cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs en cs cs pl sk en es es cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs sk en cs en es es cs cs cs sk en cs en es es cs cs cs sk en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Titulek nad hlavou zombie sápající se z hrobu oznamuje brzký příchod: „Coming soon“. Nejedná se však o upoutávku na pokračování filmu Návrat oživlé smrti, ale o pozvánku na výstavu o lesbické a queer identitě, která právě probíhá v pražské galerii NoD. Kurátorka Tamara Moyzes zde klade následující otázky: Je zapotřebí „lesbický coming out“ v současném umění? Existuje u nás „lesbické umění“? Co to vlastně znamená? Je důležité pro československou uměleckou scénu? Mají lesbické umělkyně vytvářet lesbické umění? Mají lesbické umělkyně potřebu vytvářet lesbické umění? Může lesbické umění vytvořit heterosexuální žena, muž, homosexuál, transgender? Na zodpovězení těchto otázek pochopitelně jedna výstava nestačí, ale i tak je jasné, že neviditelnost, s níž se zatím většina českých lesebumělkyň spokojila, má alternativu.
Mezi vystavujícími vyniká Michal Šiml, kterého veřejnost zná spíše jako člena skupiny Pode Bal. Jak se dočteme na zmiňovaném plakátu, v projektu Coming soon vystavuje jako umělkyně. Dvojice fotografií inspirovaná známým dvojportrétem nahých „sester“ od anonymního mistra fontainebleauské školy zachycuje Šimla, jeho přítelkyni a transgenderového performera Dana Stewarta s týmž chladně erotickým gestem, jímž se na manýristické předloze jedna z aktérek dotýká bradavky té druhé. Tolik tedy k otázce, zda musí lesbické umění vytvářet lesba; Šimlovo dílo, respektive jeho ambivalentní pozice mezi pohlavími ukazuje, že někdy samotné rozdělení na mužské a ženské, a tím pádem na heterosexuální a homosexuální, ztrácí smysl.
Dana Machajová si na otázku, co charakterizuje „queer art“, odpovídá, že tendence automaticky přisuzovat dílu autorky na základě její sexuální orientace politický význam je „největší omyl queer artu a příklad křivdy, jakou může spáchat teorie na díle“. Umělkyně se rozhodla na toto problematické interpretační omezení reagovat. Přivlastnila si fotografický autoportrét britské lesbické umělkyně Sarah Lucasové, ze kterého vymazala ústřední postavu a doplnila jej statickým videem, kde sedí ve stejné pozici jako Lucasová – jen místo dvou smažených vajíček na prsou, figurujících v originále, má na obličeji masku připomínající „volské oko“. Dílo lze chápat různými způsoby, jeho podstatou však zůstává napětí mezi pokusem o rezistenci vůči tomu, co autorka považuje za jednostranný výklad, a dialogem s ikonickou postavou postfeministického a queer umění.
Co tedy výstava prozrazuje o českém lesbickém umění? Po více než dvaceti letech po pádu režimu, který upíral lesbám a gayům práva na sebeurčení, už zřejmě konečně minula doba, kdy se umělkynělesby vyhýbaly otevřené tematizaci vlastní touhy a identity z obavy ze „zaškatulkování“. Tato dobrovolná neviditelnost však nebyla bez následků. Česká společnost i umělecká scéna tak ztrácela hlas, který mohl přispět k rozrůznění škály životních příběhů a zkušeností a ukázat většině, že její pojetí touhy a sexuality není univerzální. Přitom však výstava nenabízí schematickou představu jednotné „lesbické identity“, ale prezentuje pohledy značně různorodé. Je tedy zřejmé, že se navzdory zombie motivu na plakátu nejedná o „coming out“ umělecké mrtvoly.
Autorka je kurátorka a teoretička umění.
Čí je to město - galerka
Při pohledu na tuny betonu a hory hlíny kupící se na Prašném mostě mívám neodbytný pocit, že až se mě jednou děti zeptají, co jsem dělala, když se schvaloval výjezd z tunelu Blanka jen pár set metrů od Pražského hradu, budu se asi stydět. Nedělala jsem totiž nic, stejně jako většina …
Sázka na umělce - galerka
Návštěvník rumunského pavilonu na Benátském bienále může mít v první chvíli pocit, že v expozici řádil nějaký vandal. Přes projekce a fotografie se táhne souvislý pás nedbale nasprejovaných slov...
Dobrý táta proti diskriminaci - galerka
Nepochybně existují i tolerantnější společnosti, než je ta naše, nicméně při zběžném pohledu se zdá, že vztah Čechů k takzvaným sexuálním menšinám je v zásadě „pasivně tolerantní". Tento aspoň na první pohled bezproblémový přístup většiny dosvědčil i pokojný průběh letošní …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates