cs cs cs cs cs cs cs cs en en cs de fr cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs it cs cs cs en cs pt fi cs cs hbs_lat eo cs cs cs cs fi sk sl cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs
Z fotky to možná není poznat, ale včera jsem shlížela na řeku Dyji z vyhlídky Králův stolec. Co na tom, že zas tak moc vidět nebylo.
„Ty dny jsou teď tak krátké,“ povzdechli jsme si mnozí po říjnové změně času. Během pracovního týdne moc času na procházku jinudy než osvětlenými ulicemi není. Jenže já potřebuju svou denní dávku lesa…
Proto mi nezbylo než vyrazit chvíli před setměním. Ohnivý západ slunce mě zastihl na Hradišti u Červeného rybníčka a k parkovišti u lesa jsem došla ve chvíli, kdy odjížděla poslední auta. Cestu trochu ozařoval světelný smog sálající ze Znojma, takže na bobříka odvahy byl zatím čas.
Mimochodem, všimli jste si, jak chůze ve tmě bystří smysly? Chodidla začnou vnímat každou nerovnost, oči se rozkoukají a uši se našpicují. Všechny zvuky najednou znějí jakoby jinak. Fantazie podpořená četbou detektivek jede na plné obrátky. Po každém zapraskání větví očekáváte výpad nájemného vraha (nebo aspoň stáda zuřivých divočáků). Lem čepice šustí o bundu tak, že vás nutí pořád kontrolovat, jestli se za vámi někdo neplíží. A čaj v batohu tak zlověstně burácí…
Na Králův stolec jsem přišla kolem šesté. Tma tmoucí, nikde nikdo. Zdálky byly slyšet kamiony na státní silnici, ale jinak se ozývalo jen káchání letících kachen, houkání sov, trochu děsivé volání žluny a šustění myší. Nádhera. Ten klid, ten mír.
Na cestu zpátky po hřebeni směrem do Kočičího údolí už jsem si slabě rozsvítila čelovku, abych se v náročnějším terénu nepřerazila. Na zemi se rázem zatřpytily miliony stříbrných perel rozsypaných na dubových listech. Občas na mě blikl odlesk srnčích očí, ale zvěř se klidně pásla dál. Od pusy se mi kouřilo a osvětlené znojemské památky se odrážely v hladině přehrady. Z Hradišťských teras už jsem spěchala domů, abych to stihla do zákazu vycházení.
Za celé pozdní odpoledne jsem se pořádně lekla až psa, který na mě vyjel za plotem u hřbitova. Říkám to pořád: v lese není čeho se bát, zato noční město je mnohem nebezpečnější.
Vaše e-mailová adresa nebude zveřejněna. Vyžadované informace jsou označeny *
Uložit do prohlížeče jméno, e-mail a webovou stránku pro budoucí komentáře.
Archivy Vybrat měsíc Září 2022 Listopad 2021 Říjen 2021 Září 2021 Srpen 2021 Červen 2021 Květen 2021 Duben 2021 Listopad 2020 Říjen 2020
Zajímavosti a novinky z Podyjí
Copyright © 2022 Veronika Králová | Pohání Šablona Astra WordPress
Oficiální verze: Web používá cookies. Potvrdit nebo zakázat to můžete v nastavení.
Mezi námi: Jsem ráda, že jste na web přišli, ale nesleduju, co jste tady dělali.
Zavřít banner souborů cookie GDPR
Beru všechno Nechci sušenky Vyberu si Zavřít banner souborů cookie GDPR
Zavřít nastavení souborů cookie GDPR
Přehled ochrany osobních údajů
Nezbytně nutné soubory cookies
Soubory cookies třetích stran
Powered by  GDPR Cookie Compliance
Přehled ochrany osobních údajů
Tyto webové stránky používají soubory cookies, abychom vám mohli poskytnout co nejlepší uživatelský zážitek. Informace o souborech cookie se ukládají ve vašem prohlížeči a plní funkce, jako je rozpoznání, když se na naše webové stránky vrátíte, a kdybychom tomu rozuměli, pomáhaly by nám pochopit, které části webových stránek považujete za nejzajímavější a nejužitečnější.
Nezbytně nutné soubory cookies
Nezbytně nutný soubor cookie by měl být vždy povolen, abychom mohli uložit vaše preference nastavení souborů cookie.
Povolit nebo zakázat cookies
Pokud tento soubor cookie zakážete, nebudeme moci uložit vaše preference. Znamená to, že se vám pořád dokola budeme ptát, jestli máte chuť na sušenku.
Soubory cookies třetích stran
Tyto webové stránky používají službu Google Analytics ke shromažďování anonymních informací, jako je počet návštěvníků webu a nejoblíbenější stránky.
Povolení tohoto souboru cookie nám sice nepomáhá zlepšovat naše webové stránky, protože tu analytiku nekontrolujeme, ale teoreticky by mohlo. :-)