de cs cs fr cs hbs_lat de cs cs de de cs de cs de cs sk cs cs cs cs de cs de cs cs cs cs cs sk cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs en en cs cs en cs cs nl hu cs es cs cs cs cs cs cs cs hbs_lat cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en en cs en en cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs en en cs cs
1811 narodil se v Miletíně (mezi Hořicemi a Dvorem Králové n. L.) matrika farního úřadu v Miletíně kniha VII (matrika N 1782 – 1821, sign. 101 – 7 SOA v Zámrsku) na str. 232b
farář Jan Arnold v Miletíně ovlivnil
gymnasium v Hradci Králové - bydlel v Hradci v č. p. 83 v ulici V Kopečku
filosofie a práva v Praze
1830 první básně, začal používat jméno Karel Jaromír Erben
zakládal Hlahol a Uměleckou besedu
11.5.1842 sňatek ve Zdicích u Berouna
Praha Zámecká 6, Žitná 566, Zahradní (Ve smečkách)  605
1851 archivář města Prahy - 1000 zlatých ročně
1853 Kytice (báseň Polednice z roku 1833)
Vlašská 333 U Žluté růže
Michalská č. I-440 U Jelena
1867 tuberkulosa a zánět jater
1870 zemřel v Praze na Starém Městě v domě U tří tykví v Michalské ulici I-440, pohřben na Malostranském hřbitově - 28.6.1908 přeneseny ostatky na Olšanské hřbitovy
„Nenaříkejte, neštěstí a osud, že vás tak tvrdě potkaly,
však naříkejte, že jste jimi posud rozumnější se nestali!“…
„Tisíc let ušlo, co své milé syny svornosti učil Svatopluk,
však neproniknul dotud, do hodiny moudrého slova zlatý zvuk!“
Zápis o narození dvojčat Karla a Jana Erbanových v matrice farního úřadu v Miletíně v knize VII
(matrika N 1782 – 1821, sign. 101 – 7 SOA v Zámrsku) na str. 232b.:
November 7; Franz Haak, Kaplan; Nro. 142
Erban Karel a Ján. Gemini
Otec: Ján Erban, Sswetz. Matka: Anna, dcera Frantisska Žáby Učitele Milet. N. 98
Levans Caroli: Frantissek Pečenka, Pansky Kowař; Levans Joanis: Jozef Dubeneczky Sswecz z Milletina.
Test.: Rosalie Manž. Waclawa Erbena, Purgmist; Anna Manž. Jozefa Erbana, Tkadlce.
Karel Jaromír Erben * 7. 11. 1811 Miletín, † 21. 11. 1870 Praha - český básník, prozaik, jazykovědec, historik, folklorista a sběratel lidové tvorby
Erben, „nejspanilejší z českých básníků“, jak ho nazval F. X. Šalda, žije v našem povědomí především jako autor Kytice a pohádkář. Daleko rozsáhlejší a neméně významná však byla jeho činnost vědecká, zejména v oboru historie a národopisu.
Erben pocházel z podkrkonošské řemeslnické rodiny s písmáckou tradicí. Po gymnáziu v Hradci Králové vystudoval právnickou fakultu v Praze a přitom se živil kondicemi a výukou hudby. Již v této době se seznámil s F. Palackým, s nímž pak spolupracoval celý život při studiu archivů. Po absolvování university (1837) vykonával bezplatnou soudní praxi, ale roku 1843 ze státní služby vystoupil a věnoval se historii, národopisu a literatuře. Na Palackého doporučení byl pověřen českými stavy, aby sbíral v mimopražských archivech materiál k historii šlechtických rodů. Toho využil i k vlastní rozsáhlé sběratelské činnosti: zachycoval písně, pohádky, zvyky, pořekadla a obyčeje po celých Čechách. Roku 1846 byl jmenován asistentem a poté sekretářem Vlasteneckého (dnes Národního) muzea a stal se i členem Královské české společnosti nauk. V revolučním období 1848-49 veřejně působil jako stoupenec politických zásad Palackého a byl zvolen do Národního výboru. Spolupřipravoval i Slovanský sjezd, kterého se však neúčastnil, protože jel jako člen deputace na chorvatský sjezd do Záhřebu. Do Prahy se tedy vrátil až po potlačení revoluce a od té doby se veřejného života stranil. Erben nebyl typem politika či veřejně vystupujícího vlastence, ale svou neuvěřitelnou pracovitostí vykonal pro český národ jako málokdo druhý. Roku 1851 byl zvolen prvním archivářem města Prahy, a získal tak vůbec poprvé zaměstnání, které ho existenčně zajistilo. Od roku 1864 až do konce života pracoval jako vysoký úředník na pražském magistrátu.
Vedle náročného archivářského zaměstnání se věnoval Erben vědecké práci, byl členem literárních porot a přispíval do Riegrova Slovníku naučného, naší první encyklopedie (v oborech slavistika, gramatika, historie, slovanská a germánská mytologie a bájesloví). Výrazně se podílel na vytvoření české právnické terminologie. Ze svých skromných prostředků podporoval jako jeden z mála B. Němcovou.
Výsledkem jeho celoživotního úsilí jsou tři sbírky Písní národních v Čechách, později rozšířené a opatřené odborným komentářem a tematicky rozčleněné (Prostonárodní české písně a říkadla), a dále antologie Sto prostonárodních pohádek a pověstí slovanských v nářečích původních. Tuto záslužnou práci - stejně jako zásluhy F. L. Čelakovského a B. Němcové či stejně horlivých sběratelů moravských Františka Sušila a Beneše M. Kuldy - nelze snad ani přecenit.
Se sběratelstvím úzce souvisela i Erbenova vlastní literární činnost, ať již básnická (Kytice) či prozaická (České pohádky). Neméně záslužná a bohatá byla jeho činnost vydavatelská (ze starší české literatury, historických dokumentů ad.) a překladatelská (mj. Nestorův letopis). Erben patří vedle J. Dobrovského a P. J. Šafaříka k předním představitelům evropské slavistiky a řadí se i k zakladatelům české folkloristiky a etnografie.
Dolanský J.: Karel Jaromír Erben, Praha 1970; Novák J. V.-Novák A.: Přehledné dějiny literatury české od nejstarších dob až po naše dny, Praha 1995
Karel Jaromír Erben * 07.11.1811 Miletín u Hořic v Podkrkonoší (okres Jičín) - † 21.11.1870 Praha Český básník, spisovatel, historik, archivář, překladatel, sběratel a spisovatel lidových písní a pohádek. Literární historik a překladatel. Hlavní představitel české romanticky orientované literatury (český romatismus), která vychází z folklóru a národních tradic.
Narodil se v Miletíně u Jičína. Studoval na gymnáziu v Hradci Králové, kde měl na jeho národní uvědomění vliv prof. J. Chmela a prázdninová studentská společnost ( zvláště J. N. Lhota).
Během filosofických a právnických studií v Praze (1831-33) poznal Františka Palackého, se kterým pak po celý život spolupracoval. Aktivně podporoval liberální politický program Palackého. Nejbližšími přáteli za pražských studií byli J. Rybička a K. Havlík, s nímž jezdíval v polovině 30. let na prázdninové pobyty do Žebráku, kde účinkoval v ochotnickém divadle a seznámil se s pozdější manželkou Betynou Mečířovou.
Roku 1837 se stal praktikantem u hrdelního soudu při pražském magistrátu, o rok později (1838) nastoupil k pražskému fiskálnímu úřadu.
Od roku 1843 se stal spolupracovníkem F. Palackého v Národním muzeu. Karel Jaromír Erben měl za úkol sbírat, prozkoumávat a třídit lidové písničky, říkadla, pohádky v mimopražských českých archívech (Tábor, Domažlice… - moravské archívy měl na starosti František Sušil.) Při této činnosti se mu dařilo přesvědčit řadu měst, aby některé písemnosti darovala Národnímu muzeu.
Roku 1848 se stal redaktorem Pražských novin; této funkce se vzdal po vydání ústavy (březen 1849).
Roku 1850 se stal sekretářem a archivářem Národního muzea. Na tuto funkci po necelém roce (1851) rezignoval a stal se archivářem města Prahy. Lze říct, že to byl právě Karel Jaromír Erben, kdo pražský archív konečně uspořádal.
Roku 1867 se účastnil Moskevské výstavy. Onemocněl plicní nemocí, později i tuberkulózou.Zemřel v roce 1870 v Praze.
Byl sekretářem 'Českého národního muzea' a prvním archivářem města Prahy. Od 50. let byl členem literárních porot a prováděl jazykovou revizi matičních překladů Shakespeara. Po celý život se věnoval historii a národopisu, pracoval jako archivář. Byl spoluzakladatelem řady spolků, např. Hlaholu a Umělecké besedy (1863 byl jejím místopředsedou).
1842-1845 Písně národní v Čechách, vydal u Pospíšila v Hradci Králové.
Těžiště svého odborného zájmu Erben spatřoval v edicích folklórních materiálů, především českých lidových písní. Srovnával jejich varianty a vyhledával mezi nimi text, který nejlépe odpovídá předpokládanému původnímu tvaru. Na písně se díval jako na zpívané texty, přihlížel proto i k nápěvům, které rovněž vydával.
Sto prostonárodních pohádek a pověstí slovanských v nářečích původních (1865) – jakási „slovanská čítanka“
Vybrané báje a pověsti národní jiných větví slovanských (1869) – „slovanská čítanka“ ve zkrácené úpravě a v českém překladě
Kytice z pověstí národních (1853, rozšířené vydání 1861) – jediná sbírka básní, kterou vydal; podkladem Kytice jsou staré české lidové báje
Písně národní v Čechách obsahuje 500 písní
Prostonárodní české písně a říkadla (1864) – pětidílná sbírka folklóru z Čech. Toto dílo je velmi ovlivněno romantismem, ten předpokládal, že lidová slovesnost je projevem nedochovaného prastarého mýtu, který vyjadřuje jakousi národní povahu (charakter). Tento mýtus měl vyjadřovat ucelený soubor představ o vztazích mezi lidmi navzájem a mezi lidmi a přírodou. Karel Jaromír Erben se tento mýtus pokoušel znovu sestavit.
Erben se nespokojil s tím, že by lidovou tvorbu pouze sbíral, snažil se ji kriticky zkoumat a tím ji i ovlivňovat.
Neocenitelné jsou jeho sbírky českého a slovanského folklóru (Prostonárodní české písně a říkadla, Sto prostonárodních pohádek a pověstí slovanských a nářečích původních, České pohádky). Srovnáním různých variant pohádek se dobral k jejich základní podobě – jakémusi jejich pratvaru. Snažil se rekonstruovat původní podobu lidové slovesnosti.
1853 Kytice z pověstí národních. Vrcholem jeho tvůrčí činnost je básnická sbírka Kytice z pověstí národních.
Obraz dávných lidových představ a lidového názoru na život. Vliv bájí. Základní motivy: boj člověka s přírodou, víra v nadpřirozené síly, základní vztahy mezi lidmi, zvláště vztah matky a dítěte. Osudovost – jedinec často nucen volit, ale nevyhne se tragédii (neúměrně vysoký a navyhnutelný trest). Sbírka, vycházející z českých mýtů, bájí, pohádek, legend a historických pověstí a týkající se nadčasových vztahů ženy a muže či ženy a dítěte ohrožovaných nezájmem a smrtí, se stala vrcholem obrozenecké poezie.
jazyk: lidové prostředky, zvukomalba, živé dialogy, metafory, líčení krajiny - názorně (jedním veršem), okolo lesa pole lán, okolo hřbitova cesta, úvozová
popis osob - stručnost, ale názornost - Polednice: malá, hnědá, tváře divé, pod plachetkou osoba
Zlatý kolovrat: vyšla babice kůže a kost
1862-1864 Prostonárodní české písně a říkadla.
1865 Sto prostonárodních pohádek a pověstí slovanských v nářečích původních.
K vydání připravil řadu památek staré české literatury, mj. kritické vydání Husových spisů, Výbor ze starší české literatury, díla J. Husa, T. Štítného, J. A. Komenského aj..
Báje a pověsti slovanské. Obálka s kresbou Věnceslava Černého
Rukopis musejní letopisů Kosmových
Ondřej Puklice ze Vstruh
Příspěvky k dějepisu českému, sebrané ze starých letopisů ruských
Měsíčník hodin staročeských na Staroměstské radnici
Regesta diplomatica nec non epistolaria Bohemiae et Moraviae – Výtahy listin Čech a Moravy. Dílo se zabývá nejstaršími českými a moravskými listinami do roku 1253, tj. smrti Václava I.. Pravděpodobně jeho nejvýznamnější práce z oblasti historie.
Sebrané spisy Jana Husi
Napsal vědecká pojednání k legendě o svaté Kateřině, Tomáši Štítném, J. A. Komenském.
Dále vydal několik starších českých děl, podílel se na překladech Soudního a konkursního řádu a Občanského zákoníku
Erben Karel Jaromír. Odkaz Erbenův je stále živý, hlásí se k němu česká básnická tradice nejlepšími jmény (Neruda, Hálek, Heyduk, Quis, Sládek, Wolker, Durych). Literární dějepis za uplynulých 40 let učinil dost, aby vysvětlil složitý Erbenův zjev básnicko-učenecký, ale mnoho ještě Erbenovi dluhuje. Badatelský zájem soustřeďuje na sebe hl. básník „Kytice”, dále sběratel písní a nár. báchorek, méně se věnuje pozornost Erbenovým pracím o staročeské literatuře a příspěvkům k názvosloví zejména právnickému. Látkoslovné zkoumání ozřejmila poměr básníka Kytice k lidovým pověstem, závěrečné slovo zde promluvil Jan Máchal v „Lit. čes. 19. stol. II.” (1903). Zásluhou St. Součka: Příspěvek k poznání Erbena básníka, ČMM 1915 probrány Erbenovy rané začátky a naznačena cesta, po níž došel básnické osobitosti. Vedla od Máchy k Čelakovskému a k lidové poesii. V poslední době se studují zvláště podmínky estetického účinu balad Erbenových. Podle Otakara Fischera „význam a zásluha Kytice záleží v tom, že dovedla v úplně konkretních a barvitých podobách ztělesniti některé základní stavy člověka, jeho vztahy k vůkolnímu světu a k znepokojivým tajemstvím”, a to slovem neumělkovaným a formou odposlouchanou z lidového podání. Obecně se však cítí, že básnickou osobnost Erbenovu lze vykládati jen v souvislosti s jeho činností lidovědnou. Ukázalo se to při sporu o prosodii básní Erbenových, v němž filologicky strohé stanovisko Josefa Krále (nyní v souboru: O prosodii čes., vyd. J. Jakubec, 1923) uváděl na správnou cestu Otakar Hostinský poukazem na prosodii a rytmiku lidových písní (Čes. světská píseň lidová, 1906). Dokazují to dále soustavné studie J. Horáka v Národopisném věstníku československém. V zásadách básnicko-badatelských snah, směřujících k oživení lidových zpěvů a pověstí, v duchu Rousseauově, Herdrově a bratří Grimmů usiloval Erben vytvořiti „systematický obraz národa českého”, zamýšleje vydati sbírku písní, svazek národních pohádek a sborník zvykoslovný. Uskutečnil pouze první dva úkoly. Vydal Písně národní v Čechách (1. vyd. 1842-45, 2. vyd. 1852-53). Třetí vydání s názvem Prostonárodní české písně a říkadla (1862-64) obsahovalo již přes 2200 textů, zapsaných celkem věrně s četnými varianty a nápěvy. Svobodněji, zejména v kombinaci různých znění, počínal si Erben při národních báchorkách, ale jeho jadrné a prosté podání odpovídá vždy lidovému materiálu. Sto prostonárodních pohádek a pověstí (1865) a Vybrané báje (1869) jako první sborníky lidové prosy slovanské probouzely sběratelský zájem tam, kde se lidovým básnictvím potud nezabývali (Bulhaři, Kašubové) a sílily doma slovanské povědomí. V souhlase s romantickým názorem evropského národopisu věřil také Erben ve vědecký dosah lidových podání, obsahujících dokumenty o pohanském bájesloví, svědectví o staré národní vzdělanosti. Nikdy však nepopřel umělce pro výklad mythologický. Proto Erbenovy soubory mají svou nepomíjející cenu, i když srovnávací novodobé badání lidovědné dávno vyvrátilo názory o původnosti slovanských tradic a o jejich mythologických základech. Ve své době byl Erben vynikajícím lidovědným odborníkem; právem tudíž se nazývá období národopisu od konce let 30. do poč. let 70. obdobím Erbenovým.
Z četných vyd. Kytice: 1891 nákl. „Uměl. besedy” s úvodní studií Jar. Vrchlického; 1901 ve „Svět. knihovně” s úvodem L. Quise a cenné vyd. s pozn. R. Schenka a J. Straky v Zábřeze t. r.; 1924 v Nár. knihovně s úvodem Jar. Durycha; 1930 s úvodem a důl. pozn. Ot. Fischera. Veškeré spisy básnické, přinášející vedle drobných básní také veselohru Sládci, uspořádal 1905 Jar. Sutnar. Samost. otiskl Sládky s čet. různočteními C. Zíbrt 1912. Sto prostonárodních pohádek v čes. znění s úvodem vyd. V. Tille ve Svět. knih. 1905, týž opatřil 1905 cenným výkladem České pohádky ve Zni z literatur sv. 7. Významné je vyd. Vybraných bájí a pověstí nár. se studií a poznámkami J. Horáka a J. Polívky ve Žni z literatur sv. 60 (1925). Hynkovo vyd. Prostonár. čes. písní a říkadel z 1886-88 je nekritické, jiného však není. Biogr. data přinášejí životopisy V. Brandla 1887 a Jos. Karáska ve Chvilkách sv. 49 (1911). Korespondenci připravuje k vyd. Jiří Horák. Týž se také soustavněji [Erben Karel Jaromír]-em obírals „[Erben Karel Jaromír]-ova sbírka čes. písní lidových”, Národopis. věstn. čsl. 1912; „Lid. podání ukrajinská” v díle Jos. Ign. Hanuše a K. J. [Erben Karel Jaromír]-a, tamže 1921; „Příspěvek k dějinám liter. čes.”, L. F. 1915; Ot. Ficher, K čes. a něm. baladice, L. F. 1929. Gr.