cs cs cs en de cs de cs cs cs cs de cs en cs en cs en cs en cs en cs en cs en cs en cs pl cs en cs es cs cs cs en es cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs en cs cs cs cs en cs cs en cs es cs cs cs
Přípravné knihy k Novému zjevení Pána Ježíše Krista (66) Nové zjevení Pána Ježíše Krista (6) Emanuel Swedenborg (48) Dopisy Ježíše (9) Podobenství (8) Modlitby (36) Duchovní cesta (69) Práce na svém vývoji (84) Umění (16) Básně (83) Cesta ženy (62) Příběhy pro ženy (22) Čtení pro dívky (13) Povídky (30) Moudré myšlenky (60) Z četby (28) Pohádky (12) Duchovní příčiny nemocí (22) Kontakt (1)
MUŽ a ŽENA (1) Půvab ženy (5) RODINA (1) (všechny) (7)
Nové zjevení Pána Ježíše Krista CZ Nové zjevení Pána Ježíše Krista SK Emanuel Swedenborg Zjevení Ježíše Krista
celý rokleden (4) únor (4) březen (3) duben (3) květen (3) červen (4) červenec (4) srpen (4) září (4)
celý rokleden (3) únor (2) březen (3) duben (3) květen (2) červen (2) červenec (3) srpen (1) září (3) říjen (3) listopad (4) prosinec (2)
celý rokleden (5) únor (3) březen (4) duben (3) květen (3) červen (3) červenec (2) srpen (4) září (2) říjen (2) listopad (2) prosinec (3)
celý rokleden (4) únor (5) březen (7) duben (6) květen (7) červen (4) srpen (8) září (4) říjen (4) listopad (4) prosinec (4)
celý rokleden (3) únor (3) březen (6) duben (8) květen (5) červen (5) červenec (6) srpen (5) září (5) říjen (3) listopad (3) prosinec (8)
celý rokleden (13) únor (11) březen (12) duben (7) květen (14) červen (10) červenec (5) srpen (3) září (6) říjen (8) listopad (8) prosinec (7)
celý rokduben (31) květen (17) červen (21) červenec (29) srpen (21) září (16) říjen (15) listopad (17) prosinec (16)
a přejít do administrace
Registrace | Zapomenuté heslo
Paní z hradu - 5.část
Napsal Zenavesvetle.cz (») 8. 3. 2012 v kategorii Povídky, přečteno: 1240×
Spánek ale trval nějak dlouho, to Johanka jaksi vnímala i přesto, že spala. Když se konečně probudila a otevřela oči, zjistila, že vidí nějak rozmazaně a že se kolem ní pohybují nějaké velké neostré skvrny, ve kterých jen stěží vnímala lidi. Nepřemýšlela ale nijak o svém stavu a náhle nedokonalých smyslech, nepřemýšlela vůbec o ničem, neboť to ani v tuto chvíli nedokázala. V tuto chvíli jen z plných plic plakala, protože těch náhlých změn bylo příliš mnoho.
Šťastná maminka ležela na lůžku a v náručí držela svoje první děťátko, právě narozenou dcerku. Hrdý otec stál vedle lůžka a se šťastným úsměvem pozoroval dcerku i svoji ženu.
Své nové pozemské dětství Johanka prožila spokojeně. Rodina, do které se narodila, byla poměrně dobře situovaná, a proto nijak nestrádala. Prošla věkem předškolním, školním, absolvovala střední školu a poté i školu vysokou. Prožívala během té doby své první naděje i zklamání, lásky i rozchody, když konečně po škole vstoupila do života.
Získala místo v jedné úspěšné firmě, a netrvalo dlouho a zastávala vedoucí pozici. Předpoklady pro vedení lidí získala právě již během svých dřívějších životů na Zemi, i když to si nyní samozřejmě nepamatovala. Zařídila si časem své vlastní bydlení a mohla si díky svým příjmům dovolit poměrně luxusní domek, v jehož garáži stál neméně luxusní automobil. Přesto, anebo snad právě proto, žila sama. Nedařilo se jí seznámit se s žádným mužem, který by to s ní myslel upřímně a netoužil po jejím majetku. Nutno říci, že jí to ale zatím nijak zvláště nevadilo, přišlo jí, že se chová normálně, moderně a byla se svou samotou spokojená. Mohla se tak plně aktivně věnovat své práci, aniž by se musela ohlížet na někoho dalšího.
Takto to šlo něco přes dva roky, když do dění ve společnosti zasáhla první předzvěst celosvětové hospodářské krize. Ceny za suroviny nejprve kolísaly nahoru a dolů, až nakonec začaly trvale stoupat do závratných výšin. Pracovních příležitostí ubývalo, a nakonec se udržely jen takové firmy, které mohly nabídnout skutečně potřebné služby a produkty. Vše, co souviselo s nadstandardním životním stylem, bylo v rychlém sledu odsouzeno ke krachu. Lidé měli peníze sotva na to, aby si mohli dovolit pokrýt alespoň základní životní potřeby.
Tak nakonec i Johanka přišla o své místo a jiné se jí nedařilo najít. Nezaměstnaných bylo příliš mnoho a pracovních míst naopak čím dál méně. Aby toho nebylo málo, k finanční krizi se přidružovaly i přírodní pohromy, jejichž působení se stále stupňovalo. Mnoho lidí na celém světě tak zahynulo, nebo v tom lepším případě „pouze“ přišlo o střechu nad hlavou. Civilizace, tak jak ji Johanka doposud znala, kolabovala nesmírně rychlým tempem. Johanka si začínala uvědomovat, že to, co se jí ještě před několika roky zdálo tak pevné a neměnné, bylo ve skutečnosti velmi křehké a nestálé. Začínala také chápat, že příroda začala člověku oplácet to, jak se k ní člověk po celá minulá desetiletí i staletí choval.
Zpočátku se Johanka snažila pomáhat lidem bez přístřeší. Sama měla našetřeno ještě dostatek peněz. Ale i ona brzy o téměř všechny úspory přišla. Jednak proto, že potřebných lidí bylo až příliš mnoho, a jednak i proto, že peníze velice rychle ztrácely svoji hodnotu. Již neměla jak podporovat ostatní. Byla také nucena si díky rostoucímu rabování pořídit na zahradu dva velké hlídací psy. Nekalé živly to sice odrazovalo, ale Johance se zvýšila spotřeba potravin o veliký díl, což ji po všech stranách finančně vyčerpávalo. Uvědomila si, že takto to již dlouho nevydrží a zůstane na mizině. Ale co si počít, nevěděla...
Osud to nakonec vyřešil za ní. Jednoho dne viděla na ulici dvojici mladých lidí s malým dítětem. Očividně neměli kam jít, a proto se potloukali již dlouhou dobu s dítětem jen tak na ulicích. Rozhodla se jim pomoci a nabídla jim střechu nad hlavou, místa v domě měla dost. Starost o potraviny je sice sužovala všechny společně, ale alespoň měli kde spát. S potravinami na tom Johanka totiž nebyla o nic lépe než oni.
Pár dní takto žili pospolu, rodina ve své vyhrazené části domu a Johanka zase v té své, když se Johanka dočkala nepříjemného překvapení. Dům byl najednou plný cizích lidí, se kterými byli mladí manželé zdá se jedna ruka, a Johanku bez milosti vyhodili na ulici. Venku pak viděla, proč ji alespoň nevarovali její dva psi. Někdo je totiž otrávil. Celá zoufalá se vydala na cestu. Nevěděla kam, ale hlavně chtěla pryč od těchto lidí. Necítila se v jejich blízkosti ani trošku v bezpečí.
Byla takto bez domova již třetím dnem a stále více ji přemáhalo zoufalství. Byl totiž podzim a i přes ještě trochu teplé dny byly noci již velmi chladné. Naštěstí nakonec narazila na sběrný tábor pro podobně postižené lidi. Zřízen byl jako poslední snaha státu pomoci svým občanům. V táboře sice bydleli lidé jen ve stanech, nebo v lepším případě dřevěných chatkách, ale vše bylo lepší než trávit noci venku.
Johanka zde byla v rámci organizace určena k práci v kuchyni a také jednou za čas pomáhala v prádelně. Všichni zde museli pracovat velmi intenzivně, aby udrželi tábor v chodu, neboť s nadále se prohlubující krizí chyběly státu prostředky na podporu takovýchto míst, jichž bylo po zemi velmi mnoho. Od mužů, kteří cestovali po okolí a hledali jakoukoli materiální pomoc, se dozvěděla, že čtvrť, ve které ještě nedávno bydlela, postihla přírodní pohroma a jen málokdo tam přežil. Ještě štěstí, že tam již nebyla, napadlo ji. Nevede ji přece jen v té veškeré bídě nějaká vyšší vůle?
Situace v táboře se přes úsilí všech stále zhoršovala, a v okamžiku, kdy podpora státu ustala, začala se po několika málo dnech hroutit i dosud fungující organizace tábora. Většina lidí nebyla soběstačná a bez pomoci si tedy nedokázali poradit. Ztratili i poslední zbytek naděje, a ačkoliv nevěděli, co budou dále dělat, začali tábor v panice opouštět. Zprvu jen jednotlivci a později celé skupiny odcházely s nadějí, že snad ještě někde jinde naleznou spásu.
Nakonec se rozhodla odejít i Johanka. Stále špinavější a hladovější protloukala se, jak se dalo, a zoufalství se smutkem byly již jejími denními společníky. Kde se v ní vzala síla v těchto dnech a týdnech toto všechno překonat a nevzdat to, jako to činili mnozí, kteří hromadně dobrovolně ukončovali své životy? Nad tím později dlouho a marně dumala, podstatné ale bylo to, že tuto sílu našla. Toto období plné přírodních katastrof a bojů přeživších mezi sebou o každý kousek suché kůrky přežilo jen velmi malé množství lidí. Snad jen každý dvacátý člověk.
Na Johanku se po nejtěžším období opět usmálo štěstí a jednoho dne narazila na malou kolonii lidí, kteří byli ochotni ji přijmout. V horách, které je chránily, pěstovali si tito lidé vlastní potraviny a chovali domácí zvířata. Jako za starých časů před masivním nástupem té slavné lidské civilizace.
Tito odvážní dobrodruzi, jak je v nitru pro sebe Johanka pojmenovala, se přísně snažili žít v souladu s přírodou, neboť se v ostrosti zkušeností naučili, že příroda se od jisté doby aktivně brání každému nesprávnému jednání. Museli se tedy přizpůsobit chtíc nechtíc. I Johanka brzy rozeznala, že je to jediná cesta. Práce, které zde vykonávala, byly do jisté míry podobné těm v táboře. Starala se s ostatními ženami o domácnost, pracovaly v kuchyni a zajišťovaly společně i všechny další ženské práce, zatímco muži se věnovali zase svým činnostem, přetvářeli prostředí a vytvářeli podmínky, aby se zde dalo alespoň trochu důstojně žít.
Johance sice nějakou dobu trvalo, než si na tyto práce přivykla, ale poté si s překvapením uvědomila, že je zde mnohem šťastnější, než kdy byla před pádem civilizace ve svém zaměstnání. Místo aktivního řízení lidí a vykonávání mužské manažerské práce, díky které zhrubla, objevila svoji vnitřní podstatu v tichém, ale mocném působení ženském. Úleva, kterou pocítila, byla okamžitá. Bylo to jako jakési otevření dveří tíživého znesvobozujícího vězení.
Sepětí s přírodou mělo na psychiku lidí přímo blahodárný vliv, a to i přes veškeré těžkosti pro ně z toho vyplývající. Ostatně brzy všichni přišli na to, že tyto těžkosti stejně vznikají jen tím, že stále ještě s přírodou nejsou zcela v souladu a chybí jim ještě mnoho přírodního moudra, které si musí osvojit...
Začínalo se tak dít od okamžiku, kdy k nim po dlouhých letech naprosté odloučenosti zavítal muž, který jim přinesl vědění o Stvořiteli. Dozvěděli se o moudrých zákonech vládnoucích v celém Stvoření, o pravém účelu lidského bytí na Zemi, a také i o lidmi doposud neviditelných bytostech přírody. Příroda se tedy ukázala daleko více živoucí, než si lidé do té doby představovali.
Nebylo v kolonii nikoho, kdo by se najednou, jako probuzen mávnutím kouzelného proutku, nedíval na přírodu naprosto odlišným pohledem než doposud. Přístup lidí se velice změnil a mnoho z nich se najednou jako by bálo vyjít ven na louku, aby snad neohnuly nějaké stéblo, nebo nezašláply květinu, která by mohla být domovem některé z přírodních bytostí. Naštěstí tento extrém trval jen krátce a brzy jej vystřídalo skutečné pochopení. Vpravování do přírodních zákonitostí se změnilo v radostnou spolupráci s přírodními bytostmi, i když pro většinu lidí byla tato spolupráce v tomto jejich životě jen podvědomá, vycházející z jejich znovuzrozeného postoje k přírodě. To však nijak neumenšovalo požehnání z této spolupráce vycházející.
Takto se dělo po celém světě. Kdo přijal vědění a snažil se podle něj žít, byl povznesen. Ten, kdo se podřídit odmítal, sám se vyřadil ze života pulsujícího celým Stvořením.
Facebook MySpace Google Twitter
Komentování tohoto článku je vypnuto.
2022 © Zenavesvetle.cz info@bloger.cz
virtuální sídla realizace zahrad Ostrava realizace zahrad Ostrava realizace zahrad Ostrava zakladani travniku Ostrava zakladani trávniku výsevem od 18 do 22 Kč/m2, Ostrava a okolí do 50km zakladani travniku Olomouc zakladani travniku Opava zakladani travniku Brno zakladani travniku Zlin eshop Domény Hosting Doména Webhosting hosting banan.cz hosting banan.cz hosting banan.cz Výměna odkazůUnited Web Solution