de en cs en en en en en cs fr cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs en cs hu cs cs en cs cs cs fr cs en cs cs cs cs cs cs cs cs
Minulý týden jsem se vypravila do Prahy na konzultaci ohledně imunoléčby. Vše jsme v pohodě našli, přeci jen se naše "nemocniční gramotnost" za ty roky celkem zlepšila a už jsme se trochu naučili orientovat se ve složitě poskládaných budovách, patrech, traktech a chodbách. Přivítala nás moc milá sestřička a jak si všimla, že se mi strašně klepou ruce, ujistila mě, ať si vše v klidu připravím, nikam nespěcháme. I když se zdá, že jsem špitály a doktory ostřílená stará harcovnice, před každým sebemenším vyšetřením mi zrychluje tep a jsem v lehkém stresu.. Asi podvědomě očekávám zase nějakou podpásovku..? Nebo už jsem možná magor.
Ale zpátky k věci. Paní profesorka mě seznámila, o co se jedná. Teď, když to vysvětlím svými slovy, bude to znít možná nepřesně, ale tak pro naše základní info to bude stačit. Léčba spočívá v tom, že mi odeberou z krve bílé krvinky a ty nějakým (pro mě zcela záhadným) způsobem "nastaví" tak, že z nich vytvoří vakcínu (injekce), kterou mi budou aplikovat zpátky do těla a ty bílý krvinky budou likvidovat ty moje nádorový buňky, který se v těle ještě různě nachází. Prostě se pošťouchne imunita pro boj s onkologickým onemocněním. Máte pocit, že jste zrovna na stránce knihy sci-fi žánru? Já taky. Tuto v podstatě experimentální léčbu už má za sebou tisíc pacientů a nejlépe reagovali ti, kteří měli onko onemocnění prostaty a vaječníků. Podávali jim to při, nebo po chemkách, takže já jsem tak trochu "mimo tabulku", ale podle paní profesorky by to mělo i tak zabrat. S biologickou léčbou se to netluče, ale naopak podporuje. Nežádoucí účinky žádné. Maximálně nebude z léčby žádný efekt.
Dali mi čas na rozmyšlenou, vzali mi krev, aby zjistili, zda vůbec mám dost bílých krvinek na odběr. Po týdnu jsme se spojili, s léčbou jsem souhlasila a už si mě převzal jiný pan doktor. Budu na odběr potřebovat test na COVID, na který si dojdu v nemocnici, až tam příští týden pojedu. Pak si ještě mám zařídit EKG s popisem. Příští týden tedy jeden den přijdu k nim, zajdeme na krevní banku, kde mi řeknou, jak bude odběr probíhat. Prý jestli nemám žíly jako provazy, budou mi muset zavést centrální katetr. Tomu jsem se trochu bránila, ale nepochodila jsem a z portu to nejde. ŠKODA! Jelikož proces leukaferézy (to oddělení bílých krvinek) je složitější dvouhodinový proces přes přístroj, musí se to povést a centrální katetr je prý klíčem k úspěchu. Hmmm. Takže druhý den si mě opět pravděpodobně pozvou, zavedou centrál a přijmou mě na internu, kde se vyspím a třetí den v osm ráno nástup na leukaferézu. Cca dvě hodinky to potrvá, pak mi vyndají centrál a budu moci domů. Je to asi podobný, jako když se odebírá plazma. Poté se zhruba měsíc bude vakcína vyrábět. Z jednoho odběru se vyrobí asi 10-15 dávek a na ty budu jezdit jednou za 4-8 týdnů, takže proces bude asi na rok. Jo a třešnička na závěr. Píchá se to do podkoží vždy do třísla a do podpaží. Taky se vám v těle všechno při představě sevřelo? Já ani nemluvim... Jednou mi po HIPEC dělali odběr krve z třísla a nic odpornějšího jsem dlouho nezažila, tak nevim nevim.
V hlavě se mi mele tisíc myšlenek. Udělala jsem správně? Pomůže mi to? Je to opravdu bezpečné? Nebude to moc bolet? Jak proběhne odběr? A mnoho dalšího, čím vás tady asi ani nechci zatěžovat. Pořád si říkám, že to asi musím zkusit. Jako jsem šla do HIPECu. Pokud to neabsolvuju, tak nebudu vědět, zda mi to pomůže? A princip této léčby je mi velmi sympatický. Hraju tak trochu i závod o čas... Co když je tohle cesta k tomu, že získám delší čas pro důstojné žití? Nikdy nevíme, kdy se to může zlomit na špatnou stranu.. A za rok, dva, pět, mohou zase přijít s novým typem léčby. Mít tohle onemocnění před deseti lety, tak už vám tu dneska tyhle moje vejšplechty nepíšu, to si nelžeme do kapsy.
Ale jak by řekl Venca Konopník ve Slunce, seno, jahody: "Schovej slzy, nejsem dnešní.."  Pokračuji v krasojízdě, takže určitě zase dám vědět, jak má nová nabušená léčba pokračuje.
No a já bych chtěla v tomhle předadventním čase poděkovat.
Poděkovat za možnosti léčby. Za skvělé zdravotníky, díky kterým jsem nyní tam, kde jsem. Za mé nejbližší, kteří jsou mi obrovskou podporou. Za mé přátele, kteří jsou pro mě velkou inspirací a dokážou mě vytáhnout z pomyslného hnoje.  Za vás, kteří čtete moje stránky, protože vy jste mým hnacím motorem, že píšu ty moje zážitky dál.
Za všechny, kteří mě kdy svou přítomností formovali, že jsem dnes taková, jaká jsem.
Díky za čas tady a teď.
A za co děkujete vy?
"Když není nic jisté, je možné všechno."
Ahoj, jmenuji se Bára, bydlím v srdci Lužických hor, je mi 34 a od konce února 2018 žiju se stomií.
Letní kratochvíle a Amsterdam
© 2018 - 2020 Všechna práva vyhrazena | e-mail: 100blog@seznam.cz
Tento web používá k poskytování služeb, personalizaci reklam a analýze návštěvnosti soubory cookie. Používáním tohoto webu s tím souhlasíte.