cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat fr en es cs pl cs en es es cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs es cs en cs en es es de cs cs es cs ru cs en es es cs cs es cs zh cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Francký rodák působící v Čechách, P. Mauritius Vogt – cisterciácký řeholník, zeměměřič, zeměpisec, kartograf, geolog, hudební teoretik, skladatel i hudebník, náboženský spisovatel, patřil díky svému mnohostrannému nadání a encyklopedickým znalostem k polyhistorům, ba všeumělům, kteří v raném novověku nebyli vzácností. Narodil se 30. 6. 1669 v Königshofen im Grabfeld a pokřtěn byl jako Johann Georg. Když mu bylo šest let, dostal jeho otec zeměměřič práci v plaském klášteře. Zde mladý Johann získal základní vzdělání, znalosti latiny i hudby. Do cisterciáckého řádu byl přijat v roce 1692 v Plasích jako novic Mauritius a po roce složil řádové sliby; po studiu teologie přijal kněžské svěcení.
Vogtova životní dráha byla typickou kariérou vzdělaného řeholníka pobělohorské doby: působil jako domácí kaplan, profesor filosofie v klášterní škole, vychovatel a hudebník ve šlechtické rodině, cestoval (hovořil pěti jazyky) a vykonával řádové funkce. Zemřel 17. 8. 1730 jako superior v Mariánské Týnici.
Po vzoru svého otce byl šikovný zeměměřič a kartograf: za vynikající dílo je pokládána Vogtova mapa Čech, která byla přiložena k jeho topografickému spisu o Českém království a znamenala „nesporný pokrok ve způsobu kartografického zobrazení i v obsahové bohatosti“ (I. Honl). Podle dobového kritika byla tato mapa proto tak zdařilá, že její autor pracoval na základě autopsie. Mauritius Vogt sepsal několik odborných prací. Se svým německy a latinsky psaným dílem patří zároveň k mnoha představitelům vícejazyčné literatury v Čechách 17. a 18. století. V Německu uveřejnil zmíněný topografický spis Das jetzt-lebende Königreich Böhmen (Současné Království české, 1712). Jeho jádro tvoří historicko-topografický, po jednotlivých krajích abecedně řazený popis pozoruhodných míst Království českého. Lokality popisuje z hlediska jejich historie, živé i neživé přírody, všímá si architektonických pozoruhodností, uvádí i kuriozity (např. gastronomické zvláštnosti aj.). Celé dílo je doprovázeno mědirytinovými vedutami, z nichž některé byly zhotoveny podle Vogtových nákresů (např. Plasy). Cílem knihy, která byla sepsána v duchu dobového zemského patriotismu, byla zjevně propagace Českého království v německy mluvících zemích. Francký rodák Vogt se vskutku cítil v Čechách do té míry doma, že je pokládal za „svou milovanou vlast“, jak uvádí v předmluvě spisu.
Chválu Čech veršem i prózou pronáší i v dalším díle, které sepsal ve dvacátých letech 18. století: geologický spis Boëmia et Moravia Subterranea (Podzemí Čech a Moravy) je charakteristický autorovou snahou vyzdvihnout přírodní bohatství Českého království. Základ práce tvoří geologická topografie jednotlivých krajů Čech a Moravy nahlížená z hlediska výskytu minerálních pramenů, kovů, minerálů, je sem zařazena i historie objevování kovů, popisy nalezišť se střídají s popisy důlní technologie či náčrty důlních strojů; k tomu spisovatel připojuje kapitoly o magické síle kamenů a kovů, o démonech a obrech, typologii skřítků, též pojednání o jeskyních, dracích a jejich původu apod., takže celý spis tvoří jakousi mnohostrannou encyklopedii neživé přírody a zároveň podzemního světa počátku 18. století, v níž se exaktní mineralogické, metalurgické a technologické popisy mísí s lidovými pověstmi, pohádkami, pověrami a smyšlenkami.
Sčetlý Vogt odkazuje na celou řadu autorů a autorit, které měly dodat uváděným údajům váhy, především pak na jezuitu Athanasia Kirchera a jeho dílo Mundus subterraneus (Podzemní svět), jež bylo Vogtovi vzorem; co nepřevzal z literatury, to znal z vlastních zkušeností při návštěvách mnoha lokalit nebo vyslechl z ústní tradice. Využíval i sdělení báňských úředníků a lázeňských lékařů; do svého díla zařadil mj. česko-německý slovník hornických výrazů. Ač pracoval s mnoha prameny a informacemi, nebyl s to je kriticky zkoumat a analyzovat, nedělal rozdílu mezi exaktními zjištěními a smyšlenými historkami, proto u něj ještě nemůžeme mluvit o kritické metodě, jakou známe z pozdější, osvícenské doby.
To se týká i jeho díla historického. Ve dvacátých letech sepsal Vogt kroniku plaského kláštera s titulem Tilia Plassensis... (Lípa plaská), která zaujímá časový rozsah od založení kláštera ve 40. letech 12. století až po rok 1729. Jeho líčení je často velmi živé, zaznamenává i lidová vyprávění o tajemných příhodách, všímá si neobvyklých přírodních jevů (extrémní sucha, povodně apod.)
Vogt pěstoval styky s umělci všeho druhu, zvláště pak s hudebníky. V této skutečnosti vidí někteří odborníci dokonce důvod, proč rodilý Frank našel zalíbení v Čechách. Současníkům byl talentovaný cisterciák znám i jako hudebník, zvláště varhaník a hudební skladatel. Složil řadu mší, árií, ofertorií a dalších duchovních skladeb, z nichž velká většina se po jeho smrti ztratila. Podle muzikologa Quoiky prozrazují Vogtovy skladby vybroušený estetický cit, který ho řadí k nejvýznamnějším klášterním hudebníkům v Čechách. Z hudební oblasti je dnes známo a oceňováno především jeho hudebně teoretické dílo Conclave Thesauri Magnae Artis Musicae... (Pokladnice velikého hudebního umění, 1719), které sepsal za svého pobytu v Manětíně, kde se na pozvání hraběnky Marie Gabriely Lažanské staral o kostelní hudbu a zpěv. Je to úplné kompendium hudebního umění té doby s obzvláštním zřetelem na stavbu varhan. Vliv tohoto latinského spisu přesáhl hranice zemí Koruny české.
Autor je klasický filolog.
Jiljí od sv. Jana Ktitele
Bosý augustinián Jiljí od sv. Jana Křtitele (Aegidius a S. Joanne Baptista) byl jedním z těch, kdo se za­sloužili o pověst zderazského kláštera jako jednoho z významných intelektuálních center v Praze. Poté, co byli po bitvě na Bílé hoře nuceni opustit vlast nekatoličtí …
Nezbytnost znalosti latinské tvorby pro komplexní a nezkreslené poznání literární situace v českých zemích 17. a 18. století dokládá i dílo jezuity Kaspara Knittela, původem německého Slezana, působícího v české provincii Tovaryšstva Ježíšova.
Narodil se ve slezském …
Málokterý český vzdělanec 17. století byl po své smrti tak oceňován jako jezuita Bohuslav Balbín, gymnaziální učitel, básník, literární vědec, místopisec, hagiograf a historik, v dobovém nekrologu výstižně nazvaný „český Livius i Quintilian“, od 19. století obdařený téměř ustáleným …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates