cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat en cs en cs cs pl sv en es es cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs sv en cs en es es cs cs cs ru en cs en es es cs cs cs ru en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
K populární jednoleté bylině lze přistupovat z různých úhlů pohledu – z medicínského, kriminalistického nebo ekologického. Klíčový je ale pohled z pozic morálky, společenských hodnot a norem. Spojené státy poskytují v tomto ohledu ilustrativní příklad.
Spojené státy se vyznačují dlouholetou a co do rozšíření a dopadu velmi významnou tradicí pěstování konopí. Její kořeny můžeme vystopovat již u anglických kolonistů, kteří rostlinu používali k výrobě lan, papíru, potravin, oleje či plachet. Na dlouhou dobu se tak konopí stalo nezastupitelným artiklem v řadě odvětví (například v mořeplavbě a lékařství). Postupně se ale konopí proměnilo v nebezpečnou drogu – marihuanu.
Ještě v 19. století prakticky neexistovala žádná federální právní úprava regulující používání omamných látek – kdokoliv mohl přijít do lékárny nebo drogérie a koupit si vše potřebné. Takzvaná patentovaná léčiva obsahující různé omamné látky byla předepisována prakticky k jakékoli léčbě a spotřeba těchto látek rostla rychlým tempem. Varování lékařů před tímto vývojem se objevovala velice sporadicky. Sami zdravotníci totiž mnohdy nepřesně interpretovali účinky používaných látek. Mimoto zákazníci i lékaři mnohdy ani netušili, co vlastně kupují a předepisují, neboť samotní producenti do svých produktů často přidávali různé druhy omamných látek neznámého množství a kvality. Mnoho závislých se dostávalo do závislosti zcela nevědomky. První náznaky určité změny ve vnímání závislých se začaly objevovat s příchodem čínských imigrantů kouřících opium. Konzumace omamných látek pomalu přestávala být nahlížena jako soukromá záležitost či neřest. K zásadním změnám ve vnímání závislých osob ale došlo až počátkem 20. století.
První změna souvisela s tím, že se na trhu objevily nové omamné látky (heroin) a popularita těch starších (kokain) stále rostla. Obměnily se také řady samotných uživatelů. Čím dál častěji se v jejich řadách objevovali kriminálníci, prostitutky či přistěhovalci. Omamné látky začaly být více vidět, ze soukromých bytů a budoárů vyšly „na ulici“, a navíc byly stále častěji užívány pro „relaxační a rekreační“ účely.
Na obměnu uživatelů navázala změna jejich vnímání v očích veřejnosti. V souvislosti s postojem ke konzumaci drog se objevují etnické a sociální předsudky. Ve společnosti se ustálil obrázek typického narkomana, spojovaného s letargií, bídou, šílenstvím, zločinem a nakonec smrtí. Vedle toho již nebylo zlo spatřováno pouze v uživateli (slabá vůle), ale přímo v samotné substanci.
Určujícím se pro postoj americké společnosti vůči konopí ukázala první třetina minulého století. Na jedné straně bylo omezeno užívání konopí pro léčebné účely a víceméně stagnovalo její pěstování pro průmyslové využití, na straně druhé stoupla v některých částech USA konzumace marihuany z „rekreačních“ důvodů. A právě rozšiřující se kouření marihuany mezi nově příchozími Mexičany, jichž kupříkladu jen ve dvacátých letech přibylo do USA oficiálně téměř půl milionu, a její pozdější rozšíření mezi černochy a bělošskou mládeží se ukázalo být pro budoucí postup úřadů určující. Protestantská etika a panující nativistické a progresivistické nálady spolu se snahami o celkovou a důkladnou reformu společnosti přispěly ke změně vnímání mexických příchozích. Začali být považováni za cizí element, odlišný od většinové populace. „Líní, špinaví, násilničtí a ze své podstaty zločinní“ mexičtí nádeníci byli zpočátku identifikováni jako prakticky jediní konzumenti marihuany, přičemž to právě ona byla považována za příčinu jejich antisociálního chování (zločin – marihuana odstraňuje veškeré zábrany; duševní choroby – užívání vede dříve či později k šílenství). V tomto ohledu panoval všeobecný konsensus, který byl ovšem v rozporu s výsledky tří studií – Zprávy komise pro indické konopí (The Indian Hemp Drugs Commission Report, 1894) a Studie o zóně panamského kanálu (The Panama Canal Zone Study, 1925, 1932), jejichž závěry byly přehlíženy, přestože se tehdy jednalo o jediné informace z terénního výzkumu. Ve všech třech materiálech dospěli autoři k stejným závěrům – škodlivé účinky marihuany jsou značně zveličovány a rozumné užívání prakticky žádné škodlivé účinky nemá. Spíše než marihuana byly totiž v drtivé většině příčinou kriminálního jednání socioekonomické nebo psychické faktory. Zákonodárci však při tvorbě zákonů proti marihuaně spíše vycházeli z nespolehlivých a mnohdy záměrně tendenčních novinových zdrojů. Uzákonit prohibitivní zákony týkající se látky, s níž se valná většina zástupců lidu osobně nepotkala a která byla spojována s minoritami či obecně s „nebezpečím“, nebylo složité. Společenské vnímání marihuany tak prodělalo značnou změnu, která vyvrcholila přijetím federálního Zákona o zdanění marihuany (Marihuana Tax Act, 1937), a skutečně definitivní obrat byl dokončen až v poválečném období přijetím nové, skutečně drakonické legislativy. Ve zkratce řečeno, změna v přístupu k této zprvu pozitivně vnímané rostlině byla výslednicí řady faktorů – jmenovitě působení ideologie a xenofobních předsudků, jistého pokroku na poli lékařství, aktivity vládních úřadů všech úrovní a konečně značného vlivu médií. Všechny tyto vlivy působily současně, navzájem a zpětně se ovlivňovaly.
K jisté renesanci liberálního přístupu došlo až v šedesátých letech, kdy začala mít část veřejnosti k marihuaně tolerantnější postoj. Ten se nakonec odrazil i v reálné politice. Na konci dekády byly snižovány trestní sazby za zločiny spáchané v souvislosti s marihuanou, přičemž mnoho států Unie překvalifikovalo vlastnění a neziskovou distribuci malých množství ze zločinu na přestupek. Byla ovšem celá řada států, které provedly úplnou dekriminalizaci vlastnění a pěstování pro vlastní potřebu.
Naprostá změna kursu v drogové politice opačným směrem nastala s postojem vlády prezidenta Reagana na začátku osmdesátých let. V současné době je, navzdory snahám mnohých organizací přeřadit marihuanu ze seznamu látek nepřijatelných pro medicínu mezi látky legální, na federální úrovni trestným činem pouhé její držení. V jednotlivých státech USA se ovšem legislativa značně liší. V některých zákony umožňují lékařům provádět s marihuanou výzkum, musí však nejdříve získat povolení od federálních úřadů. Státní parlamenty mohou také uzákonit, že je držení a pěstování marihuany pro medicínské využití legální, avšak i v těchto státech, pokud není rostlina užívána pro stanovené účely, následují (či přinejmenším formálně mohou následovat) trestní sazby. I když je na úrovni jednotlivých států USA držení a pěstování marihuany legální, znamená samozřejmě nadále porušení federálního zákona. Ovšem osoba, která federální zákon porušila, je na státní úrovni chráněna tzv. výjimkou ze stíhání.
I když je využívání marihuany pro lékařské účely na federální úrovni značně omezené, budoucí vývoj bude pravděpodobně kopírovat trend započatý ve státech s liberálnějším přístupem. Řada států již přijala rezoluce vyzývající federální vládu, aby zajistila dostupnost marihuany pro lékařské účely či uzákonila, že má marihuana jistý lékařský potenciál. Marihuana se tak v jistém smyslu stává respektovanou látkou. I výzkumy veřejného mínění delší dobu ukazují, že pro ukončení zákazu lékařského využití marihuany hlasují více než dvě třetiny populace.
Vítězství nad sebou samým
Poznámky k poúnorovému literárnímu exilu
V historii české literatury existuje řada nezmapovaných, kriticky nezhodnocených bílých míst. Jedno z nich představují i osudy a tvorba literátů-exulantů, kteří opustili…
Úmrtí bývalého prezidenta spustilo vysílání mnoha signálů, které je podle autora následujících řádek nutné posoudit a případně odmítnout jako signály zhola falešné.
„Úředník undergroundu“ František Stárek se rozhodl vybudovat pomník nejvýraznější postavě českého undergroundu Ivanu Jirousovi. Kromě velice pochybné funkce podobných památníků …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates