cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs en cs cs pl pl en es es cs cs cs cs cs cs cs hbs_lat en cs cs cs sk cs pl pl zh cs en es es cs cs cs cs zh cs en es es cs cs cs cs sl cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Kniha historika, specialisty na moderní evropské dějiny, fašismus, holocaust a terorismus, Waltera Laqueura Poslední dny Evropy svým názvem (i obálkou) vyvolává na první pohled dojem katastrofické předpovědi, jde ale spíš o prodloužený komentář.
V úvodních kapitolách své knihy popisuje Walter Laqueur rozmach islámské komunity v Evropě. Zatímco počet „bílých“ obyvatel Evropy klesá a snižuje se i podíl evropské populace na celkovém počtu obyvatel Země, počet světových i evropských muslimů prudce roste, zejména díky vysoké natalitě. V zemích EU se počet muslimů blíží patnácti milionům, a tvoří tedy zhruba něco přes 3 % obyvatelstva (byť ne nutně s občanstvím některého ze států Unie). Evropští muslimové se koncentrují zejména v chudých čtvrtích někdejších průmyslových center, hlavně ve Velké Británii, Francii, Španělsku, Itálii a Německu.
Slovo „muslim“ používané pro označování přistěhovaleckých skupin různého etnického i zeměpisného původu asociuje velké náboženské zanícení těchto lidí. U části z nich je to nepochybně pravda: radikální islamismus kvete právě v evropských městech, kde se jeho vůdci dokonce těší jak nevídané náboženské svobodě, tak i rohu hojnosti sociálních dávek. Jenže bližší sociologický portrét mládeže zapalující auta na předměstích velkých francouzských měst na podzim loňského roku podává zprávu především o lidech vykořeněných, bez dostatečné znalosti francouzštiny, s nízkou úrovní vzdělání, bez šance nalézt uplatnění na trhu práce, a tedy i bez jakýchkoli životních vyhlídek. Dobře míněné pokusy západních států o integraci žalostně selhaly, muslimské menšiny jsou izolované, frustrované, a nejmladší generace proto snadno podlehne buď radikálnímu islamismu anebo drogám a životu v gangu.
„...titíž mladí, kteří usilují o právo šaría, zároveň obchodují s drogami a konzumují je, oddávají se sexuálním praktikám, jež podle jejich náboženství vůbec nejsou přípustné, a věčně poslouchají rapovou hudbu, která je také v rozporu s přísným islámem. Jejich jazyk jistě není náboženský, je to jazyk kriminálního podsvětí. Někteří islamisté docházejí za gangy a za vězni a snaží se je získat, ale na druhé straně i gangy vstupují do mešit a nacházejí tam nové členy. Není vůbec jasné, kdo v této soutěži zvítězí,“ píše Laqueur. Tato slova vyvolávají představu nikoliv teokracie à la Chomejní, ale spíše nějakého „antiutopického“ komiksu, jehož děj se odehrává v imaginární megapoli v časech po konci civilizace a v němž se hlavní hrdina musí proplétat ulicemi plnými odpadků, bezdomovců, krys a lupičských gangů.
Otázkou však je, co by bylo pro Evropu vlastně lepší: vítězství mešity, nebo gangu? Obávat by se měla obojího, zvláště když Laqueurem předkládané údaje – ve druhé části knihy věnované dalšímu osudu Evropy a její integrace – vyvracejí optimismus těch, kteří viděli Evropu jako globální velmoc dohánějící a předhánějící Spojené státy. Evropa by ráda usedla na trůn vůdčí velmoci, avšak namísto toho demograficky stárne, ba vymírá, a její ekonomickou výkonnost svazuje přebujelý sociální stát, na nějž si však Evropané nechtějí nechat „sáhnout“, takže jeho zásadnější reformu lze očekávat až v důsledku nějaké hluboké krize.
Ale Laqueur není komiksový ani jiný katastrofista. Naopak, závěrečné shrnutí, v němž trochu zbytečně opakuje to, co už napsal v předchozích kapitolách, se nese v duchu mírného optimismu. Muslimů přece jen nebude tolik, aby Evropu ovládli, a navíc jsou vnitřně rozděleni dle etnických linií. Eurábie zůstane podle Laqueura pouze hrozivou vizí, neboť Turci či Pákistánci nedovolí Arabům, aby ve světě evropského islámu zaujali dominantní a vedoucí postavení. Vždyť i ve Francii panují rozpory mezi přistěhovalci z Alžírska a z Maroka. Laqueur též zdůrazňuje evropskou vlastnost odolávat krizovým jevům: jím nastíněné převládající ekonomické i demografické trendy sice nevěstí nic dobrého, leč evropský úpadek bude podle Laqueura pozvolný a spíše poklidný.
Jeho kniha je velmi poučným, čtivým a potřebným shrnutím hlavních problémů, jimž nyní Evropa čelí a bude čelit. Jedná se ale spíše o rozsáhlejší komentář k aktuální situaci než o zásadní dílo. Opakování je považováno za matku modrosti. V Laquerově případě je však opakování i projevem rozpaků. V závěru například volá po rozšíření vzdělání jako skoro jediném léku na bolesti islámských komunit (ghett), v počátečních pasážích ale píše, že „chudoba a nezaměstnanost neskýtají dostatečné vysvětlení. Nemálo teroristů naverbovaných v západní Evropě pocházelo ze středostavovských z rodin, a vystudovalo střední či vysokou školu.“ Laqueur zůstává ve své knize spíše na „sekulárním“ empirickém poli sociologie a politologie, do rozboru náboženství a vlivu idejí na společnost a politiku se příliš nepouští. Ale i kdyby to udělal, stejně by asi v závěru pouze poučeně pokrčil rameny.
Walter Laqueur: Poslední dny Evropy.
Humanistická Evropa, nebo islamistická Eurábie? Z anglického originálu The last days of Europe přeložila Petruška Šustrová. Nakladatelství Lidové noviny, Praha 2006, 184 stran.
Ad: Životy v trhlinách (A2 č. 6/2005)
„Rezignujme na poetiku avantgardy, která touží přivést svět ke globální spravedlnosti, srovnat všechny nesrovnalosti. Ta poetika končí ne nahodile, ale nutně takovými tragédiemi, jako je současný Irák,“ píše zdánlivě poučeně Martin Škabraha ve svém textu Životy v trhlinách. Mezi radikálním …
Pacov má 5200 obyvatel. Leží v kulturně unylejším okrese Pelhřimov, v kraji Vysočina. Festival Pacovský poledník se tu letos v červenci odehrál teprve po sedmé. Kromě hudby (v posledním ročníku třeba skupin Jablkoň, Draga Banda, místní Mama Earth, Květy, Hm... a dalších) …
Mají čeští homosexuálové své dějiny?
Zatímco v západních zemích se lidská homosexualita intenzivně zkoumá už desítky let, v Česku je diskurs zabývající se homosexuálními vztahy stále na samém začátku. Nejnovějším …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates