cs es en es de sv cs cs cs cs cs es cs it cs cs cs cs cs cs it es cs pt cs pl nl cs en cs fr cs cs en cs cs de cs cs cs cs cs cs de en nds es cs cs cs hbs_lat cs cs hbs_lat ca cs pt cs cs pl cs en es es cs cs en cs cs cs cs en cs cs cs cs en cs cs cs cs cs cs cs af cs cs cs en cs en es es sl cs cs cs en cs en es es cs cs cs cs en cs en es es es cs cs en cs it cs pt cs cs cs cs fr cs cs cs de de cs cs ru
Noam Chomsky spojuje vědeckou erudici s angažovaným postojem. Přes jeho nespornou autoritu ve věci kritiky americké zahraniční politiky to ale vypadá, že jeho analýzy a doporučení se míjejí účinkem. Pod názvem Disident Západu v češtině nedávno vyšel reprezentativní výbor z jeho lingvistických i politických esejů.
Vyšel výbor z esejů Noama Chomského, nazvaný Disident Západu. Ještě před nedávnem by bývalo třeba autora sáhodlouze představovat. Přestože jde o jednoho z nejuznávanějších intelektuálů současnosti, v našich krajích byl známý především specialistům na lingvistiku, anarchismus či zahraniční politiku USA. Koncem letošního jara však Chomsky přijal pozvání olomouckých lingvistů a vystoupil na jejich konferenci. Když se ukázalo, že slavný lingvista opravdu přijede, chytla se za nos i Akademie věd a udělila Chomskému medaili, přičemž mu pochopitelně také navrhla, aby na její půdě veřejně vystoupil. Při jednom ze svých projevů se Chomsky dotkl – pravda, v poněkud přemrštěné formulaci – nového mýtu české antikomunistické ideologie, konkrétně disidentů a jejich glorifikovaného utrpení. Rázem byla komentářů k jeho vystoupení plná média, takže dnes u nás zná jeho jméno každý, komu paměť slouží aspoň půl roku.
Přesto nebude na škodu připomenout aspoň stručně důvod Chomského věhlasu. Tento emeritní profesor lingvistiky na Massachusettském technologickém institutu, teoretik médií, vytrvalý a důsledný kritik zahraniční i domácí politiky USA a sympatizant anarchismu, přesněji jeho anarchosyndikalistického proudu, je autorem více než stovky publikací. Přibližně třetina z nich patří do kategorie vědeckých prací o lingvistice a teorii myšlení, zbývající dvě třetiny spadají do oboru sociální a politické kritiky. Chomsky se proslavil především originální teorií o vrozených jazykových strukturách jakési univerzální gramatiky, která umožňuje na základě jednoduchých pravidel a vzorů každému člověku v jakékoli řeči svobodně generovat neomezené množství vyjádření. Podle některých otevřel svým dílem novou kapitolu bádání o jazyce a jeho práce se postupně rozšířily i do oblasti takzvané kognitivní vědy, tady uvažování o možnostech lidského myšlení. Chomsky vychází z předpokladu určité lidské přirozenosti, jež je založena právě na schopnosti myslet, projevující se v řeči. Její podmínkou je svobodná tvořivost.
Právě toto pojetí lidské přirozenosti lze považovat za spojovací článek mezi Chomského vědeckým bádáním o lingvistice a jeho občanskou angažovaností v politice i trvalou náklonností k anarchismu. Historie jeho kritického působení ve veřejné sféře se datuje od protestů proti válce ve Vietnamu koncem šedesátých let a s postupem času se jeho angažovanost rozlila do značné šíře. Chomského politické působení však bylo na rozdíl od vědecké produkce přijato poměrně chladně a většího ohlasu se dostalo pouze jeho kritice mediální manipulace veřejného mínění v knize Manufacturing Consent (Výroba souhlasu, 1988), kterou napsal spolu s Edwardem Hermanem.
Českému čtenáři byl Chomsky představen poprvé v roce 1966 překladem své nejznámější odborné práce Syntaktické struktury. Od poloviny devadesátých let se začínají objevovat i překlady jeho politicky zaměřených textů. Mezi ně patří výbor, který u příležitosti Chomského návštěvy v Česku připravili Jaroslav Fiala, Blanka Charvátová a Ondřej Slačálek a který vyšel pod názvem Disident Západu v nakladatelství Karolinum. Svazek obsahuje deset textů z let 1969 až 2010, které pokrývají celé pole Chomského angažovaného zájmu, od kritiky zahraniční politiky USA přes analýzu manipulativního vlivu médií či shrnující komentář k otázce anarchismu až po programovou přednášku o souvislostech jazyka a svobody.
Chomského politickokritické texty nezapřou vědeckou erudici. Argumentace je vystavěna na pečlivě shromážděném materiálu, analýza postupuje na základě racionálního plánu a snaží se nestranně prozkoumat všechny stránky daného jevu. Závěry jsou jasně zdůvodněné a koherentní nejen v rámci jednotlivých esejů, ale i v kontextu obecného postoje autora. Vezměme si například esej Funkce univerzity v období krize z roku 1969. Autor zde předkládá kritickou analýzu studentského hnutí šedesátých let, usilujícího o reformu univerzit. Oceňuje zásluhy tohoto hnutí, spočívající v oživení intelektuálního života a ve zpochybnění amerického životního stylu, ale zároveň se vyjadřuje kriticky k často pouze formální povaze navrhovaných reforem. Podporuje kritiku proměny americké univerzity z obce vzdělanosti na soukromou obchodní korporaci, ale zdůrazňuje, že „skutečný problém je mnohem hlubší: změnit rozhodování a osobní postoje jednotlivců, kteří utvářejí univerzity, to je mnohem těžší než změny formálních struktur“. Univerzita by měla být zárukou či ochranou pro rozvíjení nepopulárních, kritických a menšinových názorů.
Chomského kritickou nestrannost můžeme sledovat i v textu Sovětský svaz versus socialismus z roku 1986. Autor ukazuje, že socialismus jako ideál převzetí výrobních prostředků do vlastnictví volně sdružených výrobců, tedy fakticky do společenského vlastnictví všech, je cizí oběma politickým formacím a jejich propagandistickým systémům. V leninské a stalinské deformaci socialistického ideálu došlo totiž k vytvoření nové třídy „státního kněžstva“ (termín si Chomsky vypůjčil od Bakunina) a tato byrokratická třída pouze nahradila buržoazii ve funkci vykořisťování dělnictva. Pro západní ideology pak funguje ztotožnění Sovětského svazu s pojmem socialismu jako záminka k odmítání realizace skutečně svobodnější a spravedlivější společnosti.
Chomského pojetí socialismu je kombinací anarchismu, zejména jeho syndikalistického proudu, a kritické recepce radikálního marxismu, představovaného například Antonem Pannekoekem. Chomsky se snaží o obhajobu anarchistické vize svobody jejím přeformulováním – podle něj lze překonat výtku utopičnosti a nerealizovatelnosti anarchistického ideálu svobody v současné společnosti tím, že si jako cíl stanovíme usilování o odstranění všech forem autority a útlaku, které bylo sice kdysi možné ospravedlnit rozmanitými hrozbami, ale které v dané době nemají žádné racionální oprávnění.
Drobná Chomského selhání, k nimž došlo v průběhu jeho politického a společenského angažování, můžeme pominout. Jedno z těch podstatnějších ostatně naznačují autoři doslovu, když píšou, že Chomského obhajoba absolutní svobody slova je v evropském kontextu mnohdy problematická (šlo o nepřiměřenou obhajobu vydání jednoho textu popírače holocaustu Roberta Faurissona). Zásadní je ovšem jiná otázka: jak to, že dílo osobnosti s ohromnou prestiží, navíc vystavěné na přesvědčivé a racionální argumentaci a pevných faktických základech a reflektované v médiích, nemělo a nemá téměř žádný vliv na reálnou politiku a nevedlo k žádné výraznější společenské proměně?
Jedním z vysvětlení může být skutečnost, že i když Chomsky spolu s Hermanem důkladně popsali principy působení korporátních médií, sama tato analýza neposkytuje Chomskému nástroj k překonání účinné hradby, kterou tato média brání status quo. Hlavním důsledkem mediální indoktrinace je netečnost a lhostejnost společnosti, která si nechala vnutit představu, že všichni jsou vlastně spokojeni a o změnu nemá nikdo zájem, zvláště když uvážíme, že hluboká změna je nepředvídatelná a může vést ke ztrátám.
Hlavní příčinou je ale patrně fakt, že Chomsky je v jádru reformista vycházející z tradice amerického demokratismu a novopozitivistického myšlení americké analytické filosofie. Na tomto základě ovšem nedokáže ani on formulovat jasnou vizi, program, alternativu, která by dostatečně povzbudila a aktivovala ty, kteří mají odvahu, energii či potřebu něco měnit. V oblasti společenské a politické kritiky proto nepředstavuje natolik revolučního myslitele jako v lingvistice.
Autor je překladatel a historik.
Noam Chomsky: Disident Západu. Přeložili Jaroslav Fiala, Blanka Charvátová, Ondřej Slačálek. Karolinum, Praha 2014, 346 stran.
Na kvalitní kritické vydání Spisů Záviše Kalandry se dlouho čekalo. První svazek sebraných spisů, jejž právě vydalo nakladatelství Academia, ale zklamává ve všech ohledech. Doba zřejmě …
Žilo by se bez šourku lépe?
Někdo upadne v zapomnění, někomu vyjdou spisy. Jak tomu bude v případě Vratislava Effenbergera, zatím není jisté. Z optimistického plánu vydat dvacetisvazkový soubor jeho díla donedávna zůstávalo …
Mezi teorií a praxí
Po konci studené války ožily myšlenky anarchismu, který na jedné straně hledá kontinuitu s minulostí a na straně druhé se snaží vstřebat nové teoretické proudy a reagovat na současné …
mediální partneři / spřátelené instituce
© 2005–2017 A2 kulturní čtrnáctideník • ISSN 1803-6635 • A2, o.p.s., Na Květnici 700/1a, 140 00 Praha 4 • mail[at]advojka.cz • Design by Parallel Practice feat. Mütanta • Program by delikates