cs cs cs cs cs cs de cs cs cs cs cs rm cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs de cs cs cs cs cs cs sk cs hu eu cs pt en eo en cs pt cs cs en
Jižní Čechy Jižní Morava Karlovarsko Královéhradecko Liberecko Severní Morava Olomoucko Pardubicko Plzeňsko Praha Střední Čechy Ústecko Vysočina Zlínsko
Petr Hampl: Nová aristokracie a její nepřátelé – II.
8. července 2022 - 03:20
To se zejména týká závěrečné části, která se zabývá možností (nadějí), že vláda nové aristokracie bude ukončena a západní společnosti se začnou vyvíjet zcela jiným způsobem než v posledních 30 letech.
Pokusil jsem se ukázat, že ačkoliv jsou sebevražedné tendence nové aristokracie vyšší, než kdo mohl doufat, přesto se nedaří využít jejich zbabělosti a neschopnosti ke změně režimu. Pokusil jsem se také ukázat, že problém není v jednotlivých politických projektech, nýbrž v tom, že není zformována společenské vrstva, ze které by mohli vzejít noví vůdcové. Vrstva schopná, relativně vzdělaná a cílevědomá. Při minulých revolucích byly takovými vrstvami měšťanstvo, obchodníci, větší farmáři nebo třeba městská inteligence. Takové vrstvy lze najít i v současné době, ovšem vesměs stojí na globalistické straně. Pořád ještě mají pocit, že jim globální moc dokáže nabídnout lepší podmínky a lepší životní šance než národní státy a spojenectví s nižšími vrstvami.
To se může velmi rychle změnit a nejspíš změní, problém je ale v tom, že tu není žádná skupina lidí, ke které by se dezertéři z řada spojenců nové aristokracie mohli nabalovat.
V knize tvrdím, že není čas na formování nových politických projektů. Nejdříve musí vzniknout sociální vrstva, ze které by aktivisté a leadeři mohli vzejít. Současné opoziční populistické projekty totiž prosazují správné věci, ale nejsou schopny oslovit většinovou veřejnost a nedokážou se ani stát místem formování kontraelity.
To dokumentuji na třech metodách prosazení změny, do kterých investovala protisystémová opozice obrovskou energii a které zjevně nevedou k výsledkům.
První z nich jsou demonstrace. „Úspěch americké Tea Party byl pomíjivý. Původně drážďanská Pegida dokázala pořádat pravidelné demonstrace s desetitisíci účastníků po více než dva roky, navzdory stupňujícím se represím. Ve vrcholném období demonstrovalo až 100 tisíc lidí. Přesto nedosáhla ničeho. Lidé se nakonec unavili, vůdcové vzpoury museli utéct z Německa a síla režimu nebyla oslabena. Podobně dopadla kratší vlna demonstrací v německém Chemnitz v roce 2018 a neuspělo ani masivní hnutí Žlutých vest,“ uvádím.  A mohl bych přidat protesty kanadských kamioňáků, které v důsledku posílily vládu Justina Trudeaua.
Druhou slepou uličkou jsou veřejné besedy. Původně byly zamýšleny k tomu, aby se určité myšlenky dostaly k širší veřejnosti, ale postupně došlo k tomu, že je navštěvuje stále stejná skupina lidí. Jedná se o velmi aktivní odpůrce režimu, často statečné lidi, kteří jsou ovšem vesměs pokládáni za podivíny nebo aspoň za lidi s bizarními politickými názory.
Petr Hampl: Nová aristokracie a její nepřátelé – I.
Velmi kritický jsem i k alternativním médiím. „Poté, co velká média degenerovala z poskytovatele zpravodajství a komentářů v propagandistická centra, alternativní média nezaplnila uvolněný prostor, nýbrž se většinou zaměřila na poměrně malé uzavřené skupiny čtenářů a diváků, akceptovala bulvární styl a přestala ověřovat pravdivost informací. Nakonec to je uspokojivé pro provozovatele takových médií i pro jejich diváky, ale ambice zasáhnout širší veřejnost zmizela. V mnoha případech je to dokonce kontraproduktivní – alternativní konspirační server Inforwars pravděpodobně přispěl k porážce Donalda Trumpa v roce 2020, protože zradikalizoval část jeho příznivců a ti jej nakonec dotlačili k postojům, se kterými nesouhlasily jiné skupiny jeho voličů.“
Připomínám v této souvislosti postřeh Curtise Yarvina, že alternativní média dokážou v současné době zabít jakoukoliv informaci. Pokud se třeba podaří odhalit nějaký tajný vládní záměr a tato informace je publikována nejprve v alternativních médiích, vláda se už ani nemusí snažit něco vyvracet. Pro většinu veřejnosti je informace (byť pravdivá) v kolonce „šílené konspirace“.
Jestliže to všechno nevede ke změně poměrů, co tedy dělat? Ve skutečnosti existuje řada zdánlivě nenápadných, nicméně účinných možností, jak
urychlit rozklad stávajícího ekonomického a mocenského systému,
pomoci vytvořit strukturu, která by v případě zhroucení současného systému aspoň částečně zajistit fungování společnosti.
Tomu se budu věnovat zase příští pátek.
Tisk stránky  Doporučit stránku
Aktualizace koncepce rozvoje Městského kamerového systému
Projekt „Evropa, ve které chci žít. Praha v roce 2050“
Jak se daří naplňovat strategii Prahy v oblasti Smart Cities
Ďáblický hřbitov je místem mimořádného významu
Praha zkracuje dobu nasvícení pražských památek
Štefec: Dnes už není v sázce jen naše ekonomika, ale i naše životy!
Ne, není to vtip: Zelenskij referendum doporučil
Jaroslav Bašta: Kdo seje Kosovo, sklízí Krym a Novorusko
Roček: Mobilizace, aneb vyhraje, kdo uteče, čili…?
Náš starý a nový Mnichov
Oteplilo se, ale zůstane teplo i po volbách?
Pomohli jste ČSSD do hrobu…
Je řešením krize demise současné vlády?
Zprávy Bílý dům poslal Kremlu několik hrozeb přes „backchannels“ Politika Štefec: Dnes už není v sázce jen naše ekonomika, ale i naše životy! Byznys Euro nejslabší za dvacet let, ztrácel i region Regiony Aktualizace koncepce rozvoje Městského kamerového systému Sport V komunálních volbách 2022 i ve volbách do Senátu kandidovali i slavní sportovci