cs cs de hbs_lat vep de cs cs cs de ja de de de de de cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs cs en cs cs cs cs cs en cs cs cs en cs cs cs cs cs fr cs cs cs cs cs en cs cs cs cs cs sl cs sl cs en de
I přestože je teď spousta dnů hodně podobných, ne-li stejných, utíká mi čas strašně rychle. Jako by to byl jen týden, co jsme do schodů nosili krabice plné knih, oblečení a nádobí, montovali nábytek z Ikey a vymýšleli, co kam umístíme. Už je to pět měsíců, co si užíváme náš nový byt. A poslední dva měsíce mnohem intenzivněji, než kdokoliv z nás mohl tušit. Pojďme se ohlédnout na pár momentů z března a dubna, které mi trochu splývají v jedno.
V březnu jsme se ze dne na den všichni ocitli v naprosto nové situaci. Z televize a internetu na nás mířila jedna děsivá zpráva za druhou, které střídalo nouzové opatření za opatřením. Ze začátku jsem vše sledovala plná úzkosti. S kamarádkami jsme se nebavily skoro o ničem jiném. Myslím, že to doléhalo na všechny. V jednu chvíli jsem ale přestala chodit na zpravodajské servery a začala čas trávit nad knížkami. Ulevilo se mi, a hodně.
Poslední večer před uzavřením všech kaváren, restaurací a dalších podniků, jsme s Danem změnili plány a vyrazili na poslední burger a sklenku červeného do našeho oblíbeného baru. Teď tam chodíme pro jídlo a kafe do okénka. Burgery i kávu tam mají totiž výborné a takové podniky se podporovat musí!
Celkově se můj život začal hodně točit kolem vaření. Tím, že i Dan pracuje nyní z domova, musím mnohem více vymýšlet, co budu vařit. Nikdy jsem vaření nijak extra nezbožňovala, ale v poslední době mě to docela chytlo. Musí ale jít o jednoduché, rychlé recepty. Nebaví mě trávit v kuchyni několik hodin. Většinu času proto jíme saláty na miliardu způsobů, protože ty jsou nejjednodušší a nejrychlejší. :D
Oprášila jsem i své pečící dovednosti. Bábovka, banana bread a granola jsou vrcholem mého umění (a zároveň to jediné, co zvládnu upéct).
Nejlepší z celého března byl útěk na chatu. Prošli jsme se v přírodě, kde jsme nepotkali živou duši, společnost nám dělalo jen bzučení včel a paprsky slunce.
Ani jsem si nevšimla jak, ale najednou březen přešel do dubna. Týden se mi rozdělil novým způsobem na dny, kdy mám online přednášky, a kdy ne. Jednotlivé dny se mi pak rozpůlily na část, kdy nám svítí slunce do okna a druhou, kdy mi není tolik líto sedět u počítače. Kdyby to ale šlo, tak mě z toho parapetu nikdy nikdo nedostane.
Většina mých dní ale vypadá nějak takhle. Počítač a texty do školy, skupinové projekty a spousta online hovorů.
Začala jsem zkoušet nové recepty. Favority se zatím staly zeleninové kari, nasi goreng a salát z pečené zeleniny.
Po dlouhé době jsme zase začali vyrážet na procházky. Hlavně díky roušce od babičky, která nepadá a dá se v ní docela dobře dýchat oproti šátkům, které jsme do té doby používali. Praha bez davů turistů je jiná, zvláštní, ale opravdu jsem si užila v klidu fotit kdekoliv a cokoliv, aniž bych u toho pořád někomu překážela.
Květen se zatím odvíjí v úplně stejném rytmu a já se už opravdu těším, až ho něco naruší (v pozitivním smyslu). Chytá mě toulavá, hrozně bych vyrazila někam do přírody. S krosnou na zádech, nechat nohy zdolat množství kilometrů a pak usnout pod hvězdami nebo v nějaké horské chatě.
K čemu teď táhne srdce vás?
Také jsem se během karantény snažila hodně péct a chodit na procházky, ono se toho moc dělat nedalo. :) Jsem ráda, že už je to téměř za námi!
Jo, to máš úplnou pravdu. :D Také se těším na návrat do normálnějšího režimu. :)
Také mi tou karanténou už všechny dny splývaly v jeden a tím spíš jak se tohle období táhlo se mi jen těžko věří, že už je půlka května. No a kam mě srdce táhne teď? Popravdě, vydat se kamkoliv to jen bude možné :D
Tak to jsme na tom úplně stejně. :D
Obdivuji, jak máš krásně nafocené jídlo. Všechno vypadá tak lákavě! :)
Jaro mám taky slité v jednu dlouhou šmouhu. Korona, rozchod a hromada práce na nové pozici. Jedno lepší než druhé. Snad už se ale budeme moct zase nadechnout...