lv lv fr lv es es lv lv lt de lv sv lv lv lv lv fr lv lv lv de lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ru lv lv ru en lv lv lv lv lv lv lv de lv lt lv lv lv lv lv lv lv en lv lv en lv lv lv de lv lv en en lv en lv lv nb lv lv en lv en lv lv en lv en lv en lv lv en lt lv lv en lv lv lv en lt lv lv en hbs_lat lv en lv lv en lv lv en pl lv en en lv ru lv lv lt en lv it lv en pl lv en lv lv de lv lv en lv lv lv en lv es lv lv lt de fr lv lv lv lv
Tālo Austrumu-Sibīrijas latviešu nacionālās padomes locekļi
Milda Salnā (tobrīd – Kļaviņa) 1905. gadā.
Avots: Stenforda Universitātes Hūvera institūta arhīvs, Voldemāra Salnā dokumentu kolekcija. Pārfotogrāfējis vēsturnieks Ēriks Jēkabsons.
Milda Salnā (dzimusi Kļaviņa, 1886–1970) – sabiedriskā darbiniece, žurnāliste, 1905. gada revolucionāre. Par līdzdalību 1905. gada revolūcijā
notiesāta mūža nometinājumā Sibīrijā. Pēc pusotra pavadīta gada Irkutskas guberņā nelegāli aizbēgusi uz Irkutsku, no turienes uz Vīni, vēlāk izceļoja
uz ASV. Lasījusi lekcijas latviešu kolonijās. Bostonā laikraksta
"Strādnieks" un žurnāla "Darba Balss" līdzstrādniece. 1918. gadā caur
Japānu ieradās Harbinā, strādāja par krievu laikraksta redaktori.
1920. gadā atgriezās Rīgā. Vairāku sabiedrisko un politisko organizāciju biedre, kandidēja Otrās (1925), Trešās (1928) un Ceturtās (1931) Saeimas vēlēšanās no sociāldemokrātu mazinieku, vēlāk no Progresīvo apvienības, taču netika ievēlēta. Bija vienīgā sieviete Latvijā, kura strādāja kā redaktore politiskajā presē.
Tēvs Juris Kļaviņš bija pirmais latvietis klavieru būvētājs. 1885. gadā Nītaurē viņš nodibināja klavieru un klaviatūru fabriku.
1906. gada jūnijā salaulājusies ar diplomātu Voldemāru Salno. Dēli – Ģirts Salnais (1906–1974), vēlākais rakstnieks, un Ārijs (1907–ap 1919/1920).
Latviešu Žanna D’Arka 1905. gadā
Mildas Salnās kandidatūras virzīšana ministra amatam latviešu politikas zinātājus nepārsteidza. Literatūrzinātnieks Jānis Rudzītis Salnās dzīvi ir raksturojis, kā apbrīnojami vētrainu. Salnā kā "pārdroša cīnītāja uz Latvijas vēstures skatuves parādījās jau ģimnāzistes gados, piedalīdamās Piektā gada revolūcijā un tā laika Rīgas vācu presē izpelnīdamās latviešu Žaunas d’Arkas nosaukumu". Viņa bija viena no tām dažām sievietēm, kuras uzrunāja ļaudis mītiņos kā aģitatores.
Ģirts Salnais - Dēls
Rīgas Latviešu labdarības biedrības meiteņu skola
Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija
Raiņa bulvāris 29, Rīga
1911. gada pirmajā pusgadā klausījusies lekcijas kādā Vīnes universitātē.
Latvijas Sociāldemokrātiskā Strādnieku partija
Biedre.1920. gada novembrī kopā ar Klāru Kalniņu, Aspaziju, Bertu Vesmani ievēlēta partijas sieviešu organizācijas Latvijas centrā. No partijas izstājas pirms Pirmajām Saeimas vēlēšanām (1922).
Vladivostokā darbojās Sibīrijas un Urālu Latviešu nacionālās [?] padomē.
Latvijas Strādnieku sociāldemokrātu mazinieku partija
Biedre. 1925. gadā Latvijas sociāldemokrātu mazinieku partija viņu ievēlēja par Rīgas organizācijas priekšnieci.
Latvju sieviešu nacionālā līga
Aktīvi iesaistījusies Latvju sieviešu nacionālās līgas aktivitātēs, 1924. gadā ievēlēta LSNL padomē, vēlāk bijusi tās valdes sekretāre.1930. gada 29. oktobrī LSNL valdes sekretāre Milda Salnā dažādu, neatklātu apstākļu dēļ bija spiesta izstāties no LSNL.
Latvijas preses klubs 1925. gada sākumā Salno uzņēma par kluba aktīvo biedri.
Latvijas Sieviešu organizāciju padome
Iesaistījusies Latvijas Sieviešu organizāciju pagaidu padomes izveidē 1925. gadā. Kopā ar Annu Rūmani-Ķeniņu ievēlēta par tās pirmo priekšsēdētāju.
Trimdā Salnā darbojās Latviešu palīdzības komitejas padomē un valdē, Baltiešu humānistu apvienības valdē, Latviešu liberāļu partijas vadībā, LAK EC prezidijā.
Mūža pēdējos gados bija Latvijas PEN kluba ģenerālsekretāre.
1906. gada janvārī Milda bēga uz Šveici, taču pēc dažiem mēnešiem atgriezās Rīgā.
Laktas iela 2/4, Rīga
1907. gada jūlijā nelegālā sapulcē Milda kopā ar citiem tika arestēta, ievietota Termiņcietumā kopā ar citām partijā pazīstamām darbiniecēm – Henrieti Dermani un Lidiju Zariņu.1907. gada decembrī kara tiesa Rīgā Mildai piesprieda mūža izsūtījumu Irkutskas guberņā.
Sodu izcieta Irkutskas guberņā no 1908. gada novembra līdz 1910. gada martam, kad ar nelegāliem dokumentiem aizbēga uz Irkutsku.
1910. gada martā ar nelegāliem dokumentiem aizbēga uz Irkutsku.
1910. gada decembrī izceļo uz Vīni, kur nodzīvoja pusgadu un klausījās lekcijas universitātē.
1914. gadā izceļoja uz ASV, kur sākumā strādāja drēbnieku darbnīcās. Šeit dzīvo līdz 1917. gada rudenim.
1917. gada beigās caur Kanādu atgriezās Tālajos Austrumos ar nolūku atgriezties Latvijā. Otrā pasaules kara dēļ apmetusies un apmēram gadu dzīvojusi Harbinā.
1918. gada rudenī pārcēlās uz Vladivostoku. To atstāja 1920. gada 28. februārī ar kugi "Sheridan".
Atgriezās Rīgā 1920. gada 8. maijā caur Prāgu un Varšavu pēc 70 dienu gara brauciena no Vladivostokas, ko atstāja 28. februārī ar kuģi "Sheridan", kas uz dzimteni veda apmēram divus tūkstošus čehu karavīrus.
1916.–1917. gadā bija Amerikas Sociālistu partijas Latviešu S. D. Koporganizācijas laikraksta "Strādnieks" līdzredaktore un uzņēmuma direktore, pārzinot tipogrāfiju un grāmatu izdevniecību. Vēlāk avīzē "Darba Balss".
Harbinā strādājusi kā līdzredaktore dienas laikrakstā "Darbs".
Latvijas Republikas Ārlietu ministrija
No 1920. gada maija līdz oktobrim Salnā III šķiras sekretāres amatā strādāja Ārlietu ministrijas Informācijas departamentā.
Latvijas Telegrāfa aģentūra LETA
Pēc darba informācijas departamentā tika iecelta Latvijas Telegrāfa aģentūras valdē un bija direktora, rakstnieka Riharda Bērziņa-Valdesa palīgs. 1924. gada beigās Salno atbrīvoja no LTA valdes locekļa amata.
Strādājusi par žurnālisti un redaktori Progresīvo jaunsaimnieku, mazzemnieku un darba tautas partijas "Progresīvā apvienība" nedēļas laikrakstā "Lauku Dzīve", kas no 1931. gada marta pārtapa par Progresīvās apvienības nedēļas avīzi "Latviešu Balss".
No 1937. gada maija līdz 1940. gada augustam Salnā bija Latvijas ārkārtējā sūtņa un pilnvarotā ministra Zviedrijā, Dānijā (līdz 1939. gadam) un Norvēģijā ar sēdekli Stokholmā kundze un sūtniecības preses referente.
© LU LFMI, 2022. Mājaslapa: Graftik
Pārpublicējot vai citējot atsauce uz LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta (LU LFMI) resursu ir obligāta. Liela apjoma kopēšana un materiālu izmantojums komerciāliem nolūkiem pieļaujams vienīgi ar rakstisku LU LFMI atļauju.