cs cs cs cs cs cs cs en en cs cs cs en hbs_lat cs cs cs cs en cs cs pl tr en es cs cs cs cs cs ceb cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs sl cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs es cs cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs lv cs cs cs cs cs cs cs cs cs en la de cs hu cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs fr de cs cs cs cs cs cs hbs_lat lt cs cs cs cs ceb cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs de ca cs cs es cs cs
Hned ze začátku školního roku nás na AG poctila svou návštěvou skupina německých studentů z Altsprachliches Gymnasium z Kielu (= AG:-). V Praze, kam jeli přes 8 hodin, byli už týden a setkání s námi bylo jedním z posledních bodů jejich pestrého programu.
Velké plánování toho, co všechno chceme s našimi německými návštěvníky podnikat, bylo vcelku zbytečné, protože program se sám přirozeně vyvinul.
Striktně oddělené stoly českých a německých studentů v knihovně AG se během seznamovacích her úspěšně promíchaly. Překvapivě natolik, že rozeznat studenty od sebe šlo teprve na základě německé výslovnosti.
V aule jsme si společně vyslechli koncert na varhany. Když má člověk Filipa Koběrského ve třídě, je třeba toho využít. Toto eso v rukávu nevyšlo tak úplně, jelikož varhany prý ve škole v Kielu mají také. Stejně jako latinu. Ale Filipa ne. Bach a Morricone se nesli vzduchem a všichni byli spokojeni.
V menších skupinkách jsme provedli naše hosty po budově školy a s nadšením prolézali tajné chodby a vyprávěli historky. Bavila je umělecká díla na stěnách, kaple nebo nástěnka s memíky, které byly příhodně všechny v angličtině a my se tak vyhnuli jejich vysvětlování a překládání.
Když jsme budovu prošli odzdola nahoru a opět dolů, vydali jsme se ven, abychom,, Našim Němcům", jak jim Schwester Karin s oblibou říkala, dopručili něco k jídlu.
Chvíli jsme je nechali vlastnímu osudu obědvat bagety na lavičkách před bazilikou svaté Ludmily a o něco později jsme se všichni nacpali do tramvaje číslo 22 a zamířili na Velvyslanectví Spolkové republiky Německo.
Předtím, než se tu naše cesta rozešla, jsme zhlédli dokument z doby, kdy se toto velvyslanectví před více než třiceti lety stalo pomyslným portálem z Východního do Západního Německa. Poté jsme si také prošli zahradu Lobkowiczkého paláce, kde tehdy uprchlíci tábořili.
A pak jsme se za provolávání,, Tschüüüss" a ,, Ahoooj" s našimi novými přáteli rozloučili a každý se vydal svým směrem.