cs en en en cs cs pl cs cs cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs en en cs ko en en en en cs cs cs de
Kniha Vlastimila Podrackého žánrově spadá do beletrizující literatury faktu. Je založena na autentickém Hučínově vyprávění a dobových dokumentech při současné fiktivní stavbě doširoka větvených doprovodných příběhů. Vytváří tak rozsáhlou a mnohovrstevnou fresku klenoucí se od počátku období normalizace do současnosti.
Vladimír Hučín aktivně vzdoroval normalizačnímu komunistickému a sovětskému okupačnímu režimu, prošel peklem normalizačních věznic včetně pověstných Minkovic, které se jen velmi vzdáleně podobaly těm, o nichž psal Václav Havel v Dopisech Olze. Vytrval ve svém odboji s mimořádnou důsledností na jedné straně a ohleduplností na straně druhé. Nikoho ani nezranil i přes bolestivé šrámy a věznění, která na této cestě sám utržil.
Čestný občan města Přerova a nositel Medaile J. A. Komenského je nejmladším členem Konfederace politických vězňů. Na rozdíl od jiných polistopadových celebrit, nezpohodlněl pod přívalem poct, občansky pracoval stejně skromně a poctivě dál jako před rokem 1989. Jeho statečný postoj mu v březnu 2001 přivodil propuštění z BIS, teatrální zatčení policejním protiteroristickým komandem a roční vazební stíhání, o kterém se až dnes po všech zprošťujících rozsudcích obecných soudů a nálezech Ústavního soudu běžně píše jako o komplotu bývalých estébáků, komunistických prokurátorů a normalizačních soudců.
Komunismus trval o celá desetiletí déle než nacistická okupace, a proto jsou jeho důsledky i vážnější a rakovina komunismu prorůstá do hlubších vrstev společnosti. Tak jako se samozřejmostí a sympatiemi většina národa přijímá postoje antifašistů a antinacistů, slovo antikomunista bude třeba ještě dlouho rehabilitovat, než se z něj stane stejně počestný, důvodný a většinou společnosti respektovaný postoj.
Kniha v pevné vazbě s matně laminovaným potahem má rozsah 592 stran textu a 32 stran křídové přílohys fotokopiemi dokumentů a fotografiemi.
Vyšlo v září 2006 ve spolupráci s Janem Šináglem a s podporou města Přerova
K finančnímu příspěvku města Přerova:
Knihu o Hučínovi sponzorovalo i město
Přerovský deník, 13. 10. 2006
Přerov – Přerovští radní se rozhodli, že z městské kasy přispějí na vydání knihy o Vladimíru Hučínovi Hrdinům se neděkuje. Knihu napsal Vlastimil Podracký z Olomouce a před pár dny ji vydal Marek Belza z Krásné Lípy.
Kniha o kontroverzní osobnosti vyvolala rozruch mezi řadou Přerovanů, kteří jsou v románu zmiňováni. Sám Vladimír Hučín přiznává, že už mu začaly chodit různé anonymy a očekávat může podle výhrůžek i trestní oznámení. Za knihou, která ještě bude vyvolávat emoce lidí, ovšem stojí s finanční podporou i město Přerov. „Obrátil se na nás nakladatel s žádostí o dotaci a radní odsouhlasili částku sedm tisíc korun,“ uvedl mluvčí přerovského magistrátu Bohuslav Přidal. Vydavatel Marek Belza se v žádosti opíral také o to, že je Vladimír Hučín od roku 1992 držitelem Ceny města Přerova a sám nakladatel je přerovským rodákem. (lech)
Autor knihy o Hučínovi: Bylo to pro mě velmi přitažlivé téma
Otázky kladla Dagmar Rozkošná, Přerovský deník, 2. 10. 2006
Přerov/Olomouc – Vlastimil Podracký je autorem knihy o disidentovi Vladimíru Hučínovi z Přerova. Nedávno vydaná kniha nese název Hrdinům se neděkuje.
Její autor se narodil v roce 1940 a bydlí v Olomouci. Vystudoval vysokou školu technickou, obor elektro. Pracoval v několika podnicích na Olomoucku a v Brně, většinou ve výpočetních střediscích. Politologie je však jeho koníčkem od mládí. „Za komunistického režimu bylo kontraproduktivní studovat filozofii nebo politologii, přestože jsem to chtěl,“ říká Vlastimil Podracký. Rodiči, hlavně svým otcem legionářem, byl vychován v odporu proti komunistickému režimu, nikoliv kvůli jeho myšlenkám, ale pro jeho nemorální praxi. Psaní knih se začal věnovat od roku 1998.
Jste autorem knihy o Vladimíru Hučínovi, který je považován za kontroverzní osobnost. Některými lidmi je vnímán jako hrdina, jinými jako podivínská osoba. Co vás vedlo k tomu napsat knihu právě s Vladimírem Hučínem? Čím vás toto téma zaujalo?
Bylo to pro mne velmi přitažlivé téma. Jednak téma hrdinství v naší společnosti vyčichlo a je to jeden z důvodů morálního úpadku. Pro lidi se stalo přitažlivé švejkovství a prospěchářství. Dalším důvodem byla možnost popsat dobu, ve které jsme my starší žili. Dnes se hodně zapomíná jaké vlastně opravdu komunistické období bylo. Z pohledu člověka, který v té době žil a o nic jiného než o sebe se nestaral, to mohla být docela normální nekonfliktní doba. To se mohlo stát především proto, že nic nevěděl o tom, jak trpí někteří spoluobčané nebo to vědět nechtěl. Proto je tak potřebné tuto dobu připomínat. Přičemž zcela odmítám názory, že je to už dávno a k dnešku to nemá žádný vztah. Všichni jsme z té doby vzešli a většina dnešních životních postojů tkví v té době a to dokonce i v případě mladých lidí, protože ti nejsou nic jiného než odchovanci starších.
Vladimír se možná některým dnešním lidem, zaměřeným jen na osobní prospěch, může zdát jako podivín. Je to úhel pohledu. Pro něj jsou tito lidé zase jen individualisté bez patřičných ohledů ke společenským povinnostem. Podivín je každý hrdina. Legionáři byli také hrdinové, dnes by je lidé nejspíše nazvali magory. Vladimír bojoval proti sovětské okupaci a koloniálnímu sovětskému režimu. Označoval pravým jménem ty, kteří kolaborovali a zradili národ. To je snad bláznovství?
Znal jste se s Hučínem už dříve? Jinými slovy vzešla vaše spolupráce na knize na základě vašeho přátelství?
Ano, spolupráce vzešla z přátelství a dlouhodobé známosti. Vladimír Hučín hledal někoho, kdo by nějak sepsal jeho názory a zveřejnil dokumenty. Zároveň se mu líbily moje předchozí knihy, a chtěl aby se zveřejnilo také něco takového, beletristického. Také měl požadavek, aby autorem byl člověk, kterému důvěřuje a člověk, který dobu normalizace dobře poznal. Nepřipadali tedy v úvahu různí emigranti nebo mladí lidé.
Ovlivnil vás svým pohledem na současnou politickou scénu?
V zásadě máme shodné názory. Ani není nutno se nějak vzájemně ovlivňovat. Já jsem kupodivu zjistil, že Vladimír má dokonce v principu shodné konzervativní názory, jako já. Pouze je nikdy moc neříkal, neboť měl mnoho jiné práce a starostí, aby unikl komplotům. Protože jsem členem Konzervativní strany, jsem rád, že se Vladimír nakonec rozhodl kandidovat za naší stranu a ztotožňuje se s jejím programem.
Vladimír Hučín by pro vás tedy byl tím správným senátorem?
Vladimír Hučín se do vysoké politiky hodí jako nikdo jiný. Jeho nezkorumpovatelnost a odpor ke všem nešvarům a nemorálnostem jej pro vysokou politiku předurčuje. Jen si myslím, že to tam bude mít těžké. Bude asi bílou vránou.
Mnozí lidé se domnívají, že Vladimír Hučín bude v politice hájit svoje ostře protikomunistické přesvědčení a bude se snad pouze mstít svým bývalým věznitelům a nynějším protivníkům. K tomu je možno pouze říci jen to, že Vladimír se nemstil oněch deset let, kdy byl pracovníkem BIS. Dokonce nechal v policii pracovat i příslušníka Podepřela, který ho kdysi ve vězení zranil, protože se domníval, že schopných policistů je nedostatek. Jeho boj proti bývalým estébákům byl na základě přesvědčení, že prostě takoví lidé na svých místech společnosti škodí. O tom, že měl pravdu, je přesvědčen i stávající ministr vnitra Langer.
Kniha Hrdinům se neděkuje je vaší prvotinou? Nebo jste autorem i jiných knih?
Před dílem o Vladimíru Hučínovi jsem vydal tři knihy: Pozor na tunelování, Občanská obroda a Návrat k domovu. Jsou to politologické úvahy spojené s příběhy. Slyšel jsem o žánrovém zařazení Hrdinům se neděkuje jako o beletrizující literatuře faktu. Osobně bych tento druh literatury nazval beletrizující politologií. Ale to nechám odborníkům. V této poslední knize ovšem, na rozdíl od předchozích, je beletrie dominující.
Jak dlouho jste na knize pracoval a v jakém nákladu vyšla?
Na knize jsem pracoval asi rok. Vyšla v nákladu 2000 kusů. Asi bude nutný dotisk.
Mohl byste přiblížit, o čem kniha je?
Páteří knihy je vyprávění Vladimíra Hučína a jeho osudů. Na to navazují doprovodné příběhy jeho rodiny a dalších známých, přátel, spolupracovníků a dalších osob nějak navazujících na Vladimírovu činnost. Zde je důležité zpracování činnosti StB a dalších represivních složek režimu a jejich pozadí včetně usilování o život Vladimíra a dalších nástrah. Ještě zajímavější jsou příběhy z BIS a osudy Vladimírových informátorů, z nichž tři zahynuli za záhadných okolností a další se stal dvojitým agentem. Také Vladimírův boj s levicovými okultními silami, jejich pokus o atentát a další příběhy. Je to popsáno beletristicky, tedy příběhy se odvíjejí jako román. Rozsah popisovaného období je od začátku sedmdesátých let do dnešní doby.
Není to protikomunistická kniha. Některé postavy komunistů jsou kladné, zcela podle skutečnosti. Není tedy zaměřena proti komunistům jako lidem ani proti nějakým ideologiím. Zabývá se otázkou hrdinství a lidských morálních selhání zvláště při kolaboraci se sovětským kolonialistickým režimem. Vyznívá ovšem proti komunistickému režimu, zcela podle skutečnosti. Tím přirozeně proti marxistické ideologii, která v praxi selhala, stala se nástrojem útlaku a vykořisťování.
Nakolik jsou příběhy uvedené v knize pravdivé?
Podkladem pro příběhy jednotlivých postav bylo vyprávění Vladimíra Hučína a dokumenty, které se k oné době vztahují. V úvodu knihy píši, jak obtížné je zveřejnit pravdu. Žádné beletristické dílo není zcela pravdivé, i když je podle skutečnosti napsáno. Nebudu zde složitě popisovat, proč to nejde. Ani Jiráskovo Proti všem a Babička Boženy Němcové nejsou zcela pravdivé příběhy, pravda je zde jen podkladem k beletristickému zpracování. Postavy v mojí knize jsou složené z příběhů lidí své doby. V jedné postavě je více příběhů, proto se nikdo nemůže s danou postavou ztotožnit, i když třeba některé části děje se skutečně staly. Je to jakási eklektická synteze. Jména jsou vymyšlená, přestože jsou zcela běžná, vyskytující se v tomto kraji. Není možno tedy s postavou knihy někoho ztotožnit, a to ať už na základě jména nebo části příběhu dané postavy. Totéž platí pro místo dějů.
Jaký je váš osobní názor na Vladimíra Hučína. Řadíte se k těm, kteří jsou přesvědčeni o jeho nevině?
V komunistické době bojoval Vladimír Hučín prostředky dané době odpovídajícími. Nelikvidoval lidi. Prováděl distribuci letáků a výbuchy transparentů tak, aby nikoho nezranil. Dekonspiraci nebezpečného agenta udělal jeho komplic výbuchem na vrata agentova domu v nočních hodinách. Poškodil auto. Ačkoliv byl Vladimír komunisty mnohokrát označen za teroristu, komunistický režim jej odsoudil pouze za nedovolené ozbrojování a hanobení státu socialistické soustavy. Nejvyšší trest dostal 2,5 roku.
Obvinění z roku 2001 je zcela vykonstruované. Aktéři předpokládali, že proces bude neveřejný a mohou jej zcela zmanipulovat. To se jim díky odporu veřejnosti nepodařilo.
Zdravím pane doktore Belzo. Ted jsem dočetl tu knihu (Hrdinům se neděkuje – pozn. M. B.) Musel jsem to číst pomalu, vracet se, aby mně neunikly některé souvislosti. Zatím se to pomalu vstřebává. Po pravdě? Úplný ŠOK!!! Já jsem tušil, že v Česku (i v jiných bývalých socialismech) došlo k dělení „majetku“, ale netušil jsem, že to může být v takovém měřítku!! Pokud bude ještě něco uveřejněno o panu Hučínovi, dejte mi prosím vědět. Možná později napíši více, pokud to má nějakou cenu. Napřed to musím „strávit“!! Srdečně zdraví
Vladimír Kalaš, Kanada, 22. 3. 2007
Odpověď na komentář zrušíte zde.
Email*(will not be published)
The current ecology separated from humanism is outdated relic of leftist thinking and constructivist ideas. Under the general ideas of timeless humanism ecology get into conflict with human interests . Ecology is a natural part of Timeless humanism is essentially conservative – man and nature preserve .