cs cs cs pl cs en de fi hbs_lat cs cs pl cs en de fi hbs_lat cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en nl cs cs cs cs pl cs cs de cs en cs cs cs en cs cs cs
Ráno je chladné a když v dáli sledujeme mohutný oblak páry zvedající se z horizontu a u cesty pak stádo slonů, chytneme se za ruce, usmějeme se a víme, že to bude dobrý den.
Taxikář u slonů zlehka zpomaluje, jednak abychom si je prohlédli, a taky proto, aby zůstali klidní.
O značný kus dál zastavuje. To už je oblak páry tak blízko, že vychází z řeky, a ne z horizontu. Právě tady padá řeka Zambezi do stometrové propasti. A my budeme brzy stát na samém okraji; kde voda naposledy zrychlí, aby v překrásné podívané letěla vzduchem a narazila do ostrých kamenů, a potom zahájila novou cestu – osvěžená a plná sil.
Loďka nás převáží k ostrovu Livingstone, kapitán kličkuje mezi peřejemi, někde přidá a jinde ubere – řeka je silná a nevyzpytatelná, plná kamenů a vírů.
Kapitán vypíná motor a příď loďky zlehka naráží do písčitého břehu. Vyskakujeme.
Kráčíme hustou zelení, kolem zpívají barevní ptáci, tráva a listy jsou mokré a kapky z Viktoriiných vodopádů se zachycují také na pavučinkách.
Ostrov je malý, na cípu je památník pana Davida Livingstona. Uctivě se klaníme a pokračujeme dál.
Pár metrů před námi mohutná, skoro dva kilometry široká řeka mizí. Voda řve, burácí, pára se zvedá až do nebe a se sluncem vytváří perfektní duhu. Domorodci pojmenovali vodopád trefně - Mosi-oa-Tunya (Kouř, který hřmí). Zatímco západní název „Viktoriiny vodopády“ vám příliš nenapoví.
Sundáváme boty a brodíme se vodou, čelem proti proudu – proud je silný, kameny kluzké – držíme se za ruce a doufáme. Zaváhání znamená pár metrů projížďka zpěněnou vodou, pak přes hranu a pád do temné stometrové propasti. Průvodci jsou zkušení, jenže Zambezi je skutečně silná.
Ještě pár kroků, opatrně se pokrčit, pomoct si rukama, zachytit se tu, pak tam a Uh! Stojíme na hraně. Člověka to nejprve zarazí, nohy ztuhnou a prosí: „Dál ne!“ Ale vrozený smysl pro dobrodružství vítězí a hlava už se nahýbá, potom i trup. Nakonec se vám nad tou krásou rozzáří tvář a z té výjimečnosti vytrysknou slzy štěstí.
A když si pak leháte do proudu a splynete s řekou a díváte se na ten okraj, kde mizí a padá... potom už... nenacházíte slova. Jste prostě šťastní.
Co se nevejde na sociální sítě…
…to Ti napíšu v newslettru. Chceš více detailů z bláznivých cest? Přečíst si o něco hlubší moudrost? Dozvědět se o novinkách, akcích, slevách, překvapeních?
Zanech mi tvůj e-mail
© 2022 Tom Jurka - Všechny práva vyhrazena
E-shop vytvořil s ♡ Blueweb
Na zlepšení našich služeb používáme cookies. O jejich používání a možnostech nastavení se můžete bližší informace zde. Souhlasím