cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs en es cs pl en en es es cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs es en ar cs en es es cs cs es cs zh cs en es es cs cs es cs en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Epizoda z autobiografie Ultra Violet (česky vydané v překladu Hany Parkánové jako Má léta s Andy Warholem) obohacuje naši rubriku o společenský tón lehké konverzace smíšené s pokrmy, jejichž vlastnosti si vyžadují jistý druh erotické kultury či senzuální paměti, který nám zcela schází. Líčí dobu, v níž se Dalí ještě zabýval nosorožčími rohy a Pannou Marií. O málo později se jeho obdivovatelka Isabelle Collin Dufresneová seznámila s Andym Warholem, změnila se v Ultra Violet, nalíčila si tváře červenou řepou a oddala se, byť s jistou frankofonní citlivostí, fialovému tónu své popové kariéry. Dalí v té době na opačné straně světa navrhoval logo lízátkům Chupa Chups. Pokud vyznění této vzpomínky mimoděk křivdí jisté poetice, nic proti tomu.
Onoho večera večeříme v La Caravelle. Když vcházíme, vyfotí nás paparazzi. Dalí mluví bez přestání nad přírodními smaženými houbami, kachnou se švestkami, vínem NuitSt. Georges. Francouzsky rozkládá: „Kouzlo božského Dalího, tedy mne, iluzionisty, spočívá na skleněné ploše vyztužené ocelovými hřeby, která tě přiměje uvěřit, znovu sebe sama ujistit… Moje rohy nosorožce jsou nezničitelné, setrvávají v nepomíjivosti paměti.“
Jsem opilá jeho slovy. Jako dezert mi Dalí objednává moučník s čokoládovou náplní. „Comme toi, chaude et froide,“ vysvětluje. Zčistajasna prohlásí: „Freudův mozek je jako hlemýžď bez přísad, z gastronomického hlediska bez chuti.“ Vypráví mi, že v roce 1938 zcestoval vlakem půl Evropy, aby se s Freudem setkal v Londýně. „Chtěl jsem ho podrobit psychoanalýze a užít při tom své paranoicko-kritické metody. On mi to nedovolil.“ Krátce si oddechnu na důkaz díků.
Moučník je lahodný, jak ledový, tak horký. Dalí se dotkne mého lokte a říká: „Tvůj loket je stejně chutný jako patka chleba.“
Odpovídám: „Tvoje rty jsou stejně chutné jako sloupané muškátové hrozny.“
„Ne,“ odporuje Dalí, „jako Phidiova varlata, která teď maluji.“
Když odcházíme z restaurace, Dalí místo zaplacení účtu podepíše ubrus. Navrhuje: „Pojďme tady obědvat zítra a každý den.“ Paparazzi nás znovu fotografují.
Oběť a její kat
Překrucování pravdy pramenící z hysterie není nemoc, ale charakterová vada. Každý diktátor je hysterik, protože voluntaristicky zachází s fakty. Bolševický děs z pravdy je tak silný, že se u jinověrce často mění v děs z nepravdy. Obojí postoj znamená ochromení …
Když myslet je zlý sen
Otázka, jak se vůči sobě má tělo a rozum, není nijak nová. Stejně tak problematika soužití stárnoucí manželské dvojice, z nichž jeden je zcela odkázán na druhého, už byla rozebrána mnohokrát. Obě témata v typicky severské, maximálně osekané a mrazivé podobě spájí Nor Stig …
První kniha Kam letí nebe vyšla Ivanu Wernischovi před třiapadesáti lety, ta doposud poslední, nazvaná Nikam, před čtyřmi. Letos nakladatelství Druhé město připravilo autorovu novinku S brokovnicí pod kabátem.
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates