cs fi de es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat cs en cs cs pl cs en es es cs cs en cs cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs en es es cs cs cs cs ja cs en es es cs cs cs cs ar cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
V českých dějinách existují postavy a skupiny obyvatel, jejichž oficiální hodnocení se v čase mění vskutku radikálně. Kdy se člověk stane hrdinou a jak dlouho mu to vydrží?
Sborník Hrdinství a zbabělost v české politické kultuře 19. a 20. století je nesourodá směsice různých metodologických přístupů. Nalezneme tu studie opírající se o analýzu diskursu, oral history, periodical studies, gender studies, sémiotiku, ale i tradiční biografické medailonky historických aktérů. Některé příspěvky jsou vedeny účelem rehabilitačním, tak především stať Jaroslava Rokoského o roli agrárníků ve druhém odboji. Obrazový doprovod publikace umožňuje vytvořit si jakýsi kánon „problematických“ osob, jejichž hodnocení oscilovalo a osciluje mezi adorací a zavržením, v závislosti na měnících se interpretačních horizontech (z těch známějších jsou to například J. Syrový, M. R. Štefánik, E. Beneš nebo J. Fučík).
Nálepky „hrdina“ a „zbabělec“ v dějinách často fungovaly jako nástroje identitotvorné („my“ versus „oni“) a legitimizační (komu náleží „hrdinův“ odkaz). Jedna a ta samá událost mohla být vykládána jako symbol „našeho“ hrdinství a zároveň, v jiném diskursu, jako záležitost výlučně „jejich“: tak například čin neznámé ženy poskytující první pomoc Reinhardu Heydrichovi mohl být viděn jednak jako ztělesnění „poctivého českého charakteru a statečnosti“ (oficiální protektorátní tisk), nebo jako projev ženy německé národnosti v kontrastu se statečným opovržením Čechů (normalizační film Sokolovo).
Denisa Nečasová se ve svém podnětném, nicméně poněkud jednostranném příspěvku (zaměřeném na analýzu obrazu žen nehrdinek v českém tisku za první světové války) dotýká jednoho paradoxního jevu: žurnalisté ve svých textech konstruovali skupinu hrdinů, jejímiž členy byli všichni čeští vojáci, a to dokonce implicitně na obou stranách fronty. V tuto chvíli je důležitý cíl, boj za „národní věc“; volba určitého způsobu dosažení cíle není explicitně hodnocena. Tento problém vyvstane v mediálním diskursu až později a všímá si jej Peter Macho na příkladu sporů o legionáře mezi slovenskými autonomisty a centralisty.
Češi se v průběhu dějin nálepkovali nejen mezi sebou, ale rovněž dávali najevo, prostřednictvím konceptualizace míry hrdinských vlastností, své preference jiných národů. Například Pavel Večeřa v této souvislosti zmiňuje nelichotivý obraz Velké Británie v protektorátních tiskovinách. Jeho teze o „převráceném pohledu“ těchto periodik ale sugeruje existenci jakési normativní teorie, která nám umožní „objektivní“ interpretaci.
Zde se historik dostává na tenký led. Uvážlivější formulaci volí Petr Koura, který sestupuje z roviny kolektivní na rovinu osobní; podle něj je možné póly hrdinství a zbabělosti někdy „najít vedle sebe až neuvěřitelně blízko – třeba i u jediné osobnosti“.
Přesto ve sborníku schází více reflexí specifičnosti „české povahy“, které by mohly vyplynout z modelových příkladů (podobných příspěvku Vítězslava Sommera, sledujícího tři způsoby řešení konfliktu osobního přesvědčení a stranické disciplíny) a komparativního přístupu.
Jelena Serapionova, reprezentující pohled zvnějšku, mluví o „opatrných a uvážlivých reakcích Čechů na výzvy času“. Možná jde o zjednodušující generalizaci, ale stálo by za to pokusit se ji vyvrátit. Jiří Štaif tuto tezi svou Obezřetnou elitou, důkladnou interpretací strategií českých elit v čase „jara národů“, totiž spíše potvrdil.
Koura by si přál, aby se místo nálepkování detailně zhodnocovala činnost historických osobností. Přítomný sborník alespoň nastínil problémy, s nimiž se může historik v rámci takto orientovaného výzkumu setkat. V podstatě lze uvažovat na jedné straně o hrdinství jako osobní volbě v konkrétní situaci a na straně druhé o medializaci takového činu, o jeho re-interpretaci ve jménu určitých partikulárních zájmů a ideálů.
Jan Randák – Petr Koura (eds.): Hrdinství a zbabělost v české politické kultuře 19. a 20. století. Dokořán – FF UK, Praha 2008, 446 stran.
Kniha, která promeškala svou dobu
Útlá biografie sovětského politika Nikity Sergejeviče Chruščova od nedávno zesnulého českého historika Vladislava Moulise zacelila další z mezer, které původní česká historiografie ve vztahu k nedávné minulosti měla. Přesto však vyvolává spíše rozpačitý dojem.
Akademici jdou konečně do boje
Pražská filozofická fakulta vydala sborník příspěvků sedmi osobností českých a slovenských věd, kterým chce podle slov děkana Michala Stehlíka „hmatatelným způsobem“ vstoupit do diskuse o vládním…
Od imaginárních národů k virtuální realitě
Politolog a historik Benedict Anderson, specialista na kultury jihovýchodní Asie, přispěl v osmdesátých letech do debaty o nacionalismu svou neobvykle pojatou monografií, která až nyní vychází v českém překladu.
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates