cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs cs cs cs hbs_lat en cs en cs en es es cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs sk cs hbs_lat es sk en cs en es es cs cs cs cs hbs_lat cs cs en cs en es es sk cs sk hbs_lat cs cs en cs en es es cs fr pl cs hbs_lat it fr en cs en es es en de ca cs hbs_lat it de en cs en es es cs cs de en cs en es es cs cs en en cs en es es cs cs pl en cs en es es es cs cs hbs_lat es cs en cs en es es de fi cs cs cs cs hbs_lat cs cs en cs en es es cs pl cs cs cs cs hbs_lat it pl en cs en es es cs cs cs cs cs hbs_lat it cs en cs en es es cs cs cs hbs_lat es cs en cs en es es de fr fi cs cs cs hbs_lat es cs en cs en es es cs en cs cs hbs_lat it cs en cs en es es id sk sk hbs_lat cs sk en cs en es es cs cs cs war cs hbs_lat it cs en cs en es es en de it cs hbs_lat it de en cs en es es cs cs cs en cs en es es cs cs cs en cs en es es cs cs ga en cs en es es es cs cs hbs_lat es cs en cs en es es cs es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Vzdělanec s dokonalou pamětí, zásadní figura českého hermetismu i spolupracovník zpravodajců napříč totalitními režimy. Arvéd je moderní portrét méně známé, ale fascinující postavy československých dějin. Jeho devízou není historická přesnost, nýbrž výrazná stylizace.
O symbióze mezi developery a sochařem Davidem Černým, která se naposledy projevila na Rohanském ostrově, píše Maria… https://t.co/ipP1fxW9vi
Materiál na dobrou knížku
Společná matérie literární scény
Pandemie covidu odhalila ekonomickou a materiální rovinu literatury. S proměnou toků surovin, peněz i výrobků došlo i ke změně rozložení sil na knižním trhu. Jak s knižním trhem, aktuálně ochromeným i ekonomickou a energetickou krizí, souvisí podpora čtenářství a sociálně prostupné vzdělávání?
Jakub Polák by se letos dožil sedmdesáti let
Měl hodně tváří. Bojovník proti rasově motivovanému násilí, squatter, samorostlý filosof. Na uhrančivou, ale také komplikovanou osobnost Jakuba Poláka existuje mnoho navzájem si protiřečících názorů. Nelze ale popřít jeho odhodlání v boji za spravedlnost.
Želá si Slovensko ruský triumf?
V prvej polovici septembra vyšla v slovenskom Denníku N analýza dát, zozbieraných v rámci priebežného výskumu Ako sa máte, Slovensko?, ktorý vznikol v roku 2020 v spolupráci Sociologického ústavu Slovenskej akadémie vied a agentúr MNFORCE a Seesame, aby skúmal postoje slovenskej spoločnosti …
Viktor Špaček: Čistý, skromný život
Host 2022, 182 s.
V povídkách druhého prozaického souboru básníka a výtvarníka Viktora Špačka pronikáme do útrob tíživých životů, většinou mužských, které se ocitají ve své druhé půli. Autor chirurgicky zkoumá odvrácenou stranu vztahů, okoralost ducha a stárnutí. Vycizelované fragmenty každodenních …
The International Nothing: Just None of Those Things
„Líbí se mi zvuk klarinetu, ale ne klarinetová hudba,“ svěřil se Kai Fagaschinski, který s Michaelem Thiekem tvoří „psychoakustické“ duo The International Nothing, v rozhovoru pro HIS Voice a v podobném duchu by se dala formulovat i odpověď na otázku, …
„Léto je skoro pryč,“ zpívá v rádiu Jim Morrison a já, místo abych si jako obvykle v takové situaci připomněl, že nemám rád The Doors, myslím na to, že je to pravda. Moje léto vlastně bylo pryč dřív, než vůbec začalo. Bezstarostný letní čas jsem letos zažíval pouhý týden v srpnu, během čundru po Karlovarsku. Ani sebevětší radost ovšem není bezbřehá, stejně jako jezero Medard poblíž Sokolova, jedna ze zastávek našeho výletu. Vybavuje se mi, jak jsem začátkem devadesátých let stál u silnice a zíral do obří jámy hnědouhelného dolu – byl jsem v Sokolově na návštěvě u příbuzných, kteří mi jako správní hostitelé chtěli ukázat hlavní chlouby jejich okresu. Teď zírám na největší rekultivační jezero u nás a jímá mě podobná závrať jako tehdy. Není úplně snadné se k němu pěšky dostat, ale když zvolíte správný čas, například nedělní podvečer, odměna stojí za to: ocitnete se v místě, které jako by patřilo jen ptákům, hmyzu a rybám. Po koupání při zapadajícím slunci vyrážím do nízkého borového lesa pro dřevo na oheň, přítelkyně mezitím staví stan. Vracím se s notně poupravenou představou o ráji bez lidí. „Vůbec si nemusíme dělat starosti se změnou klimatu,“ říkám popuzeně, zatímco připravujeme ohniště. „Dřív než se tu stihneme usmažit nebo umřít žízní, se stejně všichni utopíme v hajzlpapíru…“ Lamentaci nad toaleťákovou apokalypsou jsem schopen utnout teprve ve chvíli, kdy si přítelkyně přede mnou mlčky stáhne kalhotky, vyčurá se, oklepe z rozkroku kapky moči dlaní a tu si pak otře o moje rameno. To mě uklidní natolik, že si opět dokážu užívat krásný večer na výjimečném místě. Cítit se dobře je někdy hrozná dřina a potvrzuje se to hned další den, když se nazí vyhříváme na břehu v dopoledním slunci a máme pocit, že si můžeme dovolit úplně cokoli. Vyruší nás trojice cyklistů, tatínek se dvěma holčičkami. Když nás míjejí, slyšíme, jak muž říká: „Holky, tady to jednou bude jako v Dubaji. Postaví se tu hotely, restaurace, různý atrakce…“ „To sem pak budeme jezdit častějc!“ zaplesá jedno z dětí a já začnu v duchu poměřovat les posetý toaletním papírem s představou toho, co jsem právě zaslechl. Pomalu se už smiřujeme s tím, že nám projíždějící rodinka zkazila ráno, když se z dálky ozve: „My s maminkou se toho ale už nedožijem…“ Tak přece nějaká naděje!
Bytová výstavba v Karlíně dosáhla letos v létě nové úrovně. K přibývajícímu železobetonu, který čím díl více znemožňuje chodcům pohyb po Rohanském ostrově, se totiž připojila novostavba, kterou developerská firma Trigema představuje jako nový typ gesamtkunstwerku. Do fasády domu, jehož půdorys připomíná ležící postavu, jsou různě zakomponovány objekty Davida Černého. S ohledem na to, že je komplex prezentován jako nová luxusní dimenze smart bydlení v Praze s měsíčními nájmy až 85 tisíc Kč, je podivné, že si pro něj firma vybrala umělecký projekt, který je několikátým odvarem již vytvořeného. Obdobné nerezové sochy Černý vytváří jako na běžícím páse – loni byla například v pražské Hostivaři slavnostně odhalena Sekretářka a umělec se při této příležitosti vyjádřil, že se jedná o první ze série žen v pracovním prostředí –, takže už by mohl být bezpochyby prohlášen za prince developerů. Jeho karlínské postavy jsou jen obměnou objektů pro hotel Miura v Čeladné u Frýdlantu nad Ostravicí – s tím rozdílem, že ty pražské jsou bohužel o dvacet metrů vyšší. Od chvíle, kdy jsem si přečetla, že Černého umělecký výkon navíc souvisí s původním posláním nedaleké Invalidovny (postavy by prý měly „ležící“ barák „ošetřovat“, spíše to však působí, že budou lidem čumět do oken), se navíc nemůžu zbavit představy, že ve fragmentech ruky trčící ze země a nohy po koleno vidím amputované končetiny vojáků. Vidina stále se rozšiřující armády Černého nerezových panáků – Kafkova hlava, těhotná žena, ruka a noha, rozcapená matka v bazénu – se tak postupně mění v noční můru.
O rozruch na ukrajinské literární scéně se postaral jeden z předních ukrajinských spisovatelů Jurij Andruchovyč, když na norském Bjørnsonově literárním festivalu vystoupil společně s rusko-švýcarským prozaikem Michailem Šiškinem. Andruchovyč, autor i u nás známých románů Rekreace či Moskoviáda, se náhle stal předmětem všeobecného odsouzení. Ukrajinská veřejnost totiž očekává, že představitelé ukrajinské kultury se nebudou zúčastňovat akcí, kde vystupují ruští umělci. Tento postoj formuloval vzápětí po ruském vpádu Ukrajinský institut a většina tvůrců ho přijala za svůj. Můžeme ale Šiškina, jenž je od roku 1995 švýcarským občanem, vystupuje na obranu politických vězňů Putinova režimu, hlasitě odsoudil ruskou okupaci Krymu a Rusko od roku 2014 prý nikdy nenavštívil, považovat za typického představitele ruské kultury? Andruchovyče se zastal jeho přítel, literární vědec a esejista Oleksandr Bojčenko – Šiškina přirovnal k německým antifašistickým emigrantům a přesvědčivě vyložil, že umělce nelze soudit jen podle příslušnosti k určitému národu. Andruchovyč sám ve své poněkud povýšené odpovědi zase zdůraznil, co už pro propagaci Ukrajiny ve světě vykonal. Vyznění jejich obratně napsaných textů ovšem oslabuje fakt, že v předcházejících měsících a letech sami nejenže šmahem odsuzovali ruskou kulturu k mlčení, ale především víc než ochotně dělili na „dobré“ a „špatné“ samotné Ukrajince – „špatné“ přitom bylo mluvit rusky či třeba poslouchat ruskou hudbu. Jejich kritici se nicméně o Šiškinovy postoje příliš nezajímají: namísto toho zdůrazňují, že k podobným vystoupením není důvod, protože Ukrajina, která musí učinit krok od postavení postkoloniálního k úplné dekolonizaci, už nechce být s někdejším imperiálním centrem jakkoli spojována.
„Nemoc není metaforou a nejpravdivější způsob, jak k ní přistupovat – a jak stonat –, je co nejvíce se oprostit od metaforického myšlení a ubránit se před ním,“ napsala v jednom slavném eseji Susan Sontagová. Už dva roky se ale nedokážeme chránit ani před virem SARS-CoV-2, …
Rozřezat na kusy nestačí
Tomie míchá horor a grotesku
Džundži Itó patří ke klasikům japonského hororového komiksu. Své nejznámější dílo, sérii Tomie o dívce se znaménkem pod levým okem, která nemůže zemřít, sama ale kolem sebe rozsévá smrt, kreslil od konce osmdesátých let. Letos soubor grafických povídek vyšel v českém překladu.
Mika Waltari: Válka o pravdu
Pravda o Estonsku, Lotyšsku a Litvě
Přeložili Kateřina Běláková a kol.
Masarykova univerzita 2022, 134 s.
Kniha Miky Waltariho z roku 1941 popisuje dění, které bezprostředně předcházelo sovětské okupaci tří pobaltských zemí – Litvy, Lotyšska a Estonska, a následně nové pořádky, …
Petr Charvát: Příběhy dávného času
Staré pověsti české dnes
Vyšehrad 2022, 224 s.
Historik Petr Charvát se ve své nové knize zabývá nejstaršími českými pověstmi a jejich vlivem na genezi národních mýtů. Opírá se přitom o historické záznamy i archeologické nálezy a naše pověsti srovnává s legendami jiných národů. Lingvistickým …
Dantovo Peklo a jeho morální geografie
Danta Alighieriho, autora monumentální básnické skladby Božská komedie, si při sedmistém výročí jeho smrti připomínáme jako básníka vizionáře, tvůrce svérázné mapy tří krajin západokřesťanského zásvětí. Co si z této mapy může odnést dnešní čtenář? Třeba povědomí o křehkosti krusty, která nás …
Slasti a bolesti splatterpunku
Brak a extrémy v hororovém subžánru
Téma splatterpunku otevíráme textem, který představuje počátky u nás zatím nepříliš známé odnože hororu. Pro podžánr vzniklý koncem osmdesátých let minulého století je spíše než radikalita charakteristická grotesknost a ad absurdum dovedený naturalismus.
Huxley, Orwell, Instagram, TikTok, Tinder, OnlyFans a BeReal
Jsme na sociálních sítích vystaveni obdobě Velkého bratra, nebo na sebe stále efektivněji dohlížíme sami? Je nová aplikace BeReal „sociální sítí bez přetvářky“, anebo uživatele naopak nutí přetvařovat se neustále? A jakým způsobem se zrychlená recepce obsahu na TikToku propisuje …
Tohtoročné leto bolo iné. Teploty stúpali do nevídaných výšok, európske rieky vysychali. V zahraničných médiách sa písalo o klimatickej kríze a rizikách vysokých teplôt pre ľudský organizmus. O tom, že kvôli teplu zomierajú ľudia. V českej kotline sme svoje mysle chlácholili tým, že je leto, …
Crew 2022, 64 s.
Komiksové stripy Perverzní páprda mohli čeští čtenáři poprvé vidět v prvních číslech časopisu Crew na konci devadesátých let. Teď je stejnojmenné komiksové vydavatelství předkládá souborně v luxusním vydání, kterým oslavuje dvacet pět let své existence. …
Manja Ristić: Him, fast sleeping, soon he found In labyrinth of many a round, self­-rolled
MC, Mappa editions 2022
Díla sestavená z terénních nahrávek se nutně vztahují k reálnému světu, v případě jednoho z posledních titulů slovenského vydavatelství Mappa to ale platí jen částečně. Zvukové krajiny srbské soundartistky Manji Ristić jsou navzdory tomu, že velká část materiálu vznikla …
V září začal nejen školní rok, ale také oficiální fáze prezidentské kampaně Petra Pavla. Bývalý vysoký činovník NATO si dlouhodobě udržuje pozici nejslibnějšího adepta na „Antibabiše“, byť stále není jasné, zda bude expremiér vůbec kandidovat. Kdyby se tak nakonec nestalo, o čemž se v souvislosti s průzkumy, jež mu předpovídají nejistý výsledek, spekuluje, byly by nadcházející prezidentské volby nepochybně daleko zajímavější. Nejenom proto, že strategie být generickým antikandidátem stojícím proti populárnímu populistickému politikovi ke zvolení nestačí (jak ukázala poslední prezidentská volba), ale také proto, že by se řada z nás nemusela trápit tím, v jakém kole začít volit strategicky a s velkým sebepřemáháním. Kandidáti by se také mohli skutečně konfrontovat navzájem, a ne jen soupeřit o to, kdo dokáže nejlépe plnit úlohu Babišovy morální a zároveň pragmatické alternativy. Hlouběji bychom se mohli zamyslet například nad heslem Pavlovy kandidatury „Vraťme Česku řád a klid“, které působí jako nedokončené haiku složené během pochodového cvičení, nebo nad tím, proč kampaň vyvolává dojem, že křestní jméno kandidáta zní Generál. Je ale pravda, že v „generál-prezidentovi“ Petru Pavlovi se skrývá potenciál konkurovat Babišovu „lidově“ působícímu blekotání a pitvoření v duchu scének Felixe Holzmanna: „A byl tam ten generál Petr, nebo prezident Pavel?“ „No přece prezident Petr Pavel!“ „A ten generál tam teda nebyl?“
„Chraňte vlky, zachráníte vodu!“ říká jeden z protagonistů dokumentu Vlci na hranicích. Pokud nevidíte jasnou souvislost, nedivím se, také mi chvíli trvalo, než jsem pochopila myšlenkovou konstrukci za těmito čtyřmi slovy. Tedy: pokud budeme chránit vlky, budou tito predátoři udržovat nižší stavy zvěře, lesy se začnou přirozeně obnovovat a pestrá vegetace zadrží více srážek. Jak prosté, milý Watsone! Ale vodu lze prý chránit různě – na Instagramu jsem se dočetla, že i odmítnutím fatshamingu typu: „Nevadí mi, že seš tlustá, ale…“ Za tím stojí ještě větší myšlenkový oblouk: mezi příčiny obezity a nadváhy totiž patří také nedostupnost levného, a přitom kvalitního jídla. Není proto efektivní nutit lidi s nadváhou hubnout, ale spíš tlačit politiky k odpovědné politice ve vztahu ke společnosti a krajině. A to povede i k ochraně vody… Zkrátka, zdá se, že čím dál citelnější dopady klimatické krize i návrhy na její řešení je těžké srozumitelně komunikovat. Uvedené příklady nakonec spíše nahrávají vtípkům ve stylu „Šetřím vodu, piju Radegast!“, než aby odhalovaly jádro problému, jímž je náš vztah k životnímu prostředí.
Kempování na Máchově jezeře patří – minimálně od dob, kdy byl původně Velký rybník přejmenován podle národního barda, který sem rád jezdil a snad tu napsal i svůj Máj – téměř k vlasteneckým povinnostem. Spory o jméno rybníku, jejž nechal založit sám Karel IV., trvaly už od konce 19. století, oficiálně byl současný název ukotven až na konci padesátých let století dvacátého. Sice nejde tak úplně o jezero, ale Máchův rybník by patrně zněl příliš nebásnicky. Kolem jezera je vybudováno množství rekreačních objektů, nedotčena zůstala jen bažinatá část v jeho jihovýchodní části, která se stala národní památkou, a to se silně nevlasteneckým označením Swamp. I na Mácháči ale zasáhla neviditelná ruka covidu. Rekreantů přijelo letos o poznání méně a zdražilo se pivo v proslulém Kempu Březňák, kde už desítku nepořídíte za dvacet, ale za pětadvacet korun. Co se nezměnilo, je liknavý přístup města i provozovatelů k recyklaci. Po konzumaci čím dál oblíbenějších nápojů v plechovkách nemáte jinou možnost než vzácný kov vyhodit do směsi, anebo si ho z výletu odvézt s sebou. Ale i tak je v místě, které dalo světu Hynka, Viléma a Jarmilu, ale také Fifinku, Pinďu, Bobíka a Myšpulína, krásně. Zvlášť při západu slunce.
„Žádné slzy, prosím. Je to mrhání kvalitním utrpením,“ doporučuje ikonická postava hororového subžánru splatterpunk, vůdce dekadentních sado-maso pekelníků ve filmu Hellraiser. Utrpení – pokud možno bez zbytečné lítosti – ordinujeme čtenářům také v tomto čísle Ádvojky. …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates