cs cs sk cs cs cs cs cs cs cs cs nds es cs cs cs cs cs nb cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs ceb cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en da da sk cs cs cs cs cs cs cs cs sk cs jbo cs cs pl cs cs cs eo en cs cs cs cs cs cs hbs_lat cs cs es fr cs en en cs cs cs cs cs en cs cs cs cs sl cs hbs_lat pl lt cs it de cs cs cs hbs_lat da es cs en sk cs it sk cs fi sl cs hbs_lat pl cs cs cs cs de es cs sk sl cs cs cs sl en sl cs pl id pl cs cs cs id cs sk es cs cs cs sk cs ca fr hu it hu hbs_lat cs hbs_lat hbs_lat en cs cs cs sk sl cs cs cs cs fr cs cs cs cs cs cs cs hbs_lat cs cs cs cs es en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en en pl cs en cs
Obec Petrovičky se nachází v okrese Jičín, kraj Královéhradecký. Okres Jičín se rozkládá v severozápadní části bývalého Východočeského kraje. Sousedními okresy jsou Semily, Trutnov a Hradec Králové, ze Středočeského kraje Nymburk a Mladá Boleslav. Do Prahy je to z Jičína necelých 100 km, do Hradce Králové 50 km.
Na okrese se nachází několik krajinných typů. Většinu okresu vyplňuje Jičínská pahorkatina (nejvyšší bod Sokol, 562 m n. m., mimo území okresu). Jižní část okresu přechází v rovinu kolem Polabské nížiny, na severozápadě okresu se nacházejí pískovcová skalní města (Prachovské skály, část Českého ráje) a severovýchod okresu patří do hornatého Podkrkonoší. Do části okresu zasahuje část Chráněné krajinné oblasti Český ráj (nejstarší CHKO v ČR) a několik chráněných přírodních útvarů.
V okrese Jičín se nachází ložisko prvotřídního sklářského písku (Hrdoňovice – Střeleč), Městský pivovar Nová Paka (Bohém, Brouček, Kryštof, Kumburák, Valdštejn), výrobna pravých Hořických trubiček, závodní trať motokrosu ve Štikově, věznice Valdice, Češovské valy, slatinné lázně v L. Bělohradě, hrad Kost, v Sobotce se koná literární festival Šrámkova Sobotka a v Jičíně festival Jičín – Město pohádky, a samozřejmě zde najdete spoustu dalších zajímavostí, které se do tohoto krátkého výčtu nevejdou.
První písemná zmínka o obci je z roku 1393.
Lyžařský areál Mladkov-Petrovičky v nadmořské výšce 600 m naleznete v Petrovičkách asi 1 km od Mladkova směrem na Zemskou bránu a Bartošovice. V místě vlaková zastávka na trati. Ústí nad Orlicí – Hanušovice, autobusová na lince Praha - Jeseník. Příjezd autem od Hradce Králové a Pardubic přes Vamberk a Žamberk, od Brna přes Svitavy a Lanškroun.
Lyžařský areál s jedním vlekem, parkovištěm (zdarma). Středně náročné terény můžete využít po celý týden. Třikrát v týdnu lze využít i lyžování při umělém osvětlení. Součástí arealu je i nově budovaný snowpark. Na dojezdu sjezdovky rychlé občerstvení. V místě stylová restaurace s ubytováním Chalupa pod Adamem. Možnost ubytování v soukromých penzionech.
Les Z obce Bašnice o rozloze cca 154 ha se rozkládá v Cidlinské tabuli. Vyhlášen r. 1990. Hlavním motivem ochrany jsou fragmenty acidofilních doubrav a dubohabrových hájů s typickou hajní květenou.
Lázeňský park v Lázních Bělohrad o rozloze 53 ha leží na hranici Podkrkonošské a Bělohradské pahorkatiny. Smíšený les se slatinou a mokřadními loukami s přirozenými rostlinnými společenstvy.
Chráněné území leží 3 km v. Lázní Bělohrad na rozhraní Podkrkonošské a Bělohradské pahorkatiny. Předmětem ochrany je les Bulice s rybníkem Hluboký, mokřadní louky s rybníky Bahník a Zákopský a opuková stráň s teplomilnou vegetací u kostela sv. Petra a Pavla o celkové rozloze 100 ha.
Kozlovský hřbet (606 m n. m.) a Cidlinská hůra (519 m n. m.) tvoří chráněné území ležící v Táborském hřbetu na hranicích s okresem Semily severně obce Pekloves. Předmětem ochrany je největší naleziště mravence lesního (Formica polyctena) a fragmenty květnatých bučin, dubohabrových a dubolipových hájů. Rozloha je 135 ha.
Slatinné ložisko v aluviu Řečického potoka cca 1 km ZSZ Lázní Bělohrad o rozloze 8 ha leží na hranici Bělohradské a Podkrkonošské pahorkatiny. Bývalá státní přírodní rezervace vyhlášená v r. 1956 za účelem ochrany vzácného slatinného společenstva s výskytem rosnatky okrouhlolisté (Drosera rotundifolia). Poklesem hladiny spodní vody a vývojem rostlinného společenstva vzácná květena vymizela. Byla zde obnovena těžba slatiny pro lázeňské účely.
Výrazný neovulkanický suk tvaru krátkého hřbítku z komínové brekcie s nepravidelnými tělesy žilného čediče se nachází cca 0,5 km jz. Ohařic. Tento významný bod Vyskeřské vrchoviny je 380 m vysoký. Chráněné území má rozlohu cca 2 ha a je rozbrázděno hlubokými lomy.
Lesní louka nacházející se 2 km S Hořic v polesí Dachova včetně severního a východního svahu Smolníku. Chráněné území má rozlohu 3 ha a leží na Hořickém hřbetu. Předmětem ochrany je fragment mokřadní louky s výskytem vzácných rostlin a fragment smíšeného listnatého lesa s jedlí bělokorou.
Stráň JZ expozice V od obce Vřesník leží na okraji Kalského údolí, které je součástí Podkrkonošské pahorkatiny. Přírodní památka o rozloze 2 ha je lokalitou ohrožených rostlin.
Vrch SV obce Hřídelec u Lázní Bělohrad je třetihorní sopkou zachovalého kuželovitého tvaru, zčásti narušen těžbou. Rozloha 2 ha. Těžbou a erozí zde vznikly skalní dutiny charakteru pseudokrasových jeskyní.
Listnatý háj mezi Chyjicemi a Kostelcem asi 5 km JZ od Jičína leží v Mrlinské tabuli. Jedná se o velmi bohatou lokalitu hájové flóry. Chráněné území má rozlohu 34 ha.
Mokřadní louky u rybníka Oborský a Vražda Z obce Jinolice o rozloze 17 ha jsou lokalitou chráněných a ohrožených druhů rostlin.
Typická podhorská krajina Podkrkonošské pahorkatiny se zaříznutým údolím horního toku Bystřice v horní části do podkrkonošských červených permských sedimentů, v dolní části do cenomanských pískovců. Chráněné území leží mezi obcemi Vidonice a Vidoní a má rozlohu 22 ha. Jedná se o nejbohatší lokalitu bledule jarní na území okresu.
Výlety do okolí - Město Hořice
Historie Městského muzea v Hořicích
Vznik Městského musea v Hořicích se datuje do roku 1887, tehdy ovšem bylo známé jako Archeologický a musejní spolek. Založila jej skupina milovníků starých památek, většinou z řad místní inteligence, která se rozhodla pracovat na sběru a studiu mnohých památkových předmětů, kterým často hrozilo zničení. Kustodem skupiny byl účetní Občanské záložny František Pokorný (1850 — 1904). V museu byly zpočátku soustřeďovány předměty získané darem od hořických domácností a později i památky darované Správou města, čímž nabylo museum, ač spolkové, do jisté míry charakteru musea městského.
Od počátku se jeho pracovníci snažili nejen o sběratelskou a badatelskou činnost muzejní, ale též o osvětu. Zvláště pak Pokorný byl znám jako vášnivý přednašeč regionální historie. Od svého vzniku však spolek zápasil s nedostatkem vhodného prostoru pro své sběratelské exponáty, mnohé z předmětů byly archivovány po vybraných hořických domácnostech. Teprve roku 1903 získal prostornou místnost v nově postavené škole Na Daliborce, kam shromáždil na 4000 inventárně podchycených památek prehistorických, historických a národopisných. Krátce na to Pokorný zemřel a na jeho místo nastoupil odborný učitel a jednatel Jan Kyselo (1870 — 1923).
Na Kyselův pokyn zřídil Archeologický a musejní spolek v nové školní budově Na Habru stálou výstavní síň, v níž se pak konaly časté výstavy s různou tematikou. Organizaci této osvětové činnosti však již roku 1904 převzalo Podkrkonošské průmyslové museum v Hořicích, jež vzniklo jako zvláštní odbor Archeologického a musejního spolku a roku 1906 se i osamostatnilo. Toto museum bylo založeno z podnětu učitele sochařsko — kamenické školy Františka Vondráčka a Jana Kysela, který se stal členem jeho správy jako zástupce Archeologického a musejního spolku a posléze i kustodem. Sídlem Podkrkonošského průmyslového musea byla odborná škola sochařsko-kamenická, v níž byla umístěna musejní knihovna a čítárna s národohospodářskými a odbornými knihami a časopisy včetně zahraničních periodik. Kromě vlastní činnosti pořádalo museum i kurzy kreslení, modelování, tkaní apod. Z Kyselova podnětu vznikla i cenná sbírka hraček, pocházejících z různých českých krajů i ze zahraničí, jež sloužila ke studijním účelům hořického hračkářského družstva, v němž se Jan Kyselo uplatnil i jako úspěšný výtvarník-návrhář.
Zatímco Podkrkonošské průmyslové museum plnilo své vlastní poslání, zaměřené na estetickou výchovu široké veřejnosti, pokračoval Archeologický a musejní spolek vytrvale ve své sběratelské a badatelské, zvláště pak archeologické, činnosti. Muzejní materiálové fondy povážlivě rostly nejen vlastním sběratelstvím, ale i odkazy hořických rodáků. Prostory archivu ve škole Na Daliborce již byly naplněny a další přírůstky musely být uloženy v bednách na půdě i v depozitářích v některých hořických domech.
Rychlými přírůstky často docházelo k chybné nebo žádné inventarizaci, což napravil až ve dvacátých letech prof. Eduard Zwiefelhofer (1882 — 1948), učitel němčiny na zdejší obchodní akademii. Více než dvacet let pracoval s velkou péčí na plynulé inventarizaci a případné konzervaci a studiu muzejních předmětů. Je třeba zmínit i skutečnost, že se Zwiefelhofer výrazně angažoval i v dalších hořických spolcích, kterými byl např. Sokol, Dalibor či Ratibor, vedl archiv panství Hořice i městský archiv. Za nemalé zásluhy byl jmenován čestným členem musea i čestným občanem Hořic.
V průběhu třicátých let bylo třeba přesně vymezit náplň a pracovní obvod muzea, jež takto tíhlo k přílišné všeobecnosti. Organizace venkovských muzeí se tehdy rozvíjela na podkladě vlastivědném, tomuto trendu se nevyhnulo ani muzeum v Hořicích, které bylo v roce 1937 přejmenováno na Vlastivědné museum okresu hořického. Válečný rok 1942 byl pro hořické muzeum přelomovým, neboť došlo z iniciativy okresního hejtmana Dr. Františka Šrámka k získání reprezentativní budovy (dříve sídla samosprávného okresu, pošty a pojišťovny) na hořickém náměstí. Architektem této výstavné pískovcové budovy z roku 1877 byl arch. František Karažej (1820 — 1884) na objednávku podnikatele Václava Tomáška. Teprve nyní mohly být bohaté sbírky uloženy pod jednu střechu. V roce 1946 zaniklo Podkrkonošské průmyslové museum a jeho sbírky připadly Vlastivědnému museu okresu hořického, čímž byla obnovena původní jednota muzejní práce.
Dalším přelomovým obdobím v dějinách hořického muzejnictví jsou léta 1967 — 68, kdy k zadní části budovy muzea byla přistavěna Štorchova síň, financovaná z výtěžku autorských honorářů děl Eduarda Štorcha (1878 — 1956), které známý spisovatel románů z pravěku a rodák z nedaleké Ostroměře odkázal hořickému muzeu. V současnosti se v Malé síni muzea (40 m2) konají pravidelné tematické výstavy, v přilehlé Štorchově síni (200 m2) pak od dubna do října hlavně prezentace moderního umění a občasná kulturní vystoupení, bohaté sbírky a knihovna pak slouží veřejnosti i jako studovna. Do budoucna se uvažuje o rozšíření muzejních ploch a stavbě nového depozitáře v zahradních prostorách za muzeem.
V roce 1998 byla postavena na hřebenu Hořického chlumu železná telekomunikační věž využívaná jako základová stanice Eurotelu s vyhlídkovou plošinou pro veřejnost. Z rozhledny jsou krásné výhledy na všechny strany: sever — Podkrkonoší s dominantou Zvičinou (671 m) a hřeben Krkonoš, západ — Jičínská pahorkatina (Zebín, Veliš, Tábor aj.), jih — pohled na Hořice a do Polabí, východ — Broumovsko, Orlické hory. Za ideálního počasí lze spatřit žižkovský vysílač v Praze.
Sochařský park U svatého Gotharda
Pískovcový val Chlumů nad Hořicemi a jejich okolím poskytuje již několik staletí kvalitní kámen na stavební, hospodářské (např. výroba brusidel a brousků) a v současnosti především umělecké i dekorativní účely. Intenzivní těžba zdejšího cenomanského křemenného pískovce spadá do druhé poloviny 19. století, kdy jen v okolí Hořic bylo na 60 pískovcových lomů. Do širšího povědomí veřejnosti se zdejší zpracování kamene dostává v roce 1884 založením C. k. odborné školy kamenosochařské, toho času jediné svého druhu ve střední Evropě. V průběhu prvních několika desetiletí získala škola svojí činností i výchovou mnoha vynikajících sochařů mezinárodní prestiž, kterou se může chlubit dodnes. Pravě hořická škola se v první polovině 20. století zasloužila o rekonstrukci kamenných částí či kompletní obnovu mnohých českých kulturních památek, jmenovitě například dostavbě chrámu sv. Víta na Pražském hradě, v Hořicích pak o tvorbu celé řady krásných soch či kamenosochařských prací.
S příchodem socialismu se však tvůrčí duch sochařství na hořické škole podle některých mladých sochařů dostal do ustálených kolejí a dbal na konzervativní zásady sochařského umění. Vladimír Preclík (nar. 1929), absolvent sochařsko — kamenické školy a toho času pražský sochař, pod vlivem sochařského symposia ve slovinském městečku Kostanjevica, přišel spolu s několika dalšími umělci a přáteli s nápadem pořádat taková symposia také v Československu, a to Hořicích, kde podmínky pro setkání sochařů byly nejpříhodnější.
Účelem symposií měla být výměna zkušeností, rozvoj nových technik a směrů moderního světového umění. Nápad byl přijat, přestože některé místní sochaře i profesory myšlenka symposií neoslovila. Ta první se konala každoročně v průběhu letních měsíců v letech 1966 — 69 v přírodním prostředí bývalého lomu U sv. Josefa. Pozvání přijali pečlivě vybraní domácí i zahraniční sochaři a během těchto čtyř let bylo na svah vrchu sv. Gotharda umístěno 27 nových soch v důmyslné krajinné kompozici podle projektu arch. Josefa Wagnera (nar. 1938).
Přechod k normalizaci a následný zákaz dalších symposií tajemníkem Svazu českých výtvarných umělců z důvodu plánovité izolace českého sochařského umění před kulturními vlivy Západu přerušil slibně se rozvíjející tradici na příštích dvacet let. Teprve rok 1989 znamenal návrat k započatému dílu, které bylo dokončeno v roce 2000. Podle nového architektonického plánu arch. Jana Kerela (roč. 1944) vyrostlo během 16 symposií na svazích Gothardu celkem 85 moderních soch od 77 evropských, amerických a asijských umělců.
Pitoreskní krajina nad údolím řeky Bystřice se stala vhodným místem instalace soch, vzešlých ze symposií sochařů po roce 2000. Nově komponovaný sochařský park U sv. Josefa se každým rokem rozrůstá o nové plastiky moderního umění a jeho rozšíření je plánováno až ke stejnojmennému lomu — místu jejich zrodu. Předtím však sochy vždy z posledního symposia zdobí v průběhu jednoho roku Tylovo nábřeží v Hradci Králové v rámci kulturní slavnosti „Nábřeží sochařů“ zahajované začátkem srpna. Poté jsou převezeny zpět do Hořic k trvalé instalaci.
Čerpáno z oficiálních stránek obce www.horice.org a www.jicinsko.cz, na kterých najdete další informace.
Hlavní město Praha kraj
Podhorní Újezd a Vojice
MEXIKO - velký okruh 2022
14 denní poznávací zájezd po největších krásách Mexika. Pobyt u Karibského moře s možností mnoha výletů a se službami all inclusive. CK SIMON TOURIST.
Krásy Izraele, Palestiny a Jordánska 2022
Vypravte se s CK TILIA a českým průvodcem na Velký poznávací okruh po nejzajímavějších místech Blízkého východu - Izraele, Palestiny a Jordánska včetně výletu do Petry. Termín: říjen 2022.
Široká nabídka FIRST MINUTE a LAST MINUTE ZÁJEZDŮ pro rok 2022 za mimořádné ceny. V nabídce také zájezdy německých CK.
UBYTOVÁNÍ ZA NEJLEPŠÍ CENY
Nejširší nabídka ubytování ve všech destinacích světa za bezkonkurenční ceny. Hotely, apartmány, penziony, prázdninové domy, ubytování v soukromí. Jednoduchá rezervace online.
Zájezdy do celého světa
Stránky věnované Rudému moři, jeho fauně a flóře a letoviskům na pobřeží Rudého moře.
Řecko a řecké ostrovy
Přinášíme vám komplexní informace o Řecku a řeckých ostrovech, rady tipy na cesty, články a zajímavé informace z Řecka.
Nový magazín o golfu. Evidujte si své golfové statistiky online. Dále zde najdete články ze světa golfu - tipy na golfové cesty do zahraničí, golfové legendy, rady a tipy na hru. Součástí je také golfový slovník.
Plánujete dovolenou v Turecku? Potom se vám bude jistě hodit náš průvodce Tureckem, ve kterém najdete vše, co potřebujete před cestou do Turecka vědět.
Navštivte také naše stránky o bydlení, stavbě a zahradě, na kterých najdete inspiraci pro váš domov. Každý den nové články, informace, zajímavosti, rady a tipy ze světa bydlení.
RSS v. 0.91, RSS v. 2, Atom . Copyright © svetadily.cz | Created by weto.cz webdesign.
Další cestovatelské stránky na Světadílech - Egypt | Řecko | Itálie | Španělsko | Kanárské ostrovy | Turecko | Tunisko | Chorvatsko | Rakousko | USA