cs cs en en hu cs en cs de en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs eo cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs it cs cs en pt en es pt cs cs cs cs cs cs cs pt en pl en cs cs cs cs en cs en de cs en en en en en es en en en hu cs cs
Je zajímavý pozorovat, jak k nám chodí všechno v cyklech. Nebo nechci mluvit za vás ostatní, ale ke mě teda ano.
Vždycky když si myslím, že jsem vnitřně v pohodě, jsem srovnaná sama sebou a jsem tak nějak klidná, přijde zase nějaký období, kdy teda vůbec v klidu nejsem.
Zrovna třeba uplynulý měsíc, kdy jsem balila do krabic a připravovala se na stěhování na Šumavu.
Vybavovaly se mi nejrůznější vzpomínky a navenek se draly bolestivý emoce.
Možná by to člověk neměl tak zkoumat, ale já jsem ten typ, kterýmu to prostě nejde, jen tak to přejít.
Před několika lety jsem se vydala na cestu objevování sama sebe a přijde mi, že když se touhle cestou člověk jednou vydá, nejde si v půlce říct, že už ho to nebaví.
A vím, že nejsem sama. Moji blízcí přátelé jsou na tom často dost podobně, někdo svoje pocity řeší víc, někdo míň, ale všichni se tak nějak řídíme tím, že psychohygiena je důležitá.
Ale kde je ta hranice, když je něčeho už moc? Někdy si totiž říkám, aby nám pak život neutekl mezi prsty.
V týhle době na nás ze všech stran křičí nápisy, že máme pozitivně myslet, máme se pokusit utišit svou mysl, máme si říkat různé pozitivní afirmace a žít jakoby už jsme byli tam, kde chceme být.
Já jako člověk, který přečetl nespočet knížek s duchovní tématikou, navštívil několik kurzů o seberozvoji a sebepoznání, absolvoval kurz na lektorku jógy a tak dál, můžu opravdu říct, že někdy cítím nátlak sama na sebe, co všechno bych měla a neměla dělat, abych se posouvala dál.
A když to nestíhám praktikovat a vyjedu ze svýho režimu, v tu chvíli přichází pocit nedokonalosti a zbytečnosti. Objeví se i pochybnosti o tom, jak vypadám, co teda v životě chci a tak dále a tak dále.
Je to možná směšný nebo pro někoho nepochopitelný, ale já to tak mám. A vím, že to souvisí se sebehodnotou a přijetím toho, že už teď jsem dostatečná. Takže potom vím, že jediný co mi pomáhá, je zastavit se, zpomalit, klidně na několik dní a jen tak být.
Nechat k sobě zase přijít nějaký informace.
Nedávno si mě našla jedna zajímavá knížka, kde se píše o přístupu tantra jógy k životu.
Většina lidí si pod pojmem tantra představí určité sexuální techniky nebo sexualitu samotnou. A je to opravdu jedna součást tantry.
Nicméně druhou částí, kterou mám na mysli já, je tantra ve spojení s cykly, jemností, symboly a různými texty.
Tato tantra nás neučí, jak překonat určité těžkosti v našem životě, naopak nás učí, jak je přijmout a tím nám pomáhá rozkvést a být v harmonii. Být přítomný a klidný i když něco nejde podle našich představ.
A to je něco, čeho bych jednou moc ráda dosáhla.
Tantra má svůj původ v hatha józe a spojuje i další styl jógy, jako je bhakti, karma, rádža a kundalini jóga.
Nenabádá nás k tomu, abychom v našem životě něco změnili nebo odletěli na druhý konec světa, abychom našli vnitřní klid.
Učí nás klidu skrze naše osobní zkušenosti a každodenní život.
Tím, že něco děláme, ať už je to cokoliv, překonáváme naši vnitřní netečnost a nalézáme stav klidu.
Takže nemusíme dělat nic víc, než už děláme. V tuhle chvíli je to pro nás dostatečný.
A pokud bysme si třeba nebyli jistí, naše srdce nám vždycky řekne, co je pro nás to pravý.
Následujících pár dní budu trávit na chalupě na Šumavě a mým cílem je opravdu vypnout a zastavit se.