cs cs cs cs cs cs en pt cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs de hu cs cs hu en de cs cs cs cs pl cs cs cs cs cs cs fr cs pt cs cs fr cs cs pl cs cs cs cs cs cs fr cs pt cs cs fr cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs fr cs cs es cs cs cs cs cs cs de cs de cs cs cs cs es hbs_lat cs cs cs cs
David se prudce zvedá ze židle a ta s třísknutím padá, až se ulomí opěradlo a opisujíc elegantní oblouk odplachtí pod topení. Vůbec si toho nevšimne a s očima upřenýma do mých jde přímo ke mně. Opírá se pravou rukou o stůl, skloní se ke mně a ze vzdálenosti pár centimetrů mi do obličeje znovu zasyčí otázku, jestli si z něj dělám prdel. Vteřinu váhám, co mám odpovědět. Nyx vycítí změnu atmosféry, přijde z koupelny a chce ke mně. Dotkne se Davida čumákem a když ji ignoruje, štěkne na něj. David na ni obratem zařve: “Drž hubu, Nyxo!” To pro změnu nevydržím já a zeptám se ho, jestli si vážně není schopnej zapamatovat, že se jmenuje Nyx a ne Nyxa. Během vteřiny zespod vyletí pravačka, kterou se doposud opíral a tvrdě mě trefí do tváře, až mám pocit, že mám tvář v ohni. Před očima mi tančí hvězdičky a já padám na zem.
Vzápětí mě David zaklekává a fackuje oběma rukama, jen mi hlava lítá ze strany na stranu. Během chvíle cítím v puse kovovou chuť krve a plivu ji spolu s vyraženým zubem. V hlavě mi hučí, nedokážu naplno otevřít oči a zaostřit. Svět, kterej už nechci vidět, se pode mnou neurčitě houpe a já se houpání pomalu oddávám a skoro ztrácím vědomí, když postřehnu pohyb černý barvy za Davidem. Nemůže to být nic jinýho, než Nyx, která mě chce bránit. Holčičko moje, nedělej to! Chci na ni zakřičet, ale vyjde jen ze mě zachrčení, doprovázený další dávkou krve. Musela jsem si prokousnout jazyk, ale necítím bolest, ale absolutní hrůzu, aby neublížil i Nyx. I přes hučení a šumění v uších ke mně doléhá charakteristický zvuk kousnutí a trhání látky. Nyx vrčí a tahá Davidovu ruku. Ten se po ní v amoku ožene a já zaslechnu bolestivý zakňučení, který mě uvnitř trhá na kusy a bolí milionkrát víc, než všechny rány, který jsem zatím inkasovala.
Nyx, lásko moje, zaštěkej, udělej cokoliv, ať vím, že žiješ. Ticho. Prosím. Jakýkoli znamení. Ticho. Ticho, který mi našeptává, že je konec. David se s heknutím zvedá a jde si zapálit. Vrznou dveře na balkon, ucítím čerstvý vzduch, který voní omamně jako sám život a chci umřít. Po kolikátý už? Teď nejvíc v celý mojí posraný historii. Chci konec. Dostávám na Davida vztek, že to nedodělal. Zavírám oči a přemlouvám svoje srdce, ať se zastaví. Cítím každej tep. Nechci ho. V hlavě mi buší a každej úder snad vytesá jedno písmeno do mýho náhrobku. V uších se pískání mění v šumění a šumění se mění v kvílení jako od meluzíny. Zkusím se otočit směrem, kde intuitivně tuším Nyxino tělo a konečně mě všechno zabolí tak, že ztratím vědomí.
Ležím na pláži a poslouchám šumění moře. Voda mi dosahuje k pasu, cítím, jak mě studí. U hlavy cítím nezaměnitelný psí oddychování, když se pes ve velkým vedru chladí. Místo, abych si užívala poklidný odpočinek, do vědomí se mi začínají vkrádat neodbytné otázky. Proč mi je zima, když ležím na pláži? Proč jsem tady úplně sama? Proč necítím vlny a pohyb vody? Odkud se bere kyselý zápach? Sen o pláži se pomalu rozplývá a já se neochotně seznamuju s realitou. Ležím na prošlapaném linu podlahy, proto je mi chladno. Mokro není způsobené mořem, ale vlastní močí, ve které ležím. Zápach je tím pádem taky snadno vysvětlen. Šumění pochází z vlastní hlavy, z uší, ve kterých mám pravděpodobně proražené bubínky. Z uší mi vytéká cosi lepkavého, co nedokážu identifikovat. Z očí mi vyhrknou slzy štěstí, když mě Nyx jemně olízne. Lásko moje. Její dech je tedy skutečný a ona žije. Pomalu zkusím pohnout rukama i nohama a považuju za zázrak, že snad nemám nic zlomeného. Toto konstatování musím poopravit poté, co jedním okem, které není nateklé, zahlídnu vlastní nos. Pokračuji v inventuře vlastního těla a docházím k závěru, že to pravděpodobně přežiju. Bolavou hlavu nenamáhám uvažováním nad tím, jestli je to štěstí nebo smůla.
Vysprchovaná, převlečená do čistého, sbalená a vnitřně schoulená sama do sebe opouštím s Nyx byt, kde jsem nechala mnohem víc než krev nebo vyražený zub. Nechala jsem tam kus svojí duše. V parku poblíž hlavního nádraží pálím veškerý smlouvy a ničím občanku a další doklady. Potřebuju se ztratit. Kupuju si jízdenku na vlak, který má odjíždět co nejdřív. Nyx musím do vagónu vynést. Je vyčerpaná, bolavá. Obě jsme takové. Nevím, co budu dělat dál. Kde začnu znovu a jak. Co budu dělat, až mě zase zmerčí systém a bude se ptát, kdo jsem. Nikdo neříká, že tu musím zůstat. V tomhle městě, v týhle zemi nebo na tomhle světě. Ale už si to vždycky rozhodnu sama.
Sdílet tyto informace >>>
Nové termíny akreditovaných kurzů na listopad a prosinec
Vyšel druhý zpravodaj roku 2022 – srpen
Hledáme sociální pracovnici pro krizovou pomoc
Krizová pomoc pro ženy ohrožené domácím násilím bude od 15.6.2022 dostupná nonstop
Výroční zpráva ROSA – centrum pro ženy za rok 2021
Kategorie Vybrat rubriku Články  (117) Nezařazeno  (5) Novinky  (133) Pro média  (71) Projekty  (46) Rosalin  (5) Tiskové zprávy  (71) Žurnál  (16)
Archiv Vybrat měsíc Září 2022  (2) Srpen 2022  (3) Červenec 2022  (2) Červen 2022  (3) Květen 2022  (2) Březen 2022  (2) Únor 2022  (1) Leden 2022  (2) Prosinec 2021  (1) Listopad 2021  (4) Září 2021  (2) Červenec 2021  (1) Červen 2021  (2) Květen 2021  (2) Duben 2021  (1) Březen 2021  (1) Prosinec 2020  (2) Listopad 2020  (4) Říjen 2020  (1) Září 2020  (4) Červenec 2020  (5) Červen 2020  (4) Květen 2020  (1) Duben 2020  (6) Březen 2020  (4) Duben 2019  (2) Prosinec 2018  (1) Listopad 2018  (4) Září 2018  (1) Červen 2018  (1) Květen 2018  (1) Duben 2018  (3) Březen 2018  (1) Únor 2018  (1) Leden 2018  (2) Prosinec 2017  (2) Listopad 2017  (4) Říjen 2017  (1) Srpen 2017  (2) Červenec 2017  (1) Červen 2017  (2) Květen 2017  (3) Duben 2017  (4) Březen 2017  (3) Únor 2017  (5) Leden 2017  (4) Prosinec 2016  (2) Září 2016  (1) Srpen 2016  (1) Červenec 2016  (1) Červen 2016  (5) Květen 2016  (1) Duben 2016  (3) Únor 2016  (1) Prosinec 2015  (2) Listopad 2015  (5) Září 2015  (4) Srpen 2015  (4) Červenec 2015  (1) Květen 2015  (3) Březen 2015  (1) Leden 2015  (2) Prosinec 2014  (2) Listopad 2014  (3) Říjen 2014  (3) Září 2014  (3) Červen 2014  (2) Květen 2014  (4) Listopad 2013  (6) Leden 2013  (2) Listopad 2012  (1) Září 2012  (1) Leden 2012  (4) Listopad 2011  (3) Duben 2011  (1) Leden 2011  (3) Prosinec 2010  (1) Listopad 2010  (2) Leden 2010  (3) Listopad 2009  (1) Říjen 2009  (1) Červenec 2009  (1) Leden 2009  (3) Prosinec 2008  (2) Červenec 2008  (1) Květen 2008  (1) Leden 2008  (5) Prosinec 2007  (3) Listopad 2007  (1) Říjen 2007  (2) Červenec 2007  (3) Leden 2007  (7) Prosinec 2006  (2) Listopad 2006  (1) Říjen 2006  (1) Duben 2006  (1) Březen 2006  (2) Leden 2006  (4)
Přihlásit se k odběru newsletteru
© Copyright   ROSA CENTRUM   |   VŠECHNA PRÁVA VYHRAZENA
Tento web používá soubory cookies. Věříme, že vám to nevadí, ale svoje preference můžete kdykoli změnit. Nastavení Souhlasím
Tyto stránky používají soubory cookies
Cookies jsou malé textové soubory, které jsou umístěny na vašem počítači a pomáhají tak uživateli poskytovat lepší uživatelské prostředí. Soubory cookies se obecně používají k uchování uživatelských předvoleb, k ukládání informací, jako jsou nákupní vozíky, a k poskytnutí anonymizovaných údajů sledování aplikacím třetích stran, jako je Google Analytics. Soubory cookies zpravidla zlepšují prohlížení stránek. Můžete však upřednostnit vypnutí souborů cookies na těchto i ostatních stránkách. Nejúčinnější způsob, jak to udělat, je zakázat cookies ve vašem prohlížeči. Doporučujeme vám podívat se do nápovědy svého prohlížeče nebo na webovou stránku o modulech cookies , která nabízí pokyny pro všechny moderní prohlížeče