cs cs cs da cs cs pl cs pl cs cs cs nb cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs hbs_lat hbs_lat es cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs pl cs pl es es cs cs cs cs cs es en en cs cs cs cs cs cs cs cs pt cs cs de en en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs
Anglie Belgie Estonsko Francie Chorvatsko Irsko Itálie Litva Lotyšsko další země Lucembursko Maďarsko Monako Německo Nizozemsko Polsko Rakousko San Marino Severní Irsko Skotsko Slovensko Slovinsko Spojené království Španělsko Švýcarsko Vatikán Wales méně zemí
Ve starověku bylo území dnešního Chorvatska obýváno ilyrskými kmeny, které své území nazývali Ilyrie. Mezi ilyrské kmeny patřili také Dalmati, kteří se usadili ve střední části země a kteří dali jméno tomuto území – Dalmácie. Přibližně kolem r. 400 př. n. l. začali území Ilyrie dobývat Keltové. Dalmatské pobřeží a další pobřežní a ostrovní města byly v této době kolonizovány Řeky a mezi ilyrskými kmeny a starověkým Řeckem se rozvíjely obchodní kontakty. V 1. století př. n. l. ovládli dnešní Chorvatsko Římané. Za doby Římanů bylo Chorvatsko známo jako provincie Illyricum.
Ve 4. a 5. století se území stalo terčem mnoha útoků barbarských kmenů ze severu a východu (např. Hunů nebo Gótů). V době velkého stěhování národů (6. a 7. století) se na Balkánský poloostrov dostal i kmen Chorvatů, kteří byli stejně jako další slovanské kmeny podřízeni mocnému kmeni Avarů. V 8. století se část území dostala pod vliv Franské říše poté, co byli Avaři poraženi Karlem Velikým.
V r. 819 se Chorvaté v čele s panovníkem Ludvíkem Posávským (chorvatsky Ljudevit Posavski) pokoušeli zbavit franské nadvlády během povstání, které však bylo krvavě potlačeno. V polovině 9. století, kdy v Chorvatsku vládli první vládci z dynastie Trpimírovců, zde vznikl samostatný stát. Doba jejich vlády znamenala pro Chorvatsko období rozkvětu a síly. Vymřením dynastie Trpimírovců skončilo pro Chorvatsko krátké období samostatnosti (879–1090) a o jeho území začaly usilovat Uherské království, Benátky a Byzanc. Z tohoto západu vyšly vítězně Uhry, se kterými bylo Chorvatsko spojeno personální unií v letech 1102–1918.
Zpočátku byla zachována rozdílnost Chorvatska v rámci Uherského království. Chorvatsko nebylo vazalským územím, ale spíše mělo postavení rovnocenného partnera s rozsáhlými autonomními pravomocemi, např. vlastní vojsko, oddělená korunovace chorvatského krále aj. Postupně však byla správa Chorvatska omezována a došlo k reformám. Poté, co v r. 1308 nastoupili na uherský trůn Anjouovci, probíhala v Chorvatsku více než století trvající občanská válka.
V 16. století začali do jihovýchodní Evropy pronikat Turci. Po bitvě u Moháče r. 1526 většinu Chorvatska ovládali Turci a zbytek připadl Habsburkům. Habsburkové ovládali pouze území kolem Záhřebu. Od 15. do 18. století bylo území Dalmatského Chorvatska pod nadvládou Benátek.
V 15. století byl Dubrovník městskou republikou a za svou autonomii platil tureckému sultánovi tzv. haradž (forma daně), a to od r. 1481 až do r. 1806. Město bylo významné obchodní centrum a zdejší obchodníci vedli obchod hlavně s Evropou, ale dostali se také až do Afriky. Období 15.-18. století tak bylo zlatým věkem Dubrovníku.
Chorvatsko bylo pod habsburskou vládou vystaveno centralistické politice vídeňského dvora. Chorvatská šlechta vyvíjela tlak na Habsburky, aby získali zpět území od Turků. Dokonce proběhlo i protihabsburské povstání, které se však nezdařilo a jeho představitelé byli ve Vídni popraveni. V Chorvatsku poté nastalo období přísných represí a Chorvaté byli vystaveni silné maďarizaci. Po úspěšné bitvě o Vídeň v r. 1683 začalo úspěšné získávání chorvatských území okupovaných Turky. O chorvatské území soupeřilo Rakousko a Benátky.
Během vlády Josefa II. byla snaha o germanizaci Maďarska a Chorvatska, což se ale setkalo s odporem uherské i chorvatské šlechty. V té době také začala snaha o prosazení národního jazyka. Chorvatské hnutí národního obrození v první polovině 19. století, tzv. ilyrismus, souvisí se vznikem Ilyrských provincií. V letech 1809–14 bylo Chorvatsko součástí Napoleonových Illyrských provincií.
V r. 1848 došlo k revoluci a obnově chorvatské nezávislosti a o rok později se Chorvatsko a Slavonie staly součástí Rakouského císařství. Po rakousko-uherském vyrovnání v r. 1867 se však Chorvatsko opět stalo součástí Uher a v r. 1868 mu byla přiznána částečná autonomie v rámci chorvatsko-maďarského vyrovnání.
Chorvatsko ve 20. století
Od poloviny 19. století se začalo častěji mluvit o sjednocení Chorvatů a Srbů. Na počátku 20. století došlo k vytvoření chorvatsko-srbské koalice. Na počátku první světové války byl založený Jihoslovanský výbor, který hlásal myšlenku jednoty Chorvatů, Srbů a Slovinců. Svou činnost výbor zahájil v Římě a pokračoval s ní v Londýně. Dne 20. července 1917 výbor schválil Korfskou deklaraci o vytvoření státu Srbů, Chorvatů a Slovinců.
Po porážce Rakousko-Uherska v 1. světové válce byla v říjnu 1918 vyhlášena nezávislost Chorvatska, které se stalo součástí Království Srbů, Chorvatů a Slovinců (později přejmenováno na Jugoslávii). Chorvaté však pociťovali odpor k tomu, co považovali za projevy srbské nadvlády a centralizace, a po nacistickém útoku na Balkán v dubnu 1941 opět vyhlásilo Chorvatsko nezávislost. Vznikl fašistický režim Ante Paveliće, jehož brutální vláda vedla k partyzánské válce v čele s Josipem Broz Titem. V r. 1945 se Chorvatsko stalo součástí Federativní republiky Jugoslávie, avšak stále existovalo ilegální hnutí usilující o nezávislost.
K výraznějším projevům snahy vyhlášení nezávislosti Chorvatska došlo až koncem 80. let. V květnu 1990 byla ustanovena nekomunistická vláda, která následně dne 25. května vyhlásila společně se Slovinskem nezávislost.
V červenci 1991 začaly útoky jugoslávské lidové armády složené převážně ze Srbů proti Chorvatsku. Boje přerostly v občanskou válku a v lednu 1992 bylo dojednáno příměří. V té době však Srbové, kteří drželi velkou část chorvatského území, rozpoutali ve smíšených srbsko-chorvatských oblastech „etnické čistky“. Tisíce Chorvatů musely opustit své domovy a na třetině území Chorvatska byl vyhlášen nezávislý stát Srbská Krajina. Během etnických čistek padly desítky tisíc lidí. Na prohlubující se konflikt zareagovala OSN vysláním svých ochranných jednotek do země. Boje však pokračovaly až do března 1994, kdy chorvatská vláda a vláda samozvané Srbské Krajiny podepsaly dohodu o příměří. Jelikož Chorvatsko nezaručilo Srbské Krajině nezávislost a nedovolilo spojení se Srbskem, tak mírové síly OSN zůstaly v zemi. V srpnu 1995 podniklo Chorvatsko mohutný protiútok, při kterém vyhnalo Srby z Krajiny, a jediným chorvatským územím v držení Srbů zůstala Východní Slavonie. V dubnu 1997 se ve východní Slavonii konalo referendum a území přešlo pokojnou cestou pod kontrolu chorvatské vlády.
Chorvatsko vstoupilo do Evropské unie dne 1. července 2013.
Základní informace Hlavní fakta Historie Chorvatska Památky UNESCO
Před odjezdem Cestovní doklady a předpisy Zastupitelské úřady Doporučení turistům
Bezpečí a zdraví Důležitá telefonní čísla
Praktické informace Státní svátky Dopravní předpisy
Velika a Mala Paklenica
Vzorové programy, zájezdy na míru
Nechte si posílat novinky na Váš e-mail:
NAJDETE NÁS NA SOCIÁLNÍCH SÍTÍCH
NAJDETE NÁS NA SOCIÁLNÍCH SÍTÍCH
Copyright © 2022 PRO TRAVEL CK, s.r.o. - všechna práva vyhrazena.
Tvorba úspěšných www stránek - BECORP studio
Soubory cookies využíváme pro základní i pokročilé funkce, které Vám usnadňují procházení webu. Také nám pomáhají při optimalizaci stránek i reklamních kampaní, aby byly pro všechny uživatele co nejvíce přínosné. Kliknutím na tlačítko "Souhlasím" povolíte všechny cookies nebo můžete povolit jen technické či nastavit vlastní preference. Všechna preferenční nastavení můžete kdykoliv v budoucnu změnit pomocí tlačítka v levém dolním rohu stránky.
Využití technických cookies je nezbytné pro správné fungování www stránky a všech funkcí. Slouží pouze k technickým účelům stránky a k jejich obsahu nemá přístup žádná třetí strana. Technické cookies umožňují např. vyhledávání, filtrování, nákupy, přihlašování nebo ukládání preferenčního nastavení cookies. Z uvedených důvodů není možné tyto technické cookies deaktivovat a musí být vždy povoleny.
Funkční (preferenční) cookies umožňují www stránce si zapamatovat volby, nastavení a informace, které přímo či nepřímo nastavuje sám uživatel stránky. Jedná se například o jazykovou mutaci stránky, volbu měny, oblíbené nebo naposledy navštívené položky apod. Funkční cookies tak výrazně usnadňují a zpříjemňují procházení stránky. Stejně jako technické cookies jsou i tyto využívány výhradně pro technické účely a jejich obsah není dostupný třetím stranám.
Analytické cookies poskytují informace využívané k analytickým a statistickým účelům provozovatele webu a případně nástrojů třetích stran, které k těmto účelům využívá. Jedná se například o měření návštěvnosti, výkonu a použitelnosti www stránky, reklamních kampaní apod. Díky získaným datům z těchto cookies dokážeme optimalizovat výkon i funkčnost www stránky. Informace získané pomocí těchto cookies jsou zpracovávány souhrnně a zcela anonymně, bez možnosti identifikace konkrétního uživatele.
Marketingové cookies jsou zpravidla využívány našimi partnery k nastavení a optimalizaci relevantního obsahu v jejich partnerské reklamní síti. Veškerá dostupná data jsou tzv. pseudoanonymizována a díky tomu zpravidla není možná identifikace konkrétního uživatele. Poskytnutím souhlasu s využitím těchto marketignových cookies uvidíte v reklamních kampaních obsah a informace relevantní pro vašim zájmům.