cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs en es cs en es es cs cs en cs cs cs en cs cs en hu cs cs cs cs cs cs cs es en zh cs en es es cs cs es en hbs_lat cs en es es cs cs cs es cs en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Po vydání debutu Suť se stal Jonáš Hájek jedním z nejvýraznějších hlasů mladé básnické generace, což potvrdila i Cena Jiřího Ortena. Nyní básníkovi vychází druhá sbírka, nazvaná Vlastivěda. Kromě jiného ukazuje, jak těžké je překonat vlastní debut.
V mělčině vyčerpávajících popisů uvízla znepokojivě velká část sbírky, a trpělivý čtenář se bohužel nedočká ani odměny v podobě skrytých démantů – uhrančivých veršů, drtivě přesných obratů a nezaměnitelných slov, které by v básni stály jako skála. Chce čtenář moc, anebo snad chce něco jiného, než mu tato poezie může už svou podstatou dát? Je to možné. Ostatně nedá se arogantně tvrdit, že je to špatná poezie – to ne, jen poněkud málo originální, a to i když člověk dává přednost smysluplné tradičnosti před originalitou za každou cenu. Jinak jsou to básně nepřehlédnutelně kultivované, opět s dobře zvládnutou formou; v tomhle ohledu má Hájek ve své generaci jen několik konkurentů či souputníků.
Nevíš, co s veteší, co bez veteše
Možná tkví rozporuplný dojem v nejistotě, kterou ty verše paradoxně vyzařují. Básník je citlivý pozorovatel, to ano, ale jako by se rozhlížel a hledal něco, cokoli, co by „šlo zbásnit“; bezděčným důkazem je vracející se motiv básně (a básnění). Snaha zachytit silné téma a silný okamžik (nebo prostě téma a okamžik) se leckdy zvrtává do poněkud iritujícího „ozvláštňování“ či, řečeno autorovým slovem, „obšívání“: „Přivezli trávník a stěny náklaďáků/ zůstaly hodinku bez zájmu otevřené./ Právě se zálibně dotýkáš spirál,/ lechtáš třásně na odkrytém konci…“. Zdobit ale není tvořit, a zvlášť u evidentního talentu to prostě nemůže stačit. To už je snad lepší statečně přiznat, že „nevíš, co s veteší, co bez veteše“. Nebo že by skrytá síla Vlastivědy byla právě ve vytčení okamžiků, kdy se vlastně nic neděje, těká se, vnímá a zaznamenává?
Tak či tak je tu rovina, která si před uvedenými výtkami může být jistá. Celou sbírku prozařují ty básně, v nichž se Hájek dotýká, z různých stran, tématu dětství, dospívání a prostupné hranice mezi „jinošstvím“ a dospělostí. Tyhle tóny se rozeznívají opakovaně, a přitom pokaždé jinak. Šestadvacetiletý básník jim vdechl působivou zdrženlivost, křehké kouzlo a vůni, která přetrvává a přetrvá: „,Někam bych jela. Třeba do Kobylis…‘/ chce tahle Veronika, o pár let starší než já,/ co bydlí naproti přes ulici a chci si ji vzít./ ,Ale to je daleko,‘ bojím se, ,jak pojedem// a co potom řekne maminka?‘ Dilema na hřišti/ před panelákem, který pak natřou narůžovo/ a kam budu chodit kouřit, potrvá do chvíle,/ než si znovu vzpomenu, jak to je daleko.“ Stejně vydařené jsou i další verše (třeba báseň Chalupa, jedna z vůbec nejvýraznějších, či netypická Ranní očista), v nichž autor zkrotil své sklony přizdobovat a „zbásňovat“ a promluvil… inu, k věci.
Pokud má být druhá sbírka potvrzením kvalit té první, pak se to Jonáši Hájkovi ve Vlastivědě moc nepodařilo. Na nějaké velké soudy je ale jistě brzo – vždyť tohle není konec, ale teprve začátek jeho tvůrčí cesty.
Jonáš Hájek: Vlastivěda. Fra, Praha 2010, 72 stran.
Reflexe poezie jako hledání toho, co je před příběhem, a vlastně tak trochu i za ním.
Hry o životě a smrti
Nová Řezníčkova sbírka Kakodémonický kartáč má přiléhavý název: srst pomyslného „zvířete jménem poezie“ totiž vykartáčuje tak důkladně, že nezbude …
Nad básnickým debutem Jitky N. Srbové
Jitka N. Srbová, šéfredaktorka Almanachu Wagon, jejíž básnická tvorba byla doposud známá především z internetových stránek pod nickem Natasha, vydala svou první sbírku. Její poezie se zdá být na milimetr vypočítaným dílem, kterého se ale nelze dotknout.
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates