.
V úterý večer jsem šla zase pomáhat místní neziskovce. Tentokrát přiletěl přednášet americký doktor, který se věnuje výživě už desítky let a tak bylo na akci narváno. Přípravy šly rychle a zakladatel neziskovky Paul mě s panem doktorem hned seznámil a vychválil mě do nebes. Prohodili jsme pár vět a šli se posadit do místnosti. Akce byla strašně zajímavá, ale já se těšila až padnu do postele, protože po včerejších brikulích mi nebylo dobře. Další den jsem si naordinovala kurýrování v našem novém ušáku.
Zjistili jsme, že je nám byt malý a nakonec jsme si pořídili nový dům a Jára další auto….Apríl! Leda tak ve snu.
V pátek to bylo přesně šest měsíců od naší svatby a tak jsme to chtěli jít pěkně oslavit. Vyrazili jsme do pivovaru, který máme kousek od bytu. Kromě piva tam mají také burgery a taková ta typická americká jídla jako jsou kuřecí křídla, žebra, mac and cheese (kolínka politá rozteklým čedarem- ano, je to tak nechutné, jak to zní), sendviče a také smažené cibulové kroužky nebo smažené avokádo. Absolutní zvěrstvo je podle mě smažená okurka. Prostě nakrájíte kyselou okurku na podélné hranoly, obalíte a usmažíte. Járu to moc nepřekvapovalo, protože, když byl v Louisianě, narazil na smaženého aligátora a žábu. Tam smaží opravdu na co přijdou.
Vrhla jsem se na testování tzv. Impossible burgeru. To je placka, která je zatím dostupná jen v USA a má chutnat úplně jako maso, přestože je čistě rostlinná. Dost mě zklamalo, že byla placka servírovaná v toastovém chlebu, protože burger by měl být v bulce. Samotné “maso” chutná úplně jako hamburger z McDonalds, což pro mě není moc výhra vzhledem k tomu, že maso z mekáče podle mě nechutná jako maso.
Objednali jsme si burgery a vyzkoušeli také smažené avokádo. Jestli někoho napadne to zkoušet, tak varujeme. Je to fakt špatný! Ani jednomu nám to nechutnalo, ale nechtěli jsme to tam nechat. A tak jsem máčela kousky avokáda v hořčici, aby to nebylo tak cítit a házela je do sebe. Smáli jsme se a já podotkla, že to je v pohodě, že to stálo jen dvě stovky. Jára odvětil, že zážitek nemusí být nutně pozitivní, ale hlavně intenzivní. Tak na smažené avokádo jen tak nezapomeneme.
Pivovar GriffinClaw a jejich nezapomenutelné smažené avokádo.
Cestou domů jsme si ještě chtěli spravit chuť a koupili si cookie a zmrzlinu a jako správní Američané si dali večer u filmu pořádně do nosu. Nacpaní k prasknutí jsme se odvalili do peřin. Být Američanem je náročné. V sobotu mělo být pěkně a tak jsem chtěli podniknout zase nějaký výlet. Myslela jsem, že bychom mohli vyrazit někam dál a udělat si celodeňák, ale nakonec jsme zhodnotili, že na takové výlety je ještě zima. A tak jsme nazuli tenisky a šli prozkoumat další parky v Birminghamu. Došli jsme do jednoho, který byl oplocený a vypadal jak prales. Až jsme se báli jít dovnitř, protože se nezdál být moc udržovaný. Uvnitř ale byly cestičky ohraničené kládami a vystlané kůrou. Prošli jsme kolem jezírka, potkali asi patnáct veverek a nakonec zhodnotili, že je park uvnitř hezčí, než zvenku vypadá. Jihovýchodní Michigan je velmi urbanizovaný a proto tu nejsou velké parky a národní rezervace jako třeba na severu. Tím, že jsou tu ulice nalajnové a stojí tu jeden domek vedle druhého, jsou parky vždycky jen na vymezených místech a jsou maličkaté, ale i to člověku stačí. O tom, jak si tu užíváme procházky už jsem psala minule.
Jezírko v parku, který zvenku vypadal jako samé chroští.
Nakonec to ale nebylo tak hrozné.
Takhle vypadá většina ulic. Říkala jsem, že je tady poměrně dost stromů, čisté chodníky a zeleň.
Došli jsme ještě do dalšího parku, který je u zimního stadionu. Ten se už podobal ostatním městským parkům. Byly tam dvě hřiště na baseball, haly na racquetball a tenisové kurty. Taky tam byly hromady sněhu z vedlejší bruslařské arény. Došli jsme domů a odpočívali. V neděli nás čekal akorát nákup a večerní výběh, při kterém jsme krásně zmokli. Nakonec to byl takový klidný a odpočinkový víkend.
Zmoklí jak slepice, zpocení a já rudá jak to triko. Tak takhle přesně vypadáme po běhu. Chodíme ale mnohem častěji, než v ČR a ten společný čas si moc užíváme. A o to přeci jde.
Ono to asi nebude tak horké
Pamatujete si, jak jsme řešili po příletu naše kreditní skóre? Respektive to, že nemáme žádnou kreditní historii. Já jsem měla něco nastudované dopředu a hučela do Járy, ať si zařídí speciální kreditku, díky které bude moci zlepšovat své skóre. Jára ale usoudil, že počká a nic si zařizovat nebude. Teď už má ke svému skóre přístup a zjistil, že se za ty dva měsíce celkem vyhouplo. Stačí, že platí včas nájem a všechny poplatky. To je faktor, který má velkou váhu. Další věc, která se hodnotí je množství peněz, které si měsíčně při platbě kreditkou půjčíte. Neměli byste totiž utrácet víc, než 10% svého celkového limitu. Tím, že Jára kreditní kartu nemá a neplatí s ní, utrácí 0% svého limitu a to také pozitivně ovlivňuje jeho skóre. To je ale brajgl. Musím se přiznat, že jsem tak trochu mimo mísu a podle mě tomu nerozumí ani spousta Američanů. Dobré je, že jde Járy skóre postupně nahoru. I když třeba se mýlíme a někdy v budoucnu zjistíme, že postupujeme špatně. Kdo ví?
Ann Arbor a NHL zápas
Náročný týden aneb Jára maká jak šroub
Leave a Reply Cancel reply
Enter your comment here...
Fill in your details below or click an icon to log in:
Email (Address never made public)
You are commenting using your WordPress.com account. ( Log Out /  Change )
You are commenting using your Twitter account. ( Log Out /  Change )
You are commenting using your Facebook account. ( Log Out /  Change )
Notify me of new comments via email.
Notify me of new posts via email.
Na skok do Holandska 2 May, 2021
Dva roky v Americe 14 April, 2021
Kladívko, ladička a špendlík aneb měsíc na neurologii 21 January, 2021
Strašidelný Halloween 1 November, 2020
Z pidižvíků na giganty aneb na měsíc chirurgem 24 October, 2020
Spring in Detroit 💐
Pittsburgh 🤩 Finally exploring new places after a long 4 month break! And it feels great 😉
Soaking up the Christmas spirit in Detroit 🎄
Stopped at this beautiful pumpkin farm on our way home. And oh man, those pumpkin spice donuts and warm cider were delicious 🤩