cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs sk en es cs pl de en es es cs cs cs en cs cs cs en cs cs cs en hu cs cs cs cs cs cs cs cs hbs_lat cs es de zh cs en es es cs cs es de ru cs en es es cs cs es de en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Při pohledu na knižní pulty je zjevné, že českému historickému komiksu se v posledních letech daří. Řada nakladatelů chce této situace využít a do oběhu vypouští jak obrázkové příběhy, objednané podle toho, která osoba či událost zrovna slaví kulaté výročí, tak i pokusy o nové koncepty či série.
Česká televize rozjela komiksové zpracování televizní série České století už v roce 2013. Zatímco scénáře Pavla Kosatíka pro televizi ztvárnil jediný režisér, Robert Sedláček, pro komiksovou řadu byl pro každý díl vybrán jiný výtvarník. Což přináší různorodost vizuálního „rukopisu“, ale také rozkolísanost úrovně každého dílu. Potvrzují to i oba nové přírůstky, díky nimž máme nyní sedm z cílových devíti příběhů. A k nim si přibalíme příběh o hrdinném Emilu Zátopkovi, k jehož vydání spojily své síly Argo, Paseka a Český olympijský výbor.
Z hlediska možností, jak zobrazovat dějinné události, je komiks oproti slovnímu či televizněfilmovému vyprávění médiem na první pohled handicapovaným. Nemůže nabízet věrohodné „fotografování“ dějinných událostí, které umí potlačit nevíru a evokovat dojem, že cosi dávného před našima očima ožívá a děje se znovu. Chybějí mu nástroje na vytváření dojmu ucelenosti; jako médium, které obnažuje svoji sekvenčnost, je schopen nabízet jen izolované a stylizované výseky dění. Komiks je navíc i metavyprávěcím nástrojem – je nutně svou podstatou i komentářem k zobrazovanému dění, podobně jako karikatura či parodie. Pracuje s částí, která se má nějak vztahovat k celku, ale onen celek evokovat automaticky nedokáže.
V tomto ohledu ale naše tři komiksy mají výchozí podmínky dobré. Vyprávějí o tom, co implikovaný čtenář již zná, a kdyby neznal a trápilo ho to, může sáhnout k televiznímu Českému století, respektive u Zátopka neunikne, ani kdyby nikam sahat nechtěl: pokud jde o letní sporty, Český olympijský výbor nedisponuje žádnými symbolickými hrdiny mezi aktivními sportovci, a tak zvolil cestu resuscitace a recyklace všeho, co se z muzeální položky se jménem Zátopek hodí.
Komiks Češi 1968: Jak Dubček v Moskvě kapituloval (2016) nakreslil Karel Jerie tak, že dle mého dojmu patří spolu s příběhem Češi 1952: Jak Gottwald zavraždil Slánského (2013), zpracovaným Vojtěchem Maškem, na vrchol celé série. Jerie zvolil zdánlivě lacinou, ale ve skutečnosti výtvarně velice vydatnou stylizaci: dal aktérům podobu různých dinosaurů. Pro všechny postavy jakožto veřejné činitele po právu aplikoval kravatový kód a právě konkrétní kravata na předním přebalu nenásilně vysvětluje, která historická osoba se v té které dinosauří kůži skrývá. Čtenář důvěrně obeznámený s vizuálním obrazem pražského jara to potřebovat nejspíš nebude, čtenář takto nevybavený se může k záložce kdykoli vrátit, vstoupíli na scénu postava, kterou nerozpozná; chytré řešení, které otevírá bránu různorodému čtenářstvu. Z hlediska toho, co komiks umí, se vyplatilo i osekání širšího kontextu – vypráví se vskutku jen příběh invaze a následného moskevského vyjednávání. Vyhrocená situace, v níž se českoslovenští političtí lídři ocitnou pod tlakem a musejí jednat sami za sebe, a nikoli schvalovat na politbyru předpřipravené materiály, je dostatečně dějová a umožňuje kreslit obrazy jedinců v mezních situacích, s nimiž si nevědí rady. Příběh střídá pasáže, v kterých dominuje výkladový text, s pasážemi, jimž vládne kresba. Text pracuje s dikcí solidnosti, kresba naopak hyperbolizuje fascinaci panoptikálními zjeveními, což vytváří funkční napětí, v němž obě složky nepochodují nudně v rytmu pravá–levá, ale jakoby soupeří a akcentují možnost rozdílných pohledů. Karel Jerie v tomto příběhu vytěžil ze scénáře takřka maximum možného.
O Jiřím Husákovi, který je výtvarníkem příběhu Češi 1977: Jak z rock’n’rollu vznikla Charta 77 (2016), se totéž, myslím, říct nedá. Nabízí nám typické čítankové provedení, v němž volbu komiksového média lze nejspíš vysvětlit předpokladem, že to bude mladým lidem blízké a že jim to konečně naservírujeme, když o tom nechtějí poslouchat seriózní pořady v televizi či při školních besedách s pamětníky. Tento přístup je vidět už na obálce: když slovo Charta 77, tak „napsané“ na psacím stroji, k tomu rozstříhané papírky a pouzdro na kytaru, která se stane zbraní. Pokud čtenář čeká, že vstupní klišé budou uvnitř subverzivně roztrhána na kusy, nedočká se; perverzní typ se může bavit tím, jak k němu mašírují další a další.
Husák aktéry a jejich jednání kolážuje z dobových fotografií. Nasazováním hlav Havla, Jirouse, Kohouta či Patočky na anonymní těla, k nimž přiřazuje elementární pozadí (chodník, parkety, tapetovaná zeď), případně i dobové předměty typu magnetofonu Tesla B4, se snaží vyvolat efekt reálného. Stojí ale před úkolem vizuálně vyprávět příběh, který není z tohoto hlediska vůbec vydatný a vděčný. To, co se kolem procesu s Plastic People of the Universe a následného vzniku Charty 77 odehrává, jsou události typu debat, promýšlení, psaní textů a podobně. Proto na většině panelů buď jedna, nebo dvě hlavy v dialogu říkají něco, co ilustruje, kdo jsou dobří chlapíci, kdo jsou špatní chlapíci a jak jedni mluví a jednají moudře, zatímco ti druzí ne. Dějová akčnost, jež by učené disputace rozhýbala, se proto vnáší z vnějšku, aby zachránila aspoň něco: když historik umění František Šmejkal má sdělit Václavu Havlovi, že nějací mladíci z hudebního undergroundu jsou vystaveni represím, kráčí na Hrádeček přes sněhové pláně, jako kdyby byl traperem u řeky Yukon. Jakmile ale dorazí, panely opanuje uspávací nuda.
Komiksový román Zátopek: … když nemůžeš, tak přidej! (2016) dal dohromady „mašínovského“ scenáristu Jana Nováka a „nebelovského“ výtvarníka Jaromíra 99. Druhý jmenovaný zjevně dělal, co se dalo, a archaizující kresbou i barevností, ale i výběrem toho, co a jak je ze světa Zátopkovy hvězdné dráhy vizualizováno, vytváří dílo pozoruhodné a jedinečné. Nicméně scénář je napsán tak příšerně, že ve výsledku je na komiksu nejzajímavější to, jak je nezajímavý. Novák pojal vyprávění jako synopsi pro Hollywood – jako by vyprávěl pro někoho, kdo o Zátopkovi ještě nic neslyšel a na koho má zapůsobit, že to napsal život sám. Jen stvrzuje letité usazeniny toho, co se ví, a komiksovým vyprávěním legendu nijak neposouvá z muzejního piedestalu. Aby se to fakt líbilo každému, nasměruje Novák vyprávění do žánru romance: po letité dřině přichází úspěch sportovní, a k němu navíc ještě láska. Emil je dobrák od kosti, Dana je krásná jak z plakátů padesátých let, kolegové i soupeři féroví a vše kazí jen zlí komunističtí politruci. Ale i nad nimi oddanost a láska zvítězí.
Novák vypráví prvoplánově, aniž by se zdržoval zvažováním možností, kdy by se věci vyjevily jinak, než se dosud zdálo, či přemýšlením nad svou dikcí. Emil si „před olympiádou v Helsinkách vzal pod křídlo mílaře Stanislava Jungwirtha“. A Jaromír 99 není zlomyslný, a tak ani to křídlo Emilovi nenakreslí… Novákovi nejde o drama člověka zneužitého mocí, protože pak by možná vytanula analogie k dnešnímu zneužívání téhož olympijskou komercí. Emil se prohlásí v politických záležitostech za „galileogalileistu“, tedy za pragmatika, zatímco na dráze běhá bez kompromisů, jako správný „janhusista“. Jedinou otázkou, která zůstane hlodat i po dočtení, je to, jak mohli Gottwald se zetěm Čepičkou a manželkami v roce 1952 sledovat doma v televizi olympiádu v Helsinkách, když televizní signál začal být u nás vysílán až od roku 1953.
A hlodá vlastně ještě jedna otázka. V přední tiráži se dočítáme, že „kniha je součástí projektu Zátopek 2016, který připomíná fenomenálního běžce, vzor milionů lidí po celém světě“. Ty miliony lidí nutně musejí vědět o svém vzoru mnohem víc, než se dozvědí v této knize. Komu je tedy určena? Pokud producenti věří, že mladým, pak podléhají bludu, že komiks čtou ti, kdo nic složitějšího nejsou schopni přečíst. Vyvádět je z tohoto omylu by se ale nemělo, protože pak domácí komiksoví tvůrci ztratí možnost získat aspoň jednou za čas slušný kšeft.
Autor je literární teoretik a vysokoškolský pedagog.
Pavel Kosatík; Karel Jerie: Češi 1968: Jak Dubček v Moskvě kapituloval. Česká televize a Mladá fronta, Praha 2016, 80 stran.
Pavel Kosatík; Jiří Husák: Češi 1977: Jak z rock’n’rollu vznikla Charta 77. Česká televize a Mladá fronta, Praha 2016, 80 stran.
Jan Novák; Jaromír 99: Zátopek: … když nemůžeš, tak přidej! Argo, Paseka, ČOV, Praha 2016, 208 stran.
Tak jak to vypadá, kromě olympiády bychom si troufli pořádat i mistrovství Evropy ve fotbale. Osm stadionů pro třicet tisíc sedících diváků by to sice chtělo, ale možná bychom se bratrsky podělili se Slováky: ta monstra, z nichž jedno by snad pak bylo dvakrát do roka využitelné i …
Hle, vzhůry ministr si hraje - literární zápisník
Přišla mi před Vánocemi upomínka, že dne ani hodiny konce našeho neznáme. Aplikované exaktní vědy však opět prokázaly svůj impakt a akci, k níž se upomínka vázala, oddálily. S ozvláštněným údivem teď koukám, že zatímco uvnitř mi krev teče novými objížďkami, vnější svět zůstal …
Nabruste vidle, Krtek se vrací! - literární zápisník
Na zahradu u chaty se nám každoročně s příchodem podzimu vrací krtek. Možná se vlastně nevrací, ale do října zůstává nespatřen ve svém undergroundovém světě. Teprve s příchodem podzimní melancholie začne vyrývat krtiny a činí tak pravidelně až do jara, kdy se zase stáhne …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates