cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs pt cs pl sk en es es cs cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs en de cs en cs cs cs cs cs pt hbs_lat en cs en es es cs cs pt cs de cs en es es cs cs pt cs ja cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Dosud neuvedená a nepublikovaná dramatická anekdota o tom, jak by mohl případně vypadat proslov našeho prezidenta s nadcházejícím rokem, jistě prozáří vaše sváteční dny.
Václav Klaus, sám, opuštěný, jediný přeživší – což ale Václav Klaus neví – označuje na pustém ostrově kamenem místo, na kterém bude sedět a přednášet novoroční projev. Václav Klaus kontroluje v kameře, zda bude dobře vidět. Stále není spokojen s tím, co vidí. Vidí kámen. Moře se pomalu zvedá a kousek po kousku zaplavuje ostrov.
To je ale patálie. Jak je to možné? Mám přece vidět sebe, a vidím kámen. Nepochopitelné. Absolutně nepochopitelné.
Václav Klaus jde a odnese kámen ze záběru. Znovu se zahledí do kamery. Opět je nespokojen, vidí jen písek. Moře se pomalu zvedá a začíná zaplavovat kousek po kousku ostrov.
To je ale patálie. Zase nic? Jak je to možné? Mám vidět sebe a vidím jen písek. Nepochopitelné. Absolutně nepochopitelné.
Livie? Nemohla byste mi tu kameru trošku, ale skutečně jen trošku, na chvíli podržet? Vidíte přece, že mám potíže.
Nikdo neodpovídá, Václav Klaus se zmateně dívá kolem sebe.
(opatrně zavolá ještě jednou) Livie?
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá.
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá.
(trpělivě) Doufám, že jste pochopila, že nemám čas ani chuť na legrácky. Situace je vážná. Já jediný – a nebojím se říci statečný, vytrvalý, přesvědčený a optimistický, ne negativistický jako jiní šťouralové, kteří hysterčili a vyvolávali paniku kolem globálního oteplování – jsem byl vybrán, vyvolen, abych lidstvu, tedy těm, kteří přijdou po mně, po mně, Livie, a jestli nepřijdete, tak pouze po mně, po vás ne, ne, ne, ne, abych pohovořil, povzbudil, upevnil, motivoval a předal poslední vzkaz, protože, jak jste si jistě povšimla, ať už jste zalezlá, kde jste, něco se děje!
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá.
(jemně) Livie. Řekněme, že vám odpouštím a nebudu už o vašem prohřešku více mluvit. Podržte mi tu kameru.
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá. Klaus už je po kolena ve vodě.
To od vás není pěkné, Livie. Už jsem to mohl mít dávno natočeno. Už jsem mohl ve všech světových jazycích oslovit všechny. Dostal jsem důvěru. A vy? Co vy? Co jste udělala vy? Nic. Schováváte se jako malá holka. To není hezké, Livie, to od vás skutečně není vůbec hezké.
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá. Václav Klaus už má vodu až po pás.
(výhružně) Podívejte se. Jestli okamžitě nepřijdete, přestanu vás považovat za kamaráda.
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá. Václav Klaus už má vodu až po prsa. Trošku nadskočí ve vodě.
Co to bylo? Něco se mi otřelo o nohu. Že by ryba?
Václav Klaus zavolá do prostoru, který se pomalu potápí.
Kde je štáb? Proč tu není? Nehrajte si na schovávanou jako Livie a pojďte pracovat. Mám málo času. Večer letím do Bulharska na státní návštěvu. A když se zadaří, poletím možná i do Rumunska. A pak dál a dál. Chápete?
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá.
Poslechněte. To je ale absolutně, ale absolutně diletantské. A produkčně zcela nezvládnuté. Má to být můj projev, moje antré, má dvacetiminutovka v přímém přenosu. Souhlasil jsem s exteriérem, zdálo se mi to velmi dobré řešení. Volby jsou za dveřmi. Ale tohle jsme si nedomluvili. Může někdo tu vodu zastavit? Studí.
Livie! Je mi zima. Uvařte mi čaj.
Václav Klaus hlaholí do kamery, vodu má až po krk.
Mluvím k štábu. Mládenci, tohle už ale skutečně, ale skutečně přestává být humorné. Já se tedy nebavím vůbec. Jestli okamžitě nezastavíte ten příval vody, zvlhne kamera.
Václav Klaus poslouchá, žádná odpověď se neozývá. Moře se pomalinku zvedá.
Poslyšte, já mám rád kinematografii. Kino a filmy vůbec. Kulturu. Proto jsem také sám navrhl tohle exteriérové řešení oficiality, kterou novoroční projev bezesporu je. Považuji to za průlomové řešení. Přiblížení se občanům. Všichni státníci si sedí někde v teple, mráz v okna duje a oni mluví a mluví. A já? Já ne. Jsem první. Jediný. To vstoupí do dějin. Ostatní už budou vždycky jen opakovat mě. Mne. Václava Klause.
Václav Klaus se rozhlédne kolem sebe. Moře se pomalinku zvedá a zaplavuje ostrov.
Kde je má vládní letka? Proč tu není? Že by Topolánek s Vondrou? Zase letěli někam lyžovat? Chlapci, chlapci. Kdy dostanete rozum. LIVIE! Zavolejte na úřad vlády, že dnešní natáčení novoročního projevu na pustém ostrově ruším a budu všechny, jako hlava státu, žalovat.
Václav Klaus mizí pod vodou. Naposledy vykřikne.
Livie! Tohle už vůbec není vtipné.
Václav Klaus mizí, nad hladinou je ještě chvíli vidět zvednutá Klausova ruka s kamerou. Po chvíli i ruka s kamerou mizí. Livie nepřijde. V dálce se objevuje hejno delfínů. Živly se radují. Vodní hladina je průsvitně modrá. Jako naše modrá planeta.
Iva Klestilová (1964), dramatička a dramaturgyně. Vystudovala gymnázium, v letech 1984–2004 hrála v HaDivadle. V druhé polovině osmdesátých let se autorsky podílela na kolektivních scénářích této brněnské scény. Text její hry Všichni svatí bodoval v roce 1997 v soutěži Nadace Alfréda Radoka o nejlepší divadelní hru. V roce 1999 napsala hru Zisk slasti (uvedena ve scénickém čtení). Její trilogie Minach získala cenu zmiňované nadace v roce 2000, hra byla uvedena v HaDivadle a přeložena do angličtiny. Stejné ocenění získala autorka i za hry Stísněni (2001, uvedena v Národním divadle pod názvem Stísněná 22) a 3sestry2002.cz (uvedena v divadle Rokoko jako 3sestry2005.cz). V roce 2005 byly inscenovány také její hry Barbíny (spolu s Valerií Schulczovou, Divadlo Na zábradlí) a Benefice (Činoherní studio Ústí nad Labem). V posledních letech se hojně věnuje politické satiře (viz její oceněná trilogie Má vlast, uvedená v divadle Rokoko). Minutovou hrou o politice a Národním divadle přispěla do sborníku Divadelní minutky, který vydala A2 spolu s o. s. Transteatral v červnu 2007. Iva Klestilová pracuje jako lektorka dramaturgie v Národním divadle.
V Klimešově psaní se setkávají fragmenty, jejichž původ je rozličný: básně bez většího zájmu o lyriku splývají s vtipem, nejasný smích s nutkavou vzpomínkou, záznam s manifestačním vyznáním a děj s bezradností, u níž se všechno zastavuje. Zájem o zlomy …
Taras Prochasko a řezy mozkem
Taras Prochasko (nar. 1968) spolu s Jurijem Andruchovyčem, Jurijem Izdrykem ad. patří ke skupině literátů tzv. stanislavského fenoménu, který vznikl jako „specifická sociokulturní situace“ na západní Ukrajině, respektive v Ivano-Frankivsku (město do roku 1962 neslo název Stanislav) …
Padesátka na krku, problémy s dospělým synem i workoholickým manželem, který je nebývale chladný a odmítá sex. Vztahová črta dánské spisovatelky minimalisticky zpracovává přezrálé vztahy a z nich pramenící samotu.
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates