cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs it cs cs pl sk en es es cs cs cs en ro cs cs en cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs sk en cs en es es cs cs cs sk en cs en es es cs cs cs sk en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Retrospektivní výstavy a konference věnovaná výtvarnému dění u nás v osmdesátých letech vzbuzují silné emoce. Ale zdá se, že jen u pamětníků.
V posledních několika letech se v českém prostředí objevila silná tendence k opětovné konfrontaci s dílem výtvarníků generace osmdesátých let minulého století, u nás zpravidla spojovaného s nástupem postmoderny. Kromě retrospektiv většiny významnějších autorů té doby (Jiří David, Jaroslav Róna, Stanislav Diviš, Vladimír Skrepl, Václav Stratil a další) se v nedávné době objevily hned dvě výstavy skupinové. Jedna, Brněnská osmdesátá v Muzeu města Brna (květen až srpen 2010) se věnovala výtvarníkům brněnského okruhu, druhá, 1984–1995 (Česká malba generace 80. let), ve Wannieck Gallery také v Brně (do 20. 3. 2011) se zabývá spíše okruhem pražským, spojeným hlavně se sérií studentských polooficiálních výstav v letech 1982–87 zvaných Konfrontace.
Kromě obsáhlých katalogů k výstavám vznikly i pozoruhodné práce ryze vědecké. Za všechny snad stojí za to zmínit knihu Splátka na dluh Jiřího Luhana a Petra Pouby (Torst 2001) a České umění 1938–1989 Jiřího Ševčíka, Pavly Morganové a Dagmar Duškové, které vzniklo na Vědeckovýzkumném pracovišti Akademie výtvarných umění v Praze a k němuž by mělo vyjít v letošním roce pokračování.
Asi nejkomplexnější pohled na tvorbu výtvarníků této generace nabídla právě výstava ve Wannieck Gallery. V rozsáhlé sbírce maleb iniciátora a kurátora expozice Richarda Adama zaujímají zmiňovaní výtvarníci nezastupitelné místo. Na vlastní sbírky se ovšem Adam neomezil, pečlivě prohledal půdy a nalezl i zapomenuté kusy.
Rozčlenění obrazů do jednotlivých autorských kójí vede k otázce, podle čeho byli výtvarníci vybráni. Nepatří ani do jedné generační skupiny (Petr Veselý je o něco starší, Jiří Petrbok a Josef Žáček zase mladší) a stejně tak se ne všichni zúčastnili generačně významných Konfrontací, které by se jinak zdály být vhodným měřítkem. Těžké je porozumět i zvolenému období 1984–1995. Přes všechnu dobrou vůli výstava nakonec vyznívá spíš jako exhibice sběratelského umu anebo encyklopedický slovník české předrevoluční malby pro zainteresované, s datem expirace 20. 3. 2011.
Výstava ve Wannieck Gallery nezůstala pouze u obrazů, ale pokusila se o zapojení do současné diskuse o umění, a to na sympoziu Osmdesátá v Národní technické knihovně v Praze 24. ledna 2011. Ačkoliv se k jeho uskutečnění organizátoři Tomáš Císařovský, Jiří David a Martin Dostál rozhodli na poslední chvíli, sešlo se mezi referenty i účastníky množství významných jmen s osobní i odbornou vazbou ke sledovanému tématu a stejně bohatá byla i účast z řad širší veřejnosti. Že není nouze o pamětníky, ukázala hned první třetina programu. Vzpomínky s přídechem patosu, nostalgie, historického optimismu i klišé o těžkém údělu umělce v socialistické společnosti, kajícné zpovědi a výkřiky poraněných byly na programu nejenom v debatách moderovaných Markétou Ševčíkovou, ale i v jednotlivých příspěvcích mnohých pamětníků, zvláště z řad umělců.
Takové projevy však byly očekávatelné a jsou i přínosné, jsmeli ochotni brát je jako součást komplexní zprávy o dané době. Větší odstup měli teoretici, kteří nabídli naopak zúžený pohled, odpovídající profilaci toho kterého autora a až na drobné výjimky byly jejich příspěvky na vysoké odborné úrovni. Tím kontrastněji potom vyznívaly diskusní bloky, často upadající do roviny vzájemného osočování, otevírání starých ran či naopak oslavných nekrologů, vzájemné heroizace a plácání se po ramenou. Nejmarkantněji se to ukázalo v závěrečné rozpravě, která se zcela vymkla původně konstruktivnímu vývoji.
Celkově poskytly příspěvky pestrý pohled na specifické téma z blízké historie, ovšem naprosto tu chyběla jakákoliv intervence ze strany mladší generace. Nejenom že se nikdo mladší neobjevil mezi referenty, což se bohužel dalo očekávat, ale ani v diskusních blocích. Nemá jim snad téma co nabídnout, anebo se jejich zájem o práci předchůdců vytrácí, jak se vyjádřil Jiří David? Přednáškový sál však byl z poloviny zaplněn mladými lidmi a podobný podíl tvoří mladší generace mezi návštěvníky výstavy ve Wannieck Gallery. Kde tedy vznikl problém?
Umělecká konfrontace mladé generace výtvarníků s předrevolučním uměním je jednou z možností, jak se s obdobím předrevolučního socialismu vyrovnat. Zatím se zpravidla pohybuje na hranici autorské reminiscence a svébytného kurátorského konceptu – znovuuvedení některého z děl starších autorů. Příkladem jsou performance Barbory Klímové z roku 2006, ve kterých znovu uskutečnila akce vybraných umělců sedmdesátých a osmdesátých let (a za které získala v roce 2006 Cenu Jindřicha Chalupeckého). Hledala změny, které se v díle a ve vnímání diváků od dob jeho vzniku odehrály.
Také Margita TitlováYlovsky se na sympoziu pokusila o jistý druh aktualizace dobového sdělení, když na začátku svého příspěvku do mikrofonu zakřičela: „Se Sovětským svazem na věčné časy a nikdy jinak – kurva!“ Navzdory expresivnímu v ýstupu však věta nijak nezafungovala. Publikum zůstalo apatické, chladné. Rozdíl byl v tom, co obě autorky očekávaly. Zatímco jedna hledala, co se od dob vzniku akcí změnilo, druhá se v mladých divácích pokoušela vyvolat stejný pocit, jaký prožívala sama, když musela tato hesla poslouchat. Samozřejmě, že soustředěně připravované akce Klímové s krátkým výstupem TitlovéYlovsky na sympoziu těžko srovnávat, přesto nás takový pokus k čemusi dovede. Čemusi, co je znát i na výstavě ve Wannieck Gallery: absenci sdělení. A to nikoliv v původním díle, ale v jeho obnoveném předvedení. Je tu znát rezignace na současnost; a nelze se divit, že současnost nereaguje.
Autorka je absolventka teorie umění na Filosofické fakultě Masarykovy univerzity v Brně.
Kdo ukradl (zlatá) vejce?
Panelová diskuse s názvem Komercializace veřejných galerií, pořádaná doktorským seminářem VŠUP 17. ledna 2012, se konečně dotkla tématu, které již dlouho viselo ve vzduchu. Kýžené plody však zatím nepřinesla.
Soud s Tranzitdisplay, zorganizovaný samotnou obžalovanou stranou, se uskutečnil jako první v připravované řadě fiktivních procesů s představiteli lokální kulturní scény. Předmětem sporu …
Kniha Mileny Bartlové představuje publicistické texty, jež skrze aktuální témata umělecké scény reflektují obecnější otázky. Velké výstavy, pomníky, kontroverze kulturní politiky nebo aktivistické …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates