cs cs cs cs cs cs cs pt fr cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs ceb cs cs cs cs cs cs cs de cs cs cs cs cs de cs cs cs cs cs cs cs cs cs it cs sv it cs cs cs cs cs cs cs es de cs cs en
Pak jsem na čas opustila stálé zaměstnání, abych napsala diplomku, a zůstala mi tak škola plus překlady. Pořád jsem ještě stíhala.
Pak jsem dodělala školu a zbyly mi jen překlady – a tak nějak jsem přestala stíhat. Když už to bylo opravdu na pováženou, našla jsem si znovu práci na (tenkrát už opravdu) plný úvazek, abych zase v pohodě stíhat začala. Už tenkrát mě to upozornilo, že je se mnou něco v nepořádku. Lidé to přece mívají obráceně – čím méně práce, tím více stíhají své koníčky, nebo ne?
Jakmile mám spoustu volna, tak si prostě čtu. Tedy, to je ještě ta lepší varianta, protože tak přece „sbírám materiál“ na psaní recenzí. Ale taky koukám na seriály. To je taky svým způsobem ok, protože pak píšu fanouškovskou fikci (viz příspěvek Kde beru inspiraci II.), a tedy nepřímo pracuju na další knize. Ovšem pokud se mi do cesty nepostaví nějaká zásadní překážka, která by mi zabránila v téhle (ne)bohulibé činnosti pokračovat, nikdy k napsání recenze ani fan fikce neodjde. Čím to je? Nevím.
Třetí level je – a teď se posaďte, jestli už nesedíte, nebo vás to posadí samo – sledování – (pozor, teď to přijde) – Výměny manželek. Bez mučení přiznávám, že ačkoli mi nejde televize (resp. nemám setobox, který by mojí stařičké analogové televizi umožnil něco zachytit), Výměnu manželek si ve slabších chvilkách pouštím na YouTube. Abych se ujistila, že je můj život vlastně úplně fajn 🙂 A čím víc volna mám, tím víc dílů usleduju… a říkám si, že si přece musím rozšiřovat obzory o tom, jak lidé žijí, aby moje románové příběhy nebyly příliš ploché, no ne?
Vlastně to nejhorší, co se mi může stát, je dva týdny volna. (Ještě horší by byly dva roky volna, ale to ani nechci domyslet. Viděli jste zfilmovaného Hraběte Monte Christa? Vybavujete si scénu, jak se dostal z vězení a jak po tom věznění vypadal? Vlastně podobné je to s Mužem se železnou maskou ve chvíli, kdy Leonardovi tu masku odňali. Tak nějak bych po těch dvou letech, myslím, vypadala já.)
Zdá se, že prostě potřebuju, aby mi něco bránilo dělat to, co dělat mám a vlastně i chci. Co mi jasně vymezí volný čas před a po. Mám-li na něco hodinu dvě denně, postarám se, abych je plně využila. Mám-li k dispozici těch hodin čtyřiadvacet, je to, jako by mě dočasně zakleli jako Šípkovou Růženku, která obrostla růžemi ve svém pohodlném ušáku, v jedné ruce s knihou, v druhé s dálkovým ovládáním, a nemůže se hnout, ani kdyby nakrásně chtěla.
10 Komentářů z Když má člověk tolik volna, až přestane stíhat
Mirek - autor začátečník 19.11.2016 v 22:10
Teď budu určitě ukamenován, ale problém „Co si počít s volným časem?“ nemám. Možná je to tím, že ho nemám tolik, abych ho nedokázal využít 🙂 Dva týdny volna? Co bych za to dal, stačí pomyšlení, že letošní Vánoce budou pouze týden 🙂 Každý volný den je o několik hodin kratší, než bych potřeboval. Mimochodem, co je špatného nad celodenním čtením knih a sledováním seriálů? V době volna? 🙂
Veronika Matysová 20.11.2016 v 8:09
Já si říkala přesně to samé, než jsem měla tyhle čtyři dny volna. Říkala jsem si – čtyři dny volna, co bych za to dala! A pak to přišlo, a… viz příspěvek :). A špatného je na na tom to, že si volno nemůžu dost dobře dovolit strávit jen čtením a koukáním, blog se za mě sám nenapíše, ani syllabus na kurs, který chci spustit už za dva měsíce, a myslela jsem, že v delším volnu to půjde líp… 🙂
Mirek - autor začátečník 20.11.2016 v 12:18
Já vím 🙂 Jednalo se o menší neškodné popíchnutí 🙂
Veronika Matysová 20.11.2016 v 14:07
Veronika Matysová 20.11.2016 v 14:13
Ještě P.S. Založila jsem na Facebooku stránky Deníček spisovatelky, kde krok za krokem píšu o vznikání nové knihy (čti: 90% monitorované prokrastinace a úvah nad tématem, 10% snad skutečně plodných). Kdybys dostal náladu vejít v sociální sítě. 🙂
Mirek - autor začátečník 20.11.2016 v 23:09
Mazané 🙂 Přijdu se podívat 🙂
Charrlie 19.11.2016 v 18:14
Jéééé, tak v tom se poznávám, až mi to není milé. Před týdnem jsem byla na operaci s kolenem, a sama sobě jsem namlouvala, jak to bude v klidu a pohodě, že mám přece několik dní volna a kolik stihnu věcí. Nestihla jsem nic, kromě přečtení abnormálního počtu knížek a shlédnutí několika řad seriálů. Ale sama sebe omlouvám „protože mě přece bolí noha“ (nebolí, ale jako výmluva to funguje!) 😀
Veronika Matysová 19.11.2016 v 18:55
Jsem ráda, že v tom nejsem sama 😀
b. 19.11.2016 v 12:24
lidé si většinou stěžují, že nic nestíhají, ptž mají málo volného času, ale když ho mají, tak neudělají nic nebo neví, jak ho využít a zas si stěžují, že nic nestihli 😀 ono je fajn mít to trochu zorganizované, člověk pak vidí, že ten den neproflákal.