cs cs cs cs cs fr cs cs cs cs cs cs es de cs sl cs cs cs fr pl cs cs cs cs cs cs en en en en en en cs en en en en en en en en en en cs en en en en en en cs en en en en en en en en cs en cs en en cs en cs cs en en cs cs en en en cs en en pl cs en en en cs en en sk pl en en cs cs en en hu cs en cs cs en en
Tak nám zima i tady ve Skotsku skončila, no že by za něco stála, to se říci nedá, ale lepší něco než nic, no a tak jsem se rozhodl napsat takový krátký report o zimní lezecké sezóně tady v Highlands.
Jak už jsem psal výše, tahle sezóna byla pěkně na pendrek. Podle místních to byla jedna z nejhorších sezón za posledních pár let. A když už říkají i místní, že podmínky jsou na nic, tak už to něco znamená. Je všeobecně známo, že zimní lezení tady je pověstné „nádherným a stabilním“ počasím jako nikde jinde v Evropě a tudíž pokud by se někdo pokusil si počkat na pěkné počasí, asi by čekal do léta. Někteří by mohli namítnout, že existuje něco jako předpověď počasí. Bohužel počasí si většinou dělá, co chce a předpověď je většinou úplně mimo. Takže pokud člověk se chce do hor dostat a něco vylézt, musí se spokojit s tím, že podmínky nebudou vůbec růžové a obzvláště čekání na štandu bude velká zábava. Pro experty geology, většina Highlands (Grampian Mountains) je tvořena převážně vyzvednutými vyvřelinami jako Devonská žula (Ben Nevis) a další druhy žul, severní část (Northwest Highlands) je pak z části tvořena také těmito vyvřelinami, ale také tzv. Torridonským pískovcem (oblast kolem Ullapoolu, např. Suilven). Co se týče samotného lezení, tak asi všichni víte, že ve Skotsku se leze „tradičně“, což znamená žádné fixní jištění, všechno po svým. Tak a teď něco a samotným lezením.
Jako první letošní trip (konec ledna) za zimním lezením jsme se vydali do Glen Coe. Předpověď stála celkem za nic, ale chtěli jsme něco vylézt a tak jsme vyrazili směr Stob Coire nan Lochan, kde jsme měli zálusk na Crest Route (grade: V,6 – pozn. první číslo je skotská stupnice pro zimní lezení a druhá je technická obtížnost). Samozřejmě nás na parkovišti přivítal déšť a tak jsme si to první půlku nástupu kráčeli v „příjemném“ zimním deštíku. Naštěstí nahoře začalo foukat a tak jsme trochu oschli, než jsme se dostali pod stěnu. Pod stěnou nás ještě začali otravovat blesky a tak jsme se rozmýšleli, zda to vzdát nebo ne, ale nakonec jsme se s Ruslanem (můj lezeckej parťák z universitního mountaneering clubu) rozhodli to zkusit, což se nakonec ukázalo jako riskantní ale ve finále dobré rozhodnutí. Cesta nebyla moc dlouhá (asi 4 cca. 30-35m délky), ale hlavně 2. délka byla výživná až až. Vzhledem k tomu, že sezóna byla teprve na začátku, tak ledu moc nebylo, což udělalo cestu ještě více zajímavou. Samotný lezení trvalo zhruba 5-6 hodin. Samozřejmě při sestupu opět začalo pršet a déšť nás doprovodil skoro po celou cestu až na chatu.
2 týdny na to, jsme se vydali na víkendový trip do „Mekky“ skotského zimního lezení, na Ben Nevis (přesněji do severky Ben Nevisu). Na sobotu jsme měli v plánu vylézt superklasiku Observatory Ridge (V,4), což je jedna z nejdelších cest ve Skotsku (cca. 420m). Ale viditelnost ráno byla naprosto nulová a tak jsme se dostali na úplně jinačí hřeben (CMD Arete), než na který jsme původně chtěli. Nakonec jsme hřeben dokončili, i přesto že to byl jenom choďák a cca. v 9am jsme stáli na vrcholu Ben Nevisu. Následně jsme se rozhodli, že seběhneme zpátky pod severku a zkusíme ještě něco vylézt. Takže asi 11am jsme stáli opět pod severkou a rozhodovali se, co teda polezeme. Nakonec se nám zalíbila jedna moc pěkná linie na Douglas Boulder (součást Tower Ridge), kterou jsme nakonec bez jakékoliv kontroly v průvodčíku, o co vlastně jde, přelezli a až zpátky na chatě jsme zjistili, že to byla North-West Route a klasifikace opět V,6 . Na neděli jsme se rozhodli zvolit něco lehčího a vzít s námi i ženské osazenstvo. Nakonec jsme opět zvolili Douglas Boulder, ale tentokrát hřebenovku South-West Ridge (IV,5). Jediná první délka za něco stála a zbytek už byl jen kličkování po hřebeni mezi skalními hroty. Takže chvíli po obědě jsme už opět seděli na CIC chatě a následně zamířili zpátky do Edinburghu.
O týden později jsme se vydali do Cairngorms (přesněji do Coire an Lochan) pokusit se o nějakou další pěknou cestu, ale jen jsme si ve finále potvrdili, že letos jsou Cairngorms pro nás prostě zakleté. O měsíc předtím nám počasí nedovolilo ani se přiblížit ke skále a v prosinci tam Ruslana a další kluky z oddílu zastihla bouře na vrcholu a nakonec byli rádi, že se živi dostali zpátky na parkoviště. Ráno ovšem ale podmínky vypadaly parádně a tak jsme vyrazili směr Coire an Lochan. Vše se zdálo být super do té doby, než  jsme se doštrachali ke stěně. Celá stěna byla totálně namrzlá, takže jsme to po pár pokusech zabalili a rozhodli se, že vylezeme nahoru žlabem, který byl kousek napravo od nás. Navrhl jsem, že bychom to mohli vysólovat, ale Ruslan měl špatný pocit ohledně prvních 5 metrů, které vypadaly celkem „dodgy“ a tak jsme začali hledat nějaké místo pro štand. Asi po půl hodině se nám podařilo najít vhodný místo, kde Ruslan zatloukl 2 skoby a já začal tahat. Byl to pěknej kentus, pod vrchní krustou byl chvílemi naprosto nekompaktní sníh a chvílemi led, takže člověk si nikdy nebyl jistý, do čeho se trefí. Nějak se mi dařilo si s tím poradit až na poslední krok, kdy mi uklouzla mačka a ten pitomej nekompaktní sníh mě samozřejmě nepodržel a tak jsem letěl. Přistál jsem asi po 6 metrech ve svahu a za zvuku vylítlých skob jsem vesele pokračoval dolů do údolí i s Ruslanem. Naštěstí se nám asi 200 metrech podařilo nějak zastavit. Výsledek? Koleno a morál na pár týdnů v háji, Ruslan naštěstí bez zranění.
Už to vypadalo, že sezóna pro nás skončila, ale nakonec se počasí ještě ke konci března umoudřilo a začalo zase mrznout a koleno přestalo zlobit, takže jsme se vydali ještě na jeden výlet na Ben Nevis. Náš prvotní cíl byl Orion Direct, což je nejdelší ledová cesta v Británii (cca. 400 metrů), ale vzhledem k lavinoznímu nástupu ke stěně, jsme se rozhodli dokončit naše plány z předchozího tripu na Ben Nevis, tudíž vylézt Observatory Ridge, který je hned vedle Orion Face. Z auta jsme vyrazili ve 3am a kolem 8am jsme se dostali ke stěně. Počasí vypadlo geniálně a tak nám nic nebránilo začít. První délku jsme vysólovali a od druhé se začali jistit. Následovaly další 3 délky spíše skalního než zimního lezení, cepíny jsem použil jenom, když jsem se dobrovolně pustil do jedné nádherné spáry, jinak nebyli potřeba. Zhruba po 200 výškových metrech se pilíř změnil v ostrý hřeben s minimem jištění. Lezení bylo v pohodě, šlo jen o morál. Zhruba 100 metrů pod vrcholem cesty už jištění nemělo cenu, protože nebylo za co se zajistit a tak jsme zbytek dosólovali. Na vrchol jsme se dostali zhruba v 5 odpoledne a protože počasí bylo výjimečně perfektní, konečně jsme si užili nějaké ty výhledy na moře a okolní kopce. Poté následoval už jen zhruba 2 hodinový sestup, takže k autu jsme se doplazili někdy kolem 7 hodiny večer. Parádní den to byl.
Na závěr nějaké to zhodnocení - zimní lezení tady ve Skotsku je velice specifické, trošku se podobá tatranskému zimnímu lezení (cesty jsou zde ale obecně kratší než v Tatrách). Co se týče skotské zimní klasifikace, tak je hodně těžké přirovnat ji k  Tatranské klase (obzvláště pro mě, vzhledem k mým dosavadním zkušenostem). Ale myslím si, že např. skotská klasa V,6 by mohla odpovídat takové 5(+) v Tatrách. Ale je to fakt jenom odhad. Každopádně doporučuji všem, aby se sem aspoň jednou za život vydali. Je pravda, že většinu času je člověku zima, mokrý je až na kost (ani samotný Goretex tady nefunguje), ale rozhodně to stojí za to!
P.S. je to moje prvotina, tak mě prosím nebijte a omlouvám za pravopis a sloh...
# Hezký — Tichý Jiří 2014-04-09 20:33
Pěkný povídání i fotky. Prej ses letos rozhodnul promluvit do soutěže "držka roku" a rovnou si ve Skotsku zařídil několik nominací?
# držky — Vrba Jakub 2014-04-09 23:37
tak určitě, nemůžu přeci ponechat nic náhodě
# Supr — Šimi 2014-04-10 06:29
Paráda report. Jen škoda, že ti toho zimního lezení ve Skotsku nevyšlo víc. A popsaná nominace na Držku nasadila laťku letos opět vysoko...
# počasí na pytel — Vrba Jakub 2014-04-10 07:39
dost mě to štve, že toho lezení letos nebylo víc, ale prostě v tom počasí, co tady po většinu zimy bylo, se to prostě nedalo. Šlo to z extrému do extrému, chvílama jarní teploty a pak se z ničeho nic přihrnula týdenní sněhová bouře a v Cairngorms napadlo 7 metrů sněhu...
+1 # Nadhera — Blecha 2014-04-10 09:37
Pekny Kubo :) A Tvoje nominace posílám dál, tak snad je to ok ;)
# Krasa — Drobný Michal 2014-04-10 10:12
Supr report Kubajs, fakt parada...
# Dobrá práce — Leskovjan Martin 2014-04-10 14:19
Chválím výkony, držku i report. Málo mi toho nepřijde, zvlášť když se podívám, kolik jsme toho vylezli my ostatní ;)
# paráda — Bára 2014-04-10 14:36
dobrá práce, Kubo! vypadá to dos kvalitně. a jsem ráda, že se vám nic nestalo! jo a co se týče pravopisu...nigdo tě nebyje:), hrupki tam nemáš, jen nějaká ta interpunkce..příště mi článek klíďo pošli, dočárkuju ti ho:)