cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs ca cs cs pl it en es es cs cs cs en cs cs en cs hu zh cs cs cs cs cs cs cs cs zh cs en cs cs sv en cs cs en cs cs en cs cs en zh cs cs cs cs cs cs pl cs cs it hbs_lat cs en es es cs cs fa it en cs en es es de cs cs cs it zh cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
A hračky a knihy, které pak dívky a chlapci dostávají, tyhle získané povahové vlastnosti rozhodně nezmění. Oddělení hraček ve velkém obchodním domě před Vánoci jsou v tomto smyslu poučná: vypadají jako hromada dat pečlivě vytříděných před načtením do počítače. Aby ze stroje na výchovu vypadla dívka, je třeba vložit nádobíčko, miniaturní vysaváčky, kolíbky, panenky, celou parádu k líčení se, pečování a vedení domácnosti. Aby vypadl chlapec, je třeba naopak zvolit všechno, co povzbuzuje iniciativu a inteligenci, lodě, letadla, nářadí, stavby, celou parádu indiánského náčelníka, Zorra nebo astronauta.
V roce 1974 jsem si všimla „nové“ hračky: bylo to roztomilé miniaturní WC s nádržkou, splachovadlem, štětičkou na h... a se zásobníkem na toaletní papír! Schválně hádejte, pro které pohlaví byla určena... Nemůžu věřit, že kdyby se Freud dnes prošel po oddělení dívčích hraček, mohl by nesouhlasit se Simone de Beauvoir a neuznat, že ženou se člověk nerodí, ale stává. Dobrovolně nebo násilím.
Elisabeth Badinterová: Tudy cesta nevede
Když je člověk mladý, vypadá stále mladě, když je starší, bývá už stejně pozdě.
Byla jsem jiná sama sebou
Jiná v životě jiná sama v sobě
A já ti druzí
A přece mé tělo má tvář mé oči
Nebo co viděli druzí
Paul Eluard: Veřejná růže
Muži se věší častěji než ženy, jež dávají přednost utopení. (…)
Ženy milují také plyn z uhlí, skok z okna, jed.
T. G. Masaryk: Sebevražda
Psaní mi přináší úlevu, je to alibi, omlouvá mé nicnedělání.
Eugène Ionesco: Střípky deníku
V dětství se do mozku vryjí brázdy, stopy toho, jak se dítě naučilo přežívat. V dospělosti je ty brázdy stále slyšet, protože se ozývají v srdci. Často vyzvánějí, třeba i němě, a jen občas usnou za horkého odpoledne někde v poli, kde není stín. Přežívání brání životu…
Yveta Shanfeldová, in Literární noviny
A to je moje peklo. A moje největší bolest je, jak se mi všichni ztrácejí, já za nimi chodím, a místo abych se radoval ze setkání, pozoruju s úzkostí jejich tváře, pozoruju, jak je pustoší smrt, oni mi něco vypravují a já poslouchám, jak jim zastaral hlas, já už je slyším jako ozvěnu. Já jenom hledím a vrývám si do paměti tu milovanou tvář. A já vím, že každý okamžik, kdy s nimi jsem, je nenávratně pryč, a že bude jednou jeden poslední a já ho nijak nebudu moci zadržet, já i když budu volat ne, Smrti, ne, já ji neuprosím ani neukřičím a pak jednou mě obklopí obrovská prázdnota, kde už nebude ani ozvěn, nebude nic, nikam nikdo nepůjde, nepotkám na cestě k Horní Vsi už nikdy tam nikoho nepotkám.
Zbyněk Hejda: Nikoho tam nepotkám
Vše, co by vedlo k vytváření nových věcí, se dnes zapovídá.
Neboť dalších věcí netřeba. Svět je již hotov – jenom jsme si toho dosud nestačili všimnout, pro samé svírání zakázek a pověření a práva. Vše potřebné a krásné by tady někde již mělo být, k nalezení ve vratkých domech, slovech, odrazech vodní hladiny. Všechno už je. A v tomhle skutečném spočinutí nechej položit mé ruce na své, protože bude šábes a i rozdělávání ohně se zapovídá.
Petr Hruška: Zelený svetr
Vypisovala Kateřina Rudčenková, básnířka.
Po proudu mezi oblohou a řekou
Po stopách G. M. Hopkinse a D. Egana v hrabství Kildare
Do irského městečka Monasterevin v hrabství Kildare se každoročně – letos po devatenácté – sjíždějí poslední týden v červenci akademici, umělci a literáti z celého světa (letos až z Jamajky či Japonska) …
V jednom z deštivých dnů, které provázely první ročník Mezinárodního novosadského literárního festivalu (28. 8. – 2. 9. 2006), čekala účastníky letní plavba po Dunaji. Oproti očekávání jsme se v Novém Sadu, hlavním městě autonomní provincie Vojvodina, nenalodili na výletní parníček, ale …
Boo-hoo! Vraťte mi Royal Court!
Jak to chodí v Británii
O svých zkušenostech vypráví mladá autorka, která se zúčastnila měsíčního rezidenčního pobytu pro zahraniční dramatiky. Její text jistě vyvolá ohlas nejen mezi českými dramaturgy.
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates