cs cs en cs cs es cs es de cs cs cs cs de cs cs cs cs cs cs pl cs sk cs es hbs_lat cs cs cs cs en cs cs eo cs cs cs cs cs sv cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs nb cs cs pl cs cs cs cs sl cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs de cs cs pl cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en en es en da en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs cs en cs cs en
První koncert ve spolupráci s projektem Musica non grata představí skladby zkomponované přímo v Terezíně nebo zde prováděné. Svou niternou výpověď – Studii pro smyčce – napsal Pavel Haas rok před svou smrtí. V nejistotě zítřka vzniklo dílo srovnatelné s největšími skladbami 20. století. Během koncertu ve Státní opeře zazní i jeho Suita v transkripci Ondřeje Kyase pro hoboj a smyčce. Suita z opery Brundibár bude prologem ke kompletnímu scénickému uvedení tohoto díla v rámci festivalu.
Na rozdíl od Krásovy dětské opery se v Terezíně zkomponovaný Císař Atlantidy Viktora Ullmanna, opera se zjevným podobenstvím o diktátorovi, provedení nedočkal. Autor i jeho libretista Petr Kien zahynuli v Osvětimi. Symbolický závěr představuje poslední dokončená skladba Gideona Kleina, jednoho z oněch mimořádných talentů, které se staly obětí tzv. „ konečného řešení“.
Další připomínkou spisovatele Arnošta Lustiga jsou jeho texty, které přednesou Vilma Cibulková a Tomáš Töpfer. Literární úprava povídky Velká bílá cesta a režie: Eva Lustigova.
Olga Machoňová Pavlů — dirigentka
Martina Kociánová — průvodní slovo
Vilma Cibulková, Tomáš Töpfer — přednes
Pavel Haas: Studie pro smyčcový orchestr
Pavel Haas: Suita pro hoboj a smyčcový orchestr (Suita pro hoboj a klavír op. 17, orchestrace Ondřej Kyas)
Antonín Dvořák: Serenáda pro smyčce 1. a 2. věta
Připomínka dirigenta Karla Ančerla
Gideon Klein: Partita pro smyčcový orchestr (trio pro housle, violu a violoncello v úpravě Vojtěcha Saudka pro smyčcový orchestr)
Arnošt Lustig - adaptace povídky Velká bílá cesta (literární úprava a režie Eva Lustigová)
V Praze narozený hobojista Vilém Veverka (1978) patří k nejlepším hobojistům dneška, a to nejen v českém měřítku. Se stejnou vášní, s jakou nekompromisně zkoumá limity svého nástroje, pokořuje limity vlastní při výpravách do hor, z nichž vznikají unikátní fotografie. Absolvoval Pražskou konzervatoř a Akademii múzických umění v Praze, opakovaně se účastnil kurzů významného francouzského hobojisty Jeana-Louise Capezzaliho. Zásadním impulsem v jeho uměleckém rozvoji bylo účinkování v „Gustav Mahler Jugendorchester“ a následné studium u předního německého hobojisty Dominika Wollenwebera na Hochschule für Musik Hanns Eisler v Berlíně. Jeho profesní rozvoj podstatně obohatilo i dvouleté působení v Berlínské filharmonii (stipendista Karajanovy nadace). Nastoupená cesta vyvrcholila jeho vítězstvím v jedné z nejprestižnějších hobojových soutěží – Sony Music Foundation (Tokio, 2003). Jako sólista na sebe V. Veverka upozornil prováděním soudobé hudby, dnes jeho repertoár zahrnuje díla všech stylových období od baroka po současnost. Spolupracuje s významnými českými i zahraničními orchestry, k nimž patří zejména PKF – Prague Philharmonia, Symfonický orchestr hl. m. Prahy FOK, Symfonický orchestr Českého rozhlasu, Filharmonie Brno nebo Tokyo Philharmonic, Vancouver Symphony Orchestra, Bayerisches Kammerorchester, Münchener Kammerorchester, Slovenská filharmonie, Filharmonie Krakov atd. Nahrál a v českých premiérách provedl řadu náročných skladeb druhé poloviny 20. století (L. Berio, B. Britten, E. Carter, M. Feldaman, W. Rihm, I. Yun, B. A. Zimmermann), včetně koncertů Bohuslava Martinů a Marka Kopelenta (A few Minutes with an Oboist). Jeho interpretační všestrannost podtrhuje nejen první česká kompletní nahrávka Dvanácti fantazií pro hoboj sólo Georga Philippa Telemanna (Supraphon), ale také první souborné provedení Triových sonát Jana Dismase Zelenky s „Ensemble Berlin-Prag“, který v r. 2011 spolu se členy Berlínské filharmonie založil.
Vilém Veverka je primáriem souboru „PhilHarmonia Octet“ a ambasadorem francouzské firmy „Buffet-Crampon“.
Realizováno ve spolupráci s Národním divadlem v rámci projektu Musica non grata s podporou Velvyslanectví Spolkové republiky Německo Praha
ministryně pro místní rozvoj,
předseda Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR,
předseda Senátu Parlamentu ČR, pan Miloš Vystrčil
předseda Senátu Parlamentu ČR,
Velvyslanec SRN v Praze,
ministryně pro místní rozvoj, paní Klára Dostálová
Partner koncertu dne 11. 11.
Partner představení dne 28.11.
Místopředseda vlády pro digitalizaci a ministr pro místní rozvoj, pan Ivan Bartoš
Ministr kultury, pan Martin Baxa
Předseda Senátu Parlamentu České republiky, pan Miloš Vystrčil
O festivaluAktuální dramaturgieFestivalový týmPro novinářeNadační fondMinulé ročníkyMediální ohlasy
© 2022 Nadační fond VĚČNÁ NADĚJE
Varšavská 714/38, Vinohrady, 120 00 Praha 2
+420 721 585 178 (Irma Mrázková, ředitelka festivalu)
Rozhovor s Ladislavem Horákem
… Půjde o premiéru úpravy díla v České republice a já se moc na provedení těším…
… právě na škole můžeme být pravými profesionály věnujícími se hudbě a jenom hudbě…
Ladislav Horák, první muž českého akordeonu, zahájí 5. ročník hudebního festivalu Věčná naděje.
Hudbou, která je jeho srdci nejbližší, Astorem Piazzollou.
Ladislav Horák byl prvním člověkem, který k nám v 90. letech přivezl dílo argentinského krále tanga. Při příležitosti koncertu s Komorním orchestrem Pražské konzervatoře za řízení mladého japonského dirigenta Chuhei Iwasaki, jsem mu položil několik otázek.
Co Tě napadne, když se řekne sousloví věčná naděje?
Nejprve přesvědčení, že „věčnou“ naději máme my všichni. Nicméně otázka určitě míří na festival, který jsem zaregistroval asi před 4 lety. Bylo to ve spojení s mým zájmem o terezínské autory, neboť akordeon je právě nástroj, který měli vězni k dispozici, a který tudíž používali i ve svých kompozicích. Právě festival Věčná naděje má provádění takových děl jako svojí nosnou dramaturgickou linku.
Jsou Ti známy okolnosti vzniku Čtvera ročních období Astora Piazzolly?
Cuatro Estaciones Porteñas nenapsal Piazzolla prvoplánově jako suitu. Nejprve vzniklo v roce 1965 Verano (léto), o čtyři roky později Otoño (podzim) a konečně v roce 1970 i Primavera (jaro) a Invierno (zima). Přidané slovo porteño zde značí typického obyvatele Buenos Aires a jeho nálady a prožitky během celého roku v
argentinské metropoli. Skladby jsou psané jako většina kompozic dle Piazzolly pro ideální složení ansámblu, tedy kvinteto s bandoneonem, houslemi, klavírem, kytarou
a kontrabasem. Mám to štěstí, že pro mé provedení na festivalu Věčná naděje mi poskytl úpravu s doprovodem smyčcového orchestru špičkový parmský aranžér
Giacomo Scaramuzza. Půjde o premiéru úpravy díla v České republice a já se moc na provedení těším.
Jaké je to spolupracovat se studenty Pražské konzervatoře v porovnání s profesionálními orchestry?
Nedá mi zde připomenout nadšené kritiky po vystoupení orchestru žáků Pražské konzervatoře na zahajovacím koncertu Pražského jara 2011, které vyzdvihly
bezprostřední výkon plný elánu, mladistvého nadšení, ale i profesionálního provedení. S takovou radostí prý ještě nebyl legendární Smetanův cyklus na festivalu
slyšet! Současný komorní orchestr má to štěstí, že přes velké pracovní vytížení a neustálé prestižní nabídky zůstává u dirigentského pultu náš nedávný absolvent
Chuhei Iwasaki, pro kterého by naši studenti i dýchali. Je pro ně vzorem osobním i uměleckým. A ještě k otázce profesionality – můj pedagog Jaroslav Vlach mi na
konzervatoři vštěpoval, že právě na škole můžeme být pravými profesionály věnujícími se hudbě a jenom hudbě.
Jaké další aktivity plánuješ v roce Piazzollova výročí? Já mám za sebou už řadu projektů věnovaných jubileu argentinského génia, včetně hudebně-tanečního dokumentu TangoAstory, které je možno shlédnout na serveru YouTube. Většina však proběhla formou on-line a tak jsem nyní vděčen za každý živý koncert s publikem. Takový se doufám odehraje v rámci festivalu Svátky hudby 19. dubna v Betlémské kapli, kam jsem si pozval špičkové kolegy do originálního
obsazení, Jiřího Vodičku, Ivo Kahánka, kontrabasistu Petra Riese či kytaristu Járu Nováka. Poté budu 6. května, což je mimochodem celosvětový den akordeonu,
zahajovat cyklus AKORDEON 200 k připomenutí vynálezu nástroje v roce 1822. Po celý rok budu uvádět koncerty, workshopy a představení, ve kterých bude Piazzollovská tématika převažovat.
Kliknutím na "Přijmout vše", nám umožníte využívání cookies pro technické, analytické a marketingové účely na tomto zařízení.
Kliknutím na “Detailní nastavení” můžete sami určit jaké cookies je možné zpracovávat, popřípadě jejich zpracování zakázat.
Více informací o cookies naleznete v Zásadách používání cookies.
Detailní nastaveníOdmítnout všePřijmout vše
Zde máte možnost přizpůsobit soubory cookie podle kategorií, v souladu s vlastními preferencemi.
Technické cookies jsou nezbytné pro správné fungování webu a všech funkcí, které nabízí. Nepožadujeme Váš souhlas s využitím technických cookies na našem webu. Z tohoto důvodu technické cookies nemohou být individuálně deaktivovány nebo aktivovány.
Pomáhají sledovat počet návštěvníků a také z jakého zdroje provoz pochází, což nám umožňuje zlepšovat výkon stránky. Můžeme s nimi určovat, které stránky jsou nejoblíbenější a které nejsou oblíbené, a také sledovat, jakým způsobem se návštěvníci na webu pohybují. Všechny informace, které soubory cookie shromažďují, jsou souhrnné a anonymní. Pokud soubory cookie nepovolíte, nebudeme vědět, kdy jste navštívili naši stránku.
Marketingové cookies používáme my nebo naši partneři, abychom Vám mohli zobrazit vhodné obsahy nebo reklamy jak na našich stránkách, tak na stránkách třetích subjektů. Díky tomu můžeme vytvářet profily založené na Vašich zájmech, tak zvané pseudonymizované profily. Na základě těchto informací není zpravidla možná bezprostřední identifikace Vaší osoby, protože jsou používány pouze pseudonymizované údaje. Pokud nevyjádříte souhlas, nebudete příjemcem obsahů a reklam přizpůsobených Vašim zájmům.