cs es cs cs de cs en en cs en cs cs cs cs cs cs en en cs en cs cs en cs cs cs cs en en cs en cs cs en cs en cs cs cs cs en cs cs pl sv cs sk cs cs ru es cs cs cs cs cs cs hu cs cs pl fr cs cs cs sl et cs cs ru en en en cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs en en cs en cs cs cs cs cs en en cs cs cs en cs cs cs sv cs cs de de cs cs cs de cs sv oc cs cs cs en cs cs cs
První česká mše v kroměřížském okresu byla konána ve Zlámance tamním kaplanem Inocencem Kuchařem ve svátek slovanských věrozvěstů Cyrila a Metoděje dne 5. července 1920 za velké účasti lidu ze všech okolních obcí i z Kroměříže.
Jak přímý účastník Michal Šaffer z Lubné vzpomíná, proudy lidí se ze všech stran hrnuly na Zlámanku. Lubenští za doprovodu místní kapely. Na české mši bylo přítomno 3-4 tisíce lidí. Spodní část na návsi jimi byla úplně zaplavena. P. Inocenc Kuchař byl oděn v římskokatolickém rouše a ministranta mu dělal duchovní správce léčebny pro choromyslné Matěj Pavlík – pozdější pravoslavný biskup Gorazd. Píseň „Bože, jenž ráčil’s před tisíci roky“ se rozezvučela vesnicí a táhla se přes okolní pole a louky až k lesu.
Mše ve Zlámance však byla narušována Karlem Rybenským a jeho rodinou i kamarády ve vratech. Hráli na harmoniku, tloukli na buben a řvali, aby lidé neslyšeli kněze.
Po mši br. Pavlík ve strhujícím proslovu vybízel účastníky ke vstupu do nové Církve československé (husitské). Ten den bylo nadšení všech veliké a bylo slyšet pochvalná slova, jak je to pěkné, když člověk není jen posluchačem nesrozumitelné latiny, přičemž zpravidla věnuje větší pozornost svému okolí a není spoluvykonavatelem bohoslužby.
Tamní starý farář v ten den odešel na procházku přes louky k Velkým Těšanům. Kaplan Kuchař byl jím a jeho věřícími ovečkami označován za kacíře a s ním i všichni účastníci české mše. Římští kněží na okrese byli zalarmováni, aby mezi lid vnášeli nedůvěru i neklid. Hrozili odpadlictvím tak dlouho, až těchto kacířů věrných Církvi československé (husitské) zůstalo ve Zlámance a okolních obcích jen hrstka.
Týž den P. Inocenc Kuchař oznámil olomoucké konzistoři, že z Římskokatolické církve vystupuje a již se do Zlámanky nevrátil. Už předtím se však v měsíci květnu sešel s br. Josefem Rostislavem Stejskalem v Přerově, kde se ujednali, že se br. Kuchař přestěhuje k Stejskalovým rodičům do Hostvic a bude působit ve Vacanovicích, kde byla půda pro novou církev připravena.
První česká mše v Kroměříži
Z těch, kteří se účastnili české mše ve Zlámance, byl utvořen základní kádr, jenž při zpáteční cestě ze Zlámanky uprosil br. Matěje Pavlíka, aby hned druhý den ve svátek mistra Jana Husa dne 6. července 1920 o deváté hodině ráno vykonal první českou mši v Kroměříži u Mariánského sloupu na tehdejším Masarykově náměstí. Do rána bylo vše s nadšením zařízeno a přichystáno. Mši sloužil br. Matěj Pavlík a za doprovodu harmonia byla zpívána píseň „Hranice vzplála“. Když kněz od oltáře četl Husův odkaz národu, nebylo oka, které by dojetím zůstalo suché.
Poněvadž zájem o novou, národní církev v duchu husitských tradic, byl mezi lidmi veliký, byla na 17. srpna 1920 svolána schůze do sokolovny, na které byl zvolen přípravný výbor ke vzniku náboženské obce (7 mužů a 2 ženy) a stanoveno další konání bohoslužeb na tehdejším Masarykově náměstí.
Bohoslužby v Kroměříži pak byly dále konány střídavě bratry Matějem Pavlíkem a učitelem náboženství na zdejší reálce Aloisem Spisarem – později prof. systematické teologie na Husově čs. bohoslovecké fakultě, a to od 1. září 1920 ve všední dny ve staré škole u pošty na Riegrově náměstí a o nedělích nejdříve v aule českého gymnázia, později ve větší aule české reálky. Úsilí o získání nájmu kostela Bl. P. Marie se setkalo s nezdarem, stejně jako byla zamítnuta i snaha o propůjčení tehdy nepoužívaného kostela sv. Jana Křtitele. Doba ještě nebyla zralá na spolupráci různých církví.
Kromě toho byly také zavedeny pravidelné bohoslužby v Hulíně vždy 1. neděli v měsíci, ve Kvasicích druhou neděli v měsíci, pak i v Holešově třetí neděli v měsíci a ve Fryštáku čtvrtou neděli v měsíci. Mimo tyto pravidelné bohoslužby se konaly i příležitostné bohoslužby v různých obcích okresu jako v Ratajích, Těšnovicích, Trávníku, Bělově a jinde.
V neděli 10. října 1920 navštívil Kroměříž Dr. Karel Farský – pozdější 1. patriarcha CČS(H). Proto byla dopoledne pořádána na Nadsklepí veřejná schůze, na níž Dr. Farský promluvil. Jelikož schůze vyzněla mohutně ve prospěch nové církve, byl dán impuls k novým přednáškám po okolí, ve Zborovicích, Kvasicích, Litenčicích, Těšnovicích, Fryštáku.
Na vánoční svátky r. 1920 děti nacvičily hru Pastýři betlémští a na svátek Štěpána byla konána první veřejná zpověď s večeří Páně.
Založení NO CČS(H) v Kroměříži
Dne 24. ledna 1921 se konalo valné shromáždění obce (výroční shromáždění náboženské obce), na kterém byla formálně ustavena Náboženská obec CČS(H) v Kroměříži a zvolen nový výbor (Rada starších). Zde je již uváděn jako delegát br. František Vrtaník z Kvasic. Státem byla však NO CČS(H) v Kroměříži schválena až 8. května 1922 Ministerstvem školství a osvěty.
K 14. březnu 1921 čítala NO CČS(H) v Kroměříži 4402 členů, a to ve městě 3002 členů a venkovské obce 1238 členů. V sousedních okresech měla 162 členů.
Z uvedené tabulky vidíme, že Kvasice zpočátku spadaly pod NO CČS(H) v Kroměříži. Je zajímavé, že největší počet členů byl v obcích, které svého času byly českobratrské (Kvasice, Nová Dědina).
Teprve roku 1926 byly Kvasice vyfařeny z mateřské náboženské obce Kroměříž, do jejíhož obvodu spadaly i další podtržené obce, které jsou dnes součástí NO CČSH v Kvasicích. Téhož roku byl v Kvasicích ustanoven katecheta. Bohoslužby vykonával br. Jiřičný a v první polovině roku mu též vypomáhal br. Diviš. Po jeho suspensi pak br. Jiřičnému vypomáhal br. Vinklárek z Přerova, br. Vitoslavský z Tovačova a také br. Hořava. Dne 1. září 1926 je duchovním v NO CČSH v Kvasicích ustanoven Vítězslav Kuba. Biřmování v tomto roce uděloval br. biskup Stejskal v Kroměříži.
Dne 13. listopadu 1921 se ze Srbska vrací nově vysvěcený biskup Matěj Pavlík, který přijal jméno Gorazd. Již předtím však ve dnech 4. a 5. června 1921 zavítal do Kroměříže pravoslavný biskup vladyka Dositej, jenž přijel z Olomouce, aby udělil dětem naší církve svátost biřmování. Po biřmování pak navštívila srbská pravoslavná církev s vladykou Dositejem hřbitov, aby vzdala čest památce zemřelých.
Krátce nato se v Církvi československé (husitské) objevují dva směry. Pokrokový směr vedený Dr. Karlem Farským a směr pravoslaví v čele s biskupem Gorazdem, který sestavuje novou liturgii nazvanou cyrilometodějskou. Aspoň zčásti by měla být tato liturgie zachována v Tovačovském archivu.
Pokrokový směr chtěl pokračovat v reformách církve a pravoslavný směr se chtěl i z věroučných důvodů přiklonit k pravoslavné církvi. Při bohoslužbách pak byla střídavě sloužena Farského liturgie a Cyrilometodějská liturgie. Tato situace trvala skoro dva roky.
Dne 17. června roku 1923 uděluje biskup Gorazd svátost biřmování. Po udělení svátosti pak měl v kině Slávia proslov k členům, při kterém sdělil, že bude pracovat jen pro směr pravoslavný. Československý katechismus Farského a Kalouse odsoudil.
V dubnu roku 1924 přijíždí na pozvání z Prahy do Kroměříže sám Dr. Karel Farský, aby osvětlil význam založení Církve československé (husitské) a její vývoj po dnešní dobu. Za tímto účelem bylo do Kroměříže svoláno shromáždění všech náboženských obcí na Moravě, které se po promluvě Farského rozhodlo setrvat při dosavadním zaměření církve – tj. pokrokovém a národním.
Poté byly opět do Kroměříže svolány všechny rady starších náboženských obcí z Moravy, aby se připojily k žádosti o svolání církevního sněmu. Ten byl svolán na 29. a 30. srpna 1924 a definitivně vyřešil otázku ideového směřování CČS(H). Pro Čechy byli zvolení bratří biskupové K. Farský a G. A. Procházka, pro Slezsko br. F. Stibor. Když se pak biskup Gorazd vzdal svého biskupského úřadu v CČS(H) na Moravě, byl zvolen pro Moravu biskupem br. R. Stejskal.
Pravoslavná frakce z Církve československé (husitské) odešla a tím se situace uklidnila. V samotné Kroměříži odešlo k pravoslaví jen velmi málo členů. Nová církev zde naopak stále zvětšovala členskou základnu, takže v roku 1924 čítala již NO CČS(H) v Kroměříži 5876 členů. Při bohoslužbách se sloužila výhradně Farského liturgie a zpívalo se z nového zpěvníku. V roku 1925 stát uznal právoplatnost církevních sňatků uzavřených v CČS(H), a tak mohli duchovní i členové pokračovat ve své práci a službě na vinici Páně.
Narodil se 26. května 1879 v Hrubé Vrbce, okres Hodonín, jako syn vzdělaného rolníka, významného pracovníka v obecní a okresní samosprávě. Maturoval s vyznamenáním na gymnáziu v Kroměříži v r. 1898 a s vyznamenáním absolvoval bohosloveckou fakultu v Olomouci r. 1902. Dobrovolně se učil staroslověnskému jazyku a r. 1900 putoval do Kyjeva, střediska ruské kultury a ruské církve, aby ji poznal zblízka. Na kněze byl vysvěcen arcibiskupem Kohnem 6. července 1902. Farářskou zkoušku složil v Olomouci r. 1906.
Po skončení studií byl kooperátorem v Karlovicích a v Brumovicích ve Slezsku. Pak řídil časopis „Pozorovatel“ v Kroměříži, neboť od r. 1905-1906 zde působil jako výpomocný katecheta. Od r. 1906 do r. 1920 byl duchovním správcem zemského léčebného ústavu v Kroměříži. Za první světové války se rozešel ideově s Římskokatolickou církví a před koncem první světové války založil a vydával nezávislý náboženský časopis „Právo národa“, věnovaný hlavně otázce církevní reformy a potřebě národní církve.
Podle úředních dokladů vstoupil do Církve československé (husitské) 22. září 1920, ačkoliv pro CČS(H) pracoval již dříve. Stal se vůdcem náboženského reformního hnutí na Moravě. Ve svém výkazu /viz Archiv Ústřední rady CČSH v Praze/ písemně prohlašuje, že bude konat službu pro CČS(H) bezplatně až do té doby, nežli bude církví řádně ustanoven za duchovního.
Dne 25. září 1921 byl vysvěcen na biskupa v Bělehradě, přičemž obdržel jméno Gorazd. V r. 1924 pak s hrstkou svých přívrženců oficielně z Církve československé (husitské) vystoupil a definitivně se rozhodl, že bude pracovat pro pravoslaví.
Dne 25. června 1942 byl zatčen gestapem a v pátek 4. září 1942 byl popraven, protože poskytl v pražském katedrálním chrámu tajný útulek útočníkům, kteří provedli atentát na říšského protektora Čech a Moravy Heydricha (více: Velký čin malé církve, vydáno sborem pravoslavné církve v Praze II Resslova 9, Praha 1947).