lv lv fi lv lv lv lv pt lv lv en lv lv de en lv lv lv lv lv lv lv lv hy lv lv lv ko lv lv en lt lv lv fi lt en en lv zh en en lv lv en en zh lv lv en en lv lv et en lv lv lv war en lv lv et en lv lv de en lv lv et en lv en en lv de en lv lv lv es en lv lv lv vo nl lv lv lt de lv lv en lv lv lv lv lv lt sv lv lv lv de lv lv sv lv hbs_lat rm lv id lv lv lv lv lv lv en lv pt
Novērtē rakstu: Atzīme 0 no 0 balsīm
2009. gada 22. aprīlis 13:20 12 atsauksmes
Šodien dzimšanas diena ir Vladimiram Uļjanovam jeb Ļeņinam. Radikālim, kas vadīja boļševiku revolūciju Krievijā un rādīja ceļu citiem despotiem, būtiski ietekmējot 20. gadsimta vēsturi. Arī viņam pienāktos vieta Rietumu popkultūrā, tomēr Ļeņins pārlieku skaidri parādīja, kādu brutālitāti īsti nozīmē revolūcija, lai viņu būtu grūti ideālizēt ārpus komūnisma ideoloģijas.
Ļeņins bija 20. gadsimta pirmais profesionālais un veiksmīgais revolucionārs, tādējādi tieši viņš, nevis tādi romantizēti tēli kā Ernesto Če Gevara būtu uzskatāmi par nepakļaušanās un cīņas etalonu. Tomēr šādu godīgu paskatīšanos acīs tam, ko nozīmē vardarbīga revolūcija, ironiskā kārtā traucē Ļeņina panākumi, kā arī tas, ka viņa darbu sekas mēs esam jo skarbi izjutuši paši. Ļeņins nenomira kaujas laukā ar cīņas un ideālu saukļiem uz lūpām, nē, viņš spēja savus saukļus arī reālizēt. Un tajā fāzē par revolūcijas izdošanos priecāties īsti nav pamata.
Ļeņins bija politiķis ar akadēmisku pieeju. Strādāja 16 stundas dienā, daudz lasīja, un intelektuālajā ziņā krietni pārspēja citus biedrus un pēctečus. Viņa teorijas par to, kādai sabiedrībai būtu jābūt un kā šis ideāls ir sasniedzams, tūkstošiem lasīšanā pavadītu stundu rezultāts. Nāves, ko nesa viņa pavēles, bija Ļeņina intelektuālā darba, nevis asinskāres rezultāts.
Ļeņins izveidoja pirmās koncentrācijas nometnes. Ļeņins par politisku ieroci lietoja mākslīgi izraisītu badu. Ļeņins pēc revolūcijas izformēja carisma laika dēmokratisko institūciju Satversmes sapulci un nostiprināja vienīgās — Komūnistiskās — partijas varu. Ļeņins vērsās pret reliģiju, un, pats būdams inteliģents, pret inteliģenci. Ļeņins Krievijā dzēsa pilsoniskās sabiedrības un preses brīvības iedīgļus. Staļins to tikai turpināja.
Revolūcinārus var cienīt. Cienīt par stiprumu un gudrību un par vēlmi formulēt un reālizēt idejas, lai citiem cilvēkiem būtu labāk. Arī Ļeņins ir apbrīnas vērts. Bet paturēsim arī prātā, ka līdz laikam, kad cilvēkiem varbūt būs labi, daudziem citiem pavisam noteikti būs ļoti slikti. Vērojot revolūcijas simbolus popkultūrā (Če Gevara), pārņem dalītas sajūtas, jo tur idejas tiek romantizētas, bet svešās asinis, kas par tām jāmaksā — ignorētas.
Raksturvārdi: krievija, popkultūra, revolūcija, vara, ļeņins
« Iepriekšējais ieraksts Nākamais ieraksts »
Neo, nodarījums un tiesa — mosties.org
Ja Tevis uzrakstītā publikācijā ir saite uz šo rakstu un Tu vēlies, lai pie šī raksta parādītos saite uz Tavu publikāciju, šeit vari iegūt adresi, ko iekopēt trackback (ping) lauciņā, kas atrodams kontroles panelī pie Tava raksta.
Piesiešos drusku. Vispār jau Vladimirs Iļjičs Uļjānovs vai vienkārši Ļeņins. Nesaka tak Elza Aspazija. Vai kā? Bet man kaut kā nav sanācis noskaidrot no kurienes tas pats vārds – Ļeņins?
to, protams, var papētīt, bet man šķiet, ka var lietot gan “Ļeņins”, gan “Vladimirs Iļjičs Ļeņins” (tāpat arī ar Staļinu), jo tā lietoja viņš pats (tos var tiklab uzskatīt par vairākiem pseidonīmiem). Viņš to pieņēma vairāk kā uzvārda vietā. Atšķirībā no viņa, Elza lietoja viena vārda pseidonīmu, “nemiksējot” to ar savu vārdu. Savukārt Ernests lietoja gan Ernesto “Che” Guevara, gan Che Guevara, gan El Che vai vienkārši Che.
P.s. manā bērnībā oficiālā leģenda ir, ka palama “Ļeņins” tapa pieņemts par godu pie Ļenas upes kritušajiem biedriem.
Kad saki par to upi, šķiet, ka kaut ko miglaini sāku atcerēties. Danke.
Savukār ar to Iļjiiču man šķiet (cik atceros), ka izmantoja vai nu BлaдиMиp Илbич, vai ToBapищ ЛeHиH. Bet ar acīm nezvārēšu .. varbūt maldos.
idejas tiek romantizētas, bet svešās asinis, kas par tām jāmaksā — ignorētas.
Un tā ir pilnīgi visur, ne jau tikai revolūcijā. Pirāti (sirotāji, laupītāji, slepkavas, izvarotāji), bruņinieki (vienkārši karavīri, virsnieki, kas pēc divām dienām kauijas laukā bija netīru, čīkstošu, varbūt pat rūsēt sākušu bleķu čupiņa), ņindzjas (algoti/reliģiski slepkavas), samuraji (visprastākie karavīri – ierindnieki), lielākā daļa veco/patieso tuvcīņu (citu savainošanas, pakļaušanas, sakropļošanas un nogalināšanas optimizēšana), skaistās viduslaiku aristokrātisko sieviešu modes (kas ādai lika novecot 3x ātrāk, bojāja iekšējos orgānus ar ciešām korsetēm, liedza kārtīgi mazgāties biežāk kā reizi mēnesī vai divos), utt. Romantizēt visu, kas nav acu priekšā, izceļot patīkamās lietas (lai cik minimālas) un aizmirstot nepatīkamās (lai cik centrālas) ir mūsu dabiska aizsargreakcija. Jo mēs no dabas vairāk uzmanības pievēršam negatīvajam, nekā pozitīvajam (tiem alu cilvēkiem, kam priecāšanās par puķēm, nevis draudu meklēšana, bija pirmajā vietā, pēcteči vai nu nebija, vai ātri izbeidzās), un bez šāda aizsargmehānisma visi apzinātie prāti jau sen būtu pakārušies no pāris dekāžu emocionālās (depresīvās) bagāžas vien.
cloned_pt, atšķirībā no Aspazijas, Ļeņins rakstos tiek minēts ar vārdu un tēva vārdu. Nedomāju, ka pseidonīmu lietošanā ir kāda konsekvence.
Vikipēdija teic, ka pavārda versijas ir dažādas. Stāsta varonis mēdza parakstīties kā “N. Ļeņins”, un versija bez Ļenas upes ir, ka viņš izmantojis reāli eksistējuša Nikolaja Ļeņina identitāti. Valsts viņa pseidonīmu populārizēja vairāk nekā viņš pats, jo pēc nākšanas pie varas viņš parakstījās kā “V. I. Uļjanovs (Ļeņins)”, bet, kad viņš bija padarīts par kulta figūru, īstais uzvārds figūrēja krietni reti.
Shadowbird, ja jau mēs esam tik tendēti uz negatīvo (kas tā varētu būt), kamdēļ tad tāda bēgšana no negatīvā? Ja sliktā saskatīšana ir aizsargmehānisms, tad sanāk, ka romantizēšanas gadījumos tas īsti nav darbojies.
Man nepietiek ar centieniem uzlabot pasauli, lai kādu cienītu. Es gribu ņemt vērā arī paņēmienus un darba augļus, citādi apbrīnu būtu pelnījis katrs, kura paustie mērķi ir skanējuši cēli. Piemēram, Hitlers būvēja skaistu nākotni, pat ja tikai ierobežotai cilvēku grupai. Ļeņina ideoloģija bija egalitārāka, viņš nāca pie varas atšķirīgā veidā, un, pēc visa spriežot, bija intelektuālāks, taču es nedomāju, ka viņš būtu pelnījis vairāk cieņas. Tie abi bija cilvēki, kas savu ideoloģiju dēļ mīdija ar kājām neskaitāmu citu cilvēku dzīves. Manā vērtību skalā par to pienākas nicinājums, un tāpat par šādu ideologu apjūsmošanu.
Starp citu, vai tu vispār izlasīji Shadowbird komentāru pirms atbildēji? Viņš diezgan skaidri pateica, ka romantizēšanas mērķis ir līdzsvarot noslieci pievērst vairāk uzmanības negatīvajam.
Reini, Ļeņins nav jāciena par to, ka viņa dēļ mira cilvēki, bet par to, ka viņš parādīja, ko cilvēks var izdarīt ar saviem resursiem. Viņš jāciena par savu spēju un talantu attīstīšanu, nevis par to, kas no tā iznāca. Par rīcību, kas arī citiem liek sev uzdot jautājumu: vai es arī spētu tādā līmenī strādāt? Un, ja nē, vai tas gadījumā nav tikai slinkuma dēļ?
Un, jā, es patiešām lasu komentārus. Ja romantizēšanas mērķis ir novērst uzmanību no negatīvā, tas neatbild uz jautājumu, kāpēc tad uzmanība būtu jānovērš un kāpēc pašaizsardzības mehānismi jāatslēdz.
par to pirmo rindkopu viņu varētu… teiksim, apbrīnot vai (labāk) vienkarši izcelt uz kaut kāda fona.
Katja, kāda, Tavuprāt, ir fundamentālā atšķirība starp apbrīnu un cieņu?
niitro: Mēs pievēršam uzmanību negatīvajam te, tagad un konkrētās lietās — slikti cilvēki, augstas cenas, augsti nodokļi, zemas algas, utt. T.i. — lietām, kas ir mūsu (ja ne personīgi, tad kā grupas — valsts, pilsētas) ietekmējami (vismaz teorētiski). Romantizējam mēs pārsvarā pagātni un lietas, ko nekādi nevaram mainīt.
niitro, apbrīnot var arī trakos un ļaunos, un meganaivos utt. piem., par kādu virsvidusmēra īpatnību – lielizmēra ietiepība, spēja uz masveida kalkulāciju.
cieņa (godāšana?) izpildās tad un tikai tad, ja netiek novērots jebkas, kas nav godājams.
definīcija no manas vārdnīcas
Gājis Iļjičs gar kāda lauka malu un ieraudzījis plāksni ar uzrakstu ĻEŅINS. Tas viņam iepaticies. (No skolotājas pasaciņas 3. vai 4. klases skolniekiem 50-to gadu beigās).
« Lieldienu cikliskums nacionālais hokejs »
1919. gada 28. septembrī dibināta Latvijas Augstskola. 1923. gadā to pārdēvē par Latvijas Universitāti
Viktors: Ka man nav ko darīt man nužna palīdzīb matenē
Edijs: Ja mums ir foto un video materiāli, kur redzams, kā Koperfīlds pazudina brīvības statuju, ko tad tas …
Vitolds: Viena no skaistākajām vietām Latvijā!
keip: Tas links vairs nedarbojas tādēļ lietojiet šo :) https://www.youtube.com/w atch?v=Z_oDMXi-Qeg
agnese: sveiki es mekleju otru pusiti,mans nr 28928321zz atbildu uz sms zvaniet kuriem ir zz velams no valmi…
«Atvainojiet, vai jūs, lūdzu, nepateiktu, kur atrodas Jugla 14 Ā?» Manā rajonā man pienāca klāt un jautāja kāds gados jauns acīmredzami kaut ko nekvalitatīvu iedzēris puisis. «Es te visu dienu muģījos — viens saka uz vienu pusi, cits uz otru. Ej ta’ saproti!» Bija jau vēls, tāpēc skaidrot, kur atrodas sabiedriskā transporta pietura, nebija vērts — tāpat nesagaidīs, un, ja arī sagaidītu, tāpat nesapratīs, kur tā atrodas. «Ej tik taisni,» es teicu, un pareizi vien tas bija. Nācējs sāka soļot līdz ar mani, taču drīz vien pielika soli un līdz kvartāla beigām atradās man kādus desmit metrus priekšā.
Lasīt tālāk nejauši izvēlēto ierakstu kreiss dao »
Kustība par negatīvu domāšanu Mosties internetā kopš 2002. gada