cs en cs cs cs it en cs cs cs de cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs it cs en en cs cs pl cs cs cs de cs cs cs
Pokud se náš život dostal na rozcestí, řešíme něco nelehkého, nebo se bojíme toho, co bude, často se ptáme sami sebe  “Co bude dál”?
Tato otázka má mnoho podob, můžeme se ptát “Jak to zvládnu?”, “Co se stane?”, „Jak to bude probíhat?“ K těmto otázkám se nám i rovnou nabalují situace, které nám na ně odpovídají. Většinou je jich několik a jsou až na výjimky katastrofické, či aspoň hodně nepříjemné.
Díky mé možnosti ponořit se do studia Mindfulness mi včera kromě jiných myšlenek, které s Vámi díky možnosti tento směr poznat sdílím, byla zprostředkována jedna velmi zajímavá myšlenka Marka Twaina:
“Jsem velmi starý člověk a prožil jsem spoustu útrap, z nichž většina se nikdy nestala.“
Tato myšlenka mluví dle mého názoru za vše. Nemohu mluvit za Vás, ale já osobně jsem bývala takový “obr” katastrofik. Ne že bych teď už nebyla vůbec, ale vždy když nastala nějaká pro mě nepříjemná situace, kterou jsem v budoucnu měla řešit, už dopředu jsem se stihla vystresovat tak, že jsem ji prožívala vlastně asi stokrát, než vůbec nastala. A většinou pak realita nebyla ani jednou z těch tak šílených a hrozných variant, které jsem stihla ve své mysli vyprodukovat. A to období, než ona chvíle nastala, pro mě bylo zbytečně vyčerpávající, stresující, nedokázala jsem ani užívat hezkých věcí, které mi dny nabízely. Vše bylo z velké části zastíněné tím “Co bude?”.
A přitom život je tak krátký… Když se zamyslíme, kolik hodin ze dne myslíme nad tím co bylo, co bude a ne nad tím co JE… náš opravdový prožitý život je velice krátký.
Nechci tvrdit, že bych už nebyla vtahována do přemýšlení o budoucích situacích, které mě čekají, ale jsem o poznání menší katastrofik budoucnosti a snažím se víc žít tady a teď.
Jak tedy zvládat strach?
NEBOJUJTE, nechte to plynout a pozorujte!
Pokuste se, alespoň párkrát přes den zastavit. Když Vás přepadnou nějaké nepříjemné pocity z něčeho co má přijít, zastavte se. Naše mysl je reaktivní. Všimněte si, jak rychle reagujeme na vše, co se v mysli objeví – myšlenky, představy, emoce… Zkuste být trpělivými pozorovateli Vaší mysli. Sledujte, jak samu sebe dokážete vyděsit, zostudit, zahnat do kouta, ale potom samozřejmě i rozveselit. Jsme tady a teď a svět mysli je příliš prchavý, než abychom se jím nechali ovlivňovat. Jste jen trpělivým pozorovatelem vlastní mysli.
Nikam nespěcháte, důvěřujete, že věci se dějí vlastním tempem. Neposuzujete, co je dobré, co špatné, jen akceptujte, co přichází, a co se děje. Jako malé dítě žasnete nad světem.
Myšlenky, představy a pocity nechávejte přijít a zase odejít, stejně jako Váš nádech a výdech. Nijak je neměňte, ať už jsou příjemné, nebo nepříjemné. Všimněte si, jak se objevují a zase mizí.
Být tady a teď?
Znamená být s tím, co je. Se svou inteligencí, bolestí, smutkem, napětím, ale především i radostí. Čemukoli, co v každém životě zažíváte, jednoduše dovolte být s Vámi, protože ono už to s Vámi stejně je. Jen to přijměte a držte ve vědomí. Nemusíte s tím nic dělat. Obvykle se snažíme omezit intenzitu nepříjemných prožitků, protože si myslíme, že se nám tím uleví.
Pomocí schopnosti všímavosti budete schopni nepříjemné prožitky snášet.
Zaměřte svou pozornost na to, co prožíváte a zůstaňte s tím. Ať je to cokoli. A to co má být, bude stejně.
A na konec …
Prostě dělejte co chcete, představujte si, co chcete, jen to dělejte s plným uvědoměním a záměrem.
Můžete si například představovat, jak bude probíhat pracovní pohovor a zažívat přitom úzkost, důležité ale je, že to budete dělat vědomě, protože si chcete vytvořit plán.
Nenechte si tu představu vkrádat do mysli bezúčelně, bez uvědomění, a obírat ji tak o to “tady a teď “.
Je rozdíl podržet si představu v daný okamžik a využít její potenciál, nebo si ji nechat vkrádat do hlavy bez dovolení a ještě ji přiživovat něčím, co stejně nikdy s jistotou nevíme.
„Má – li problém řešení, nemá smysl dělat si starosti. Když řešení nemá, starosti nepomohou“. Dalajláma