cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs it es cs pl cs en es es cs cs cs en cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs es cs zh cs en es es pl cs es cs en cs en es es cs cs es cs en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Hlavní postavy próz Kapesní atlas žen a Potvory současné polské spisovatelky Sylwie Chutnikové jsou ženy. Nejen ty, které se staly oběťmi patriarchální společnosti, ale také superhrdinky, jež neváhají zmlátit neonacistu, developera nebo domácí násilníky. Je toto násilí ospravedlnitelné?
Co kdyby jako takzvaně společensky neutrální nebylo vnímáno to, o čem mluví muži, ale naopak představy žen? A co kdyby navrch ženy odmítly svou tradiční roli obětí a staly se naopak vykonavatelkami pouličního práva s teleskopickými obušky v ruce? Zde už se pomalu dostáváme k fikci. Od spisovatelky, která na přebalech svých knih vypadá trochu jako rudohlavá gotička a trochu jako pinup girl, čtenář každopádně nečeká příliš odpočinkové čtivo.
Polské spisovatelce Sylwii Chutnikové letos vyšly v českém překladu hned dvě prózy, a sice debut Kapesní atlas žen (Kieszonkowy atlas kobiet, 2008) a její předposlední próza Potvory (Cwaniary, 2012). Obě knihy samy o sobě odpovídají na často kladenou otázku, k čemu jsou Chutnikové vystudovaná genderová studia: pomáhají autorce klást druhým před oči blízkou, nicméně míjenou, nepříjemnou realitu.
Obě knihy začínají signifikantně – drobnohledným popisem veřejného prostoru, který si navzdory společenským pravidlům anektovaly jako své výsostné území ženy. V Kapesním atlasu žen jsou to ženy zcela obyčejné, normální, ničím nevýznamné, využívané zpravidla jen k obhospodařování čistoty domácnosti, a tento svůj úkol v patriarchálním světě dovádějí k dokonalosti s obsedantně kompulsivní péčí. V Potvorách už jsou to spíš superhrdinky, které potřebují čas od času vyjít do světa, aby ho sešlehaly podle svých pravidel. Zatímco v debutu prozkoumáváme s prvními stránkami topografii bazaru, jakéhosi paralelního města ve městě, kde se mnohé ženy snaží aspoň živořit, když už ne žít, v Potvorách se společně s Halinou Břitvou a dalšími varšavskými vdovami vydáváme leštit mramorové desky na hřbitov, abychom si vyčistily hlavu před zásadním činem, naplánovaným podle hesla „smrt se musí pomstít“.
Ve své prvotině Chutniková sledovala osudy čtyř Marií, které neměly dost síly, aby opustily „ženské město“ plné každodenního lopotného a marného boje s hmotnou i morální bídou a vydaly se do ulic skutečné, veřejné Varšavy. Jejich označování za matky, madony a královny pak vyznívá spíše ironicky. Naopak v Potvorách nechává autorka naplno propuknout agresivitu „girl power“. V obou románech se ovšem věnuje ženám, které příliš štěstí neměly, a snaží se doložit, co je špatné na společenském systému, v němž žijeme. Místy narazíme na pasáže připomínající magický realismus – neplodí je však nějaký všeobjímající mýtus nebo kolektivní nevědomí, nýbrž halucinace z alkoholového deliria či nemoci, jež je důsledkem materiální bídy. Svoji levicovou orientaci Chutniková rozhodně nezastírá, ta naopak tvoří integrální součást její tvorby. Společenská kritika je zřetelným východiskem, proč vůbec píše.
Zatímco v Kapesním atlasu žen nás autorka bezprostředně nestaví před morální problém, jak se v určité situaci zachovat (je přece jasné, že stařenka se bez pomoci umírat nenechává a po duševně choré se neplive), při četbě Potvor jsme neustále nuceni přemýšlet a rozhodovat, co je v současné společnosti ještě morálně ospravedlnitelné. Jak to, že si spolu s bandou varšavských kamarádek v duchu užíváme kopání do neonacistů, domácích násilníků a spekulantů s nemovitostmi, kteří kvůli zisku neváhají zabít? To je přece jasné!
Čtenář obou přeložených knih postupně začíná chápat, proč se Chutnikové do Kapesního atlasu žen pouliční superhrdinky už nevešly – zabírají si pro sebe příliš mnoho místa. Mimochodem, proč se u pánských džín dělají kapsy o tolik větší? Jako by dnešní holky nepotřebovaly mít kde nosit kudlu… Tedy aspoň v Polsku.
Sylwia Chutnik: Kapesní atlas žen. Přeložili Barbora Gregorová, Martina Bořilová, Lucie Zakopalová a Jan Jeništa. Fra, Praha 2014, 220 stran.
Sylwia Chutniková: Potvory. Přeložila Michala Benešová. Argo, Praha 2014, 184 stran.
O dějinách a institucionalizaci vědění
Intelektuálním východiskem britského historika Petera Burkeho je kulturně-sociální historie, již coby emeritní profesor přednáší na cambridgeské univerzitě. Kromě lidové kultury (které věnoval světový bestseller Lidová kultura v raně novověké Evropě z roku 1978, česky Argo 2005) se …
Proč se emancipovala literatura
Do utěšeně se plnící police Teoretické knihovny nakladatelství Host přibyl na začátku letošního roku svazek s číslem 27, Pravidla umění od Pierra Bourdieuho. Literatura tu funguje spíše …
Veřejný, čtenářský a odborný zájem
Centralizace knižní produkce mezi lety 1949 a 1953 je tématem, na němž bychom mohli objasnit strategie, jejichž prostřednictvím se v tomto období využívala knižní produkce k ideologickým cílům. …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates