lv lv en fr lv nl sl id lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv fi lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv fi sl lv fr lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv fi lv nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv cs lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt lv lv lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv fi lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lt lv lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv de fi lv de hbs_lat lv lv de lv lv lv fi lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en es en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv es es en lv fi lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv id lv lv lv hbs_lat lv en fr lv nl sl id lv
Pieaugušo autitisms: patoloģijas pazīmes un veidi - Atkarīgas 2018
Autisms ir slimība ar neizskaidrojamu etioloģiju. Attiecībā uz tā rašanās ģenētisko bāzi turpinās strīds, taču nesenajos pētījumos atklāja, ka autizēku traucējumi veidojas hormonāli, bioķīmiski un toksiski.
Pieaugušajiem ir daži īpaši sindromi, bet lielākā daļa no bērniem raksturīgajiem pazīmēm ir ierobežojumi - šaurība, modelis, ierobežota domāšana un intereses, vienkāršība un emocionāla komponenta trūkums.
Autisma traucējumi izraisa fenomenālu pieaugušo uzvedību. Viena darbības asums, neiespējamība koncentrēt uzmanību uz vairākiem notikumiem, ir pirmās slimības pazīmes.
Autisma parādība nav rūpīgi pētīta, un tās etioloģiskie faktori nav noteikti, bet, analizējot pieaugušo stāvokli, ir iespējams noteikt dažus nososistēmas simptomus.
Autisma izpausmes ir sadalītas kategorijās:
Vienīgums nav sabiedrības izvairīšanās, bet gan veids, kā novērst pārējo cilvēku uzvedības un runas nepareizu izpratni. Emocionālie traucējumi ir novēroti bērniem pirmajā dzīves gadā, un pieaugušajiem izolācija no citiem ir sarežģīta parādība, jo vienmēr ir nepieciešama persona, kas rūpējas par slimniekiem;
Problēmas ar runas attīstību turpinās ilgu laiku. Pieaugušam autizētājam ar skaļu ārstēšanu raksturīga agresivitāte, sāpes vēderā ārēju iedarbību ietekmē. Runas traucējumi pastāv visu mūžu, kas izskaidro iespējamību iedzimtības ietekmei uz slimības gaitu.
Klasisko autizniecības triādi raksturo sekojošas īpašības - izolācija, interešu ierobežošana, cikliskā uzvedība. Pacientam katru dienu tiek atkārtoti stereotipiskas kustības, kas ir pazīstama vidē.
Cilvēks cīnās izveidot sociālu sadarbību, sazināties ar citiem cilvēkiem. Pacientiem nav raksturīgas noturīgas komunikācijas prasmes. Paziņojums netiek atbalstīts vairāk nekā dažas dienas, jo iztēles trūkums, kas saistīts ar sarunu partnera prasībām, "cieš" autistu.
Daži pacienti sabiedrību noraida personības defektu rēķina - demences vai dzirdes trūkuma dēļ. Viņi sajūta diskomfortu sociālās atstumtības dēļ.
Otrā pieaugušo autistu kategorija ir cilvēki ar normālu dzirdi, redzi un kosmētisko defektu trūkumu. Šie pacienti ir izolēti no sabiedrības pēc viņu pašu uzvedības.
Pieaugušie ar autisma traucējumiem nesaprot citu cilvēku vēstījumus, viņiem ir grūti reaģēt uz ārējiem stimuliem, kas viņiem izraisa spēcīgu agresiju un trauksmi. Eksperti sauc šo kategoriju "nevēlēšanās autizēt." Sarežģījumi komunikācijā, pastāvīgi konflikti noved pie antisociālas uzvedības, kurā pieaugušie slēpj no citiem. Vienīgā izeja no agresīvās valsts ir izolācija pazīstamajā telpā ar parastajām lietām. Pat jauna krekls var radīt neērtības.
Valodas trūkums autismā turpinās kopš bērnības. Defektu runāšana izraisa garīgu atdalīšanu no sabiedrības. Neskaidra runa ar nepilnībām pieaugušā vecumā izraisa citu nevēlēšanos.
Autists mīl pastāvību, robežojas ar rituālu, cikliski. Slimiem pieaugušajiem raksturīgi daudzi uzvedības principi. Lietu sistematizēšana, individuālo uztura shēmu attīstīšana - tie ir ikdienas autisma vērtību veidi.
Paradumu sistematizācija ļauj cilvēkam pasargāt sevi no agresivitātes un panikas lēkmes. Šaurs interešu loks neaprobežojas tikai ar metodisko uzvedību, tas katram autistam ir atšķirīgs.
Autisma traucējumi netiek raksturoti ar ievērojamu cilvēka attīstības indeksa samazināšanos. Vadītā uzvedība ļauj jums sasniegt noteiktu prasmi līdz pilnībai. Tomēr IQ pusē no pieaugušajiem nepārsniedz 50, tāpēc ir grūti noteikt "izcili neprātīgu" pacientiem ar vecuma autismu.
Ņemot to vērā, daži no viņiem maģistrāli spēlē šahu (ar lielu potenciālu), otra puse 40 gadu vecumā turpina vākt piramīdas no bērnu kubiņiem. Autisma traucējumu triāde:
Stereotipiska rīcība - pavirši, pavirzot roku, ķerot augšā ķermeņa daļā;
Bieža agresīva uzvedība, koncentrācijas zudums;
Panika spēcīgas gaismas ietekmē, skaļi skaņas.
Kurš ir autists, kā to atpazīt pieaugušajiem
Ir nepieciešams izcelt patoloģiju, ko sauc par "autisma spektra slimībām", uz ko atsaucas Asperger, Kanner, Rett sindroms. Ar diferenciāldiagnozi ir jānošķir vieglāka forma, sievietes neiropsihiatriski traucējumi un netipiska kombinētā patoloģija.
Kannera sindroms ir sarežģīts daudzveidības veids, ko raksturo pilns patoloģisko izpausmju klāsts. Vājās valodas prasmes, asocial uzvedība, runas defekti - tie ir galvenie faktori, kam raksturīga smadzeņu struktūru sakāve.
Atkarībā no smadzeņu darbības traucējumu līmeņa attīstās mērena vai smaga garīgās attīstības traucējumu pakāpe.
Autisma diferenciālā diagnoze ar Aspergera slimību ir nepieciešama, jo abām nosoloģiskajām formām ir līdzīgi simptomi, bet otrai ir maigāka gaita.
Aspergera sindromā pacienti spēj intensīvi strādāt, lai viņi būtu pilntiesīgi sabiedrības locekļi.
Hroniska slimība ir Rett sindroms, kas ir pakļauts transmisijai caur sievišķo līniju. Patoloģijas ilgums ir ilgāks par 1 gadu, bet tas var pakāpeniski attīstīties. Noseoloģiju ārstē, tādēļ slimību konstatē tikai nedaudzas sievietes. Slimības strauja attīstība tiek novērsta ar narkotikām, bet autisms netiek apturēts ar medikamentiem.
Ja nav iespējams izolēt noteiktas formas autismu, eksperti saka, ka pastāv jaukta tipa slimība. Nosoloģiju raksturo patoloģisko pazīmju saraksts.
Netipisks autisms, Aspergera sindroms, Kannera sindroms ir reti sastopamas sugas, kuru izplatības rādītājs 2-3 cilvēki uz 10 tūkstošiem. Slimība galvenokārt tiek pakļauta spēcīgas cilvēces pusi pārstāvjiem.
Pieaugušajiem autitiem cieš no runas traucējumu spektra ar daudz lielāku diapazonu nekā bērniem - eholāles un pieaugošā runas deformācijas dinamika.
Aspergera sindromā pieaugušais saglabā normālu runu. Persona spēj reproducēt dzirdētās frāzes. Problēmas ar sabiedriskumu šajā pacientu kategorijā izskaidrojamas ar runas traucējumiem, metaforu nepanesamību un dizaina pazīmēm.
Nesverbās komunikācijas prasmju grūtības rodas sejas košļājamā muskuļa inervācijas trūkuma dēļ, galvenā smadzeņu puslodes darbība.
Pieaugušajiem autitiem, tāpat kā bērniem, ir obsesīvi vēlēšanās pēc monotonijas, izolācijas. Pacienti attīstās stereotipiski. Patoloģiju papildina viennozīmīgs dzīvesveids, kas tiek atkārtots ar noteiktu ciklisku raksturu.
Ikdienas uzvedība ir ierasta persona, un nebūs autist mainīt standarta dzīvesveidu jaunām sajūtām. Inovācijas negatīvi uztver ne tikai bērnu, bet arī pieaugušais, viņi izraisa nervu jūtas, izraisa spēcīgu trauksmi un paniku.
Autisma slimības klīniskā aina ir polimorfā, bet simptomi jānosaka agrīnā stadijā. Lai pārbaudītu slimību, ieteicams veikt īpašus testus.
Ir daudzas diagnostikas skalas varbūtības. Mēs aprakstam visbiežāk sastopamās metodes:
Neirozes, trauksmes, depresijas, šizofrēnijas, autisma gadījumā varat izmantot testu "RAADS-R";
Diagnostikai tiek izmantota shēma "Aspie viktorīna", kas ļauj identificēt nosotiku, pamatojoties uz 150 jautājumiem;
Vairāk nekā 80% pacientu ar autisma traucējumiem nespēj nodot citas personas jūtas, lai aprakstītu citu emocionālo fonu. Testu sauc par "TAS20";
Kognitīvo traucējumu traucējumi, autisma ķermeņa sajūtu patoloģija tiek konstatēta ar testu, ko sauc par Toronto aleksandīma skalu;
Šizodiska cilvēka psihes iezīmes atklāj "SPQ";
Sistemātisma līmeni aprēķina pēc "SQ" skalas.
Sākotnējā posmā mājās autisma simptomus pieaugušā cilvēkā var noteikt, izmantojot noteiktu skatienu pārbaudi. Par nopietnu aizdomu iemeslu ir lielāka koncentrēšanās uz interesantu objektu.
Neskatoties uz to, ka pieaugušajiem autitiem ir kāda "ekscentriskuma" pakāpe, ne vienmēr ir iespējams identificēt šo slimību agrīnā stadijā. Katrā pacientu kategorijā var izsekot noteikti uzvedības kritēriji, kas ļauj diagnosticēt slimības formu.
Testa rezultāti ir atkarīgi no autisma smaguma pakāpes. Lielākā daļa pacientu var izsekot amymicity, problēmas ar žestiem, grūtības ar pazīstamu saziņu, traucēta acu kontakts ar tuviem cilvēkiem.
Autisma traucējumu galvenā izpausme pieaugušajiem ir izpratnes trūkums par runu, grūtībām ar emocionālo sfēru. Neiespējamība izprast apelācijas būtību un citu cilvēku vajadzības. Nespēja veidot draudzību noved pie draugu un paziņu trūkuma.
Autisma pieaugušie jūtas mierīgi tikai pazīstamajā situācijā, kad nav ārēju kairinājumu. Situācijas maiņa pastiprina patoloģijas klīnisko gaitu.
Papildu simptomi, kā atpazīt autismu:
Maneti, garīgā uzbudināmība, hiperreaktivitāte, pastāvīga staigāšana pa istabu - tās ir pirmās patoloģijas izpausmes;
Netipiskas jutības ir saistītas ar intensīvu uzbudināmību, pieskaroties ādai. Pat roku apsveikums, kas parasti ir vīriešiem, izraisa autistu spēcīgu paniku;
Kognitīvie traucējumi pieaugušiem bērniem ar autisma sindromu, tādēļ ir iespējama garīgā atpalicība;
Emocionālās sfēras pārkāpums labilainības, monotonijas, stereotipiskas izturēšanās formas veidā saglabājas līdz pacienta dzīves pēdējai dienai.
Pēc primārās saziņas ir viegli atpazīt pieaugušo autistus, ņemot vērā tādas īpašas iezīmes kā acu kontakta trūkums, izpratnes trūkums par ziņas būtību, dažu darbību cikliskas atkārtošanās.
Autisma simptomu diagnostika ietekmē pacientu sociālo un mājdzīvnieku uzvedību. Diagnozei nav šaubu par rūpīgu vēstures apkopošanu.
Autisma pazīmes un ārstēšana pieaugušajiem
Pieaugušajiem autisms tiek uzskatīts par lielu problēmu, no kuras nav tik viegli atbrīvoties, jo šādu slimību nevar pilnīgi izārstēt. Ir daudz iemeslu, kāpēc autisms var rasties, un lielākā daļa no tām tiek novērotas grūtniecības laikā. Ja tiek novērotas grūtniecības un augļa attīstības problēmas, bērnam var rasties autisms. Līdz visu šo iemeslu beigām vēl nav pētīta.
Ilgstoša smaga depresija var izraisīt iegūtā autisma parādīšanos pat pieaugušā, labi veidotā cilvēkā. Mūsdienu vidusmēra cilvēks mēģina paslēpties no savām problēmām pasaulē, kuru viņš izgudroja, tādējādi viņš cenšas pasargāt sevi no savas pieredzes. Bērniem autisms pieaugušajiem vispār nav redzams, un viņu izlūkošanas līmenis ir diezgan augsts. Pieaugušajiem autitiem ir panākts ievērojams karjeras panākums, tiek veikti dažādi nozīmīgi zinātniski atklājumi, bet ikdienā un saziņā joprojām pastāv nopietnas problēmas.
Pieaugušā, pilnīgi izveidotā persona, autisms parādās strauji un attīstās ļoti ātri. Tas izraisa noteiktas grūtības, kas saistītas ar diagnozi.
Pacients var būt pilnīgi vienaldzīgs pret visu, kas notiek, vai, gluži pretēji, kļūst ļoti agresīvs un diezgan vardarbīgs. Savās sejas izteiksmēs un žestiem ir nedaudz nenoteiktība un dažos gadījumos pat stupors. Viņš kļūst aizmirsts, neuzmanīgs un gandrīz nekādā veidā nekontaktējas ar citiem cilvēkiem.
Acu Autisma pazīmes pieaugušajiem
Pieaugušā, nobriedušā cilvēkā ir dažādas pazīmes, kas liecina par autismu. Jo īpaši tie ietver:
atkārtojot tās pašas frāzes vairākas reizes;
vienaldzība pret citu izjūtu;
uzvedības likumi sabiedrībā nav uztverti;
cilvēks nespēj mijiedarboties ar citiem.
Pastāv dažādi autisma veidi, kuriem ir dažādi simptomi. Slimība var būt gan ģenētiska, gan iegūta. Kādā konkrētā brīdī cilvēks sāk ienākt sevī un mēģina izolēt sevi no apkārtējiem. Pieaugušā autisms sāk attīstīties ļoti ātri, lai gan tas sākas gandrīz nemanāmi. Ja kāda persona pārtrauc smaidīt un neapmierināti to saista, tas ir nopietns iemesls bažām, un jums vajadzētu vērsties pie psihoterapeita, kurš var noteikt šādas uzvedības cēloni.
Iegūtais autisms pieaugušajiem var būt ļoti bīstams. Šī slimība var radīt galēju nelīdzsvarotību un ietekmēt darba un ģimenes attiecības.
Iegādāto sarežģītā autisma klasifikācija pieaugušajiem
Saskaņā ar esošo klasifikāciju, iegūtā kompleksa autisms pieaugušā, pilnīgi izveidotā cilvēkā ir sadalīts piecās kategorijās:
Pirmajā grupā ietilpst pacienti, kuri nekādā veidā nesadarbojas ar pārējo pasauli.
Otrajā grupā ietilpst neuzticami cilvēki, kuri ilgu laiku patīk darīt savas parastās lietas.
Trešajā grupā ietilpst cilvēki, kuri atsakās pieņemt sabiedrības normas un noteikumus.
Ceturtā grupa ietver cilvēkus, kuri nezina, kā tikt galā ar viņu problēmām.
Piektajai cilvēku grupai, kas cieš no autisma, ir izlūkdati, kas ir nedaudz virs vidējā līmeņa, un tie veiksmīgi pielāgoties sabiedrībai un panāk ļoti lielus panākumus viņu pamatdarbībās.
Iezīmes autisma ārstēšanai pilnīgi pieaugušam cilvēkam
Kompetentā autisma ārstēšana pilnībā atkarīga no problēmas agrīnas atklāšanas un slimības diagnosticēšanas. Lai noteiktu slimības klātbūtni, ir jāorganizē specializētas nodarbības ar pieredzējušiem psihologiem.
Ir vērts atzīmēt, ka nevienu no autisma veidiem nevar pilnībā izārstēt, ir tikai daži paņēmieni, kas palīdz cilvēkam pilnībā pielāgoties sabiedrībai un normāli pastāvēt kopā ar citiem cilvēkiem.
Ārstēšanas efektivitāte ir atkarīga no slimības stadijas, un ārstēšanas plāns katram tiek izstrādāts atsevišķi. Jo ātrāk jūs sāksit risināt kādu no esošajām problēmām, jo ​​veiksmīgāk jūs varat sasniegt. Vajadzības gadījumā ārsts izraksta pacientam noteiktas zāles, kas pieder pie sedatīvajiem līdzekļiem.
Ārstēšanās laikā liela uzmanība tiek pievērsta pacienta uzvedībai un tās pielāgošanai ārējā pasaulē. Pacientam ir jānodrošina īpaša, labi izvēlēta aprūpe, kas palīdzētu uzturēt viņu iztikas līdzekļus.
Speciālista palīdzība var būt vajadzīga ne tikai personai, kas cieš no autisma, bet arī viņa radiniekiem, jo ​​viņiem ir nepieciešams iemācīties pareizi sazināties ar šādu personu.
Autisma slimniekam ir nepieciešams pastāvīgs psiholoģiskais atbalsts un mīļo personu palīdzība. Narkotiku ārstēšana ne vienmēr nodrošina vēlamo rezultātu, un bieži vien tā nav pietiekami, lai lietotu vienu un to pašu medikamentu, jums ir jāizmanto arī citas ārstēšanas metodes.
Cilvēka ar autismu ārstēšanas pamatprincips ir palīdzēt viņam pielāgoties kopienai. Vieglā autisma formā pieaugušais var pilnībā strādāt un veikt vienkāršas, automatizētas darbības, kas nav saistītas ar garīgo darbību.
Pieaugušo autisms ir nopietns garīgs traucējums, kas dramatiski samazina viņu adaptācijas un socializācijas līmeni ārējā pasaulē. Agrīnā vecumā šo slimību ir diezgan grūti diagnosticēt, jo dažādas bērna uzvedības mehāniskās un runas īpatnības var attiecināt uz vecuma un personības īpašībām. Bet pieaugušajiem autisma simptomi ir pārāk pamanāmi citiem. Šīs slimības etioloģija vēl nav zināma. Ir hipotēzes par iedzimtību un gēnu mutācijām. Autisma sastopamība ir 1: 250, bet zēniem biežāk ar autismu.
Fakts, ka pieaugušais ir autists, ir acīmredzams. Viņš ir vienaldzīgs par notiekošo, vienaldzīgu un emocionālu. Tas rada sajūtu, ka persona dzīvo savā pasaulē. Viņš nelabprāt saskaras ar nepiederīgajiem. Viņi sazinās tikai ar radiem un tuviem draugiem. Autisms ir jānošķir no introverta, kurš uzskata, ka labāk klusēt nekā teikt daudz tukšus vārdus. Autistiem ir zems intelekts, kas nepārsniedz 50 un ir grūti mācīties.
Sulamotes grupa sniedz vispusīgu palīdzību autisma spektra ārstēšanā: no attīstības problēmu diferenciālas diagnostikas līdz korekcijas plāna izstrādei.
Pieaugušie ar autismu un nesaskaroties ar kontaktu, ir viņu domas. Viņi bez pārtraukuma var veikt dažādas bezjēdzīgas kustības, sakārtot objektus un lietas noteiktā secībā, ko viņi var saprast. Pieaugušajiem autisms bieži vien ir saistīts ar obsesīvām idejām, kuras laikā viņi kļūst vienaldzīgi pret apkārtējo pasauli. Tikai kaut kas negaidīts, neparasts var izvest no šīs valsts. Pacientiem ar autismu bieži rodas krampji, kas var izraisīt neparedzamas sekas. Ir zināms, ka gandrīz puse autistu radīja sev bojājumus. Šādi pacienti prasa pastāvīgu aprūpi, uzmanību, jo smagā slimības formā nevar sevi kalpot.
Homeopāti, neirologi, pedagogi joprojām atrisina jautājumu: "Vai man vajadzētu ārstēt autismu?" Veiktie pētījumi rāda, ka ārstēšanas efektivitāte ir atkarīga no slimības stadijas, nožēlas pakāpes un individuāla katram autistam.
Šobrīd tiek izšķirtas šādas autisma cilvēku grupas:
Cilvēks nesazinās ar citiem. Smagākā slimības pakāpe, kas nav ārstējama.
Persona sazinās ar citiem, bet tas notiek tikai ar viņu saprotamā veidā. Viss jaunais uztver ar naidīgumu. Padara monotoniskas kustības, nevēlas staigāt un gulēt, nejūt badu.
Cilvēks labprāt sazinās, bet to raksturo ārkārtējs egoisms. Rūpēties par sevi pilnīgi nevar. Ļoti nelabprāt satrauc no savām savām lietām. Var būt sava veida individuālas prasmes vai spējas, par kurām neviens netaisa.
Autisms turpinās gandrīz nemanāmi. Cilvēks ir ļoti paklausīgs un ļoti piesardzīgs. Viņš mēģina izpildīt visas receptes, noteikumus un norādījumus, kuru dēļ viņš nevar pieņemt neatkarīgu un atbildīgu lēmumu.
Ir skaidrs talants, bieži vien precīzām zinātnēm (matemātika, programmēšana, fizika).
Autisma ārstēšana pieaugušajiem ietver arī pārējo neaizsargātību, palīdzot socializācijai, apturēt slimības progresēšanu. Ir nepieciešams samazināt pacienta uzbrukumu biežumu. Ārstēšana tieši atkarīga no slimības simptomiem un gaitas. Jo ātrāk sākat cīnīties ar slimību, jo labāk rezultātus var sasniegt.
Autisms ir garīga slimība, kas zināmā mērā ir saistīta ar ģenētiskām novirzēm centrālās nervu sistēmas attīstībā. Visbiežāk pirmās slimības pazīmes parādās mazuļa vecumā. Tomēr mehānisms var sākties vecākā vecumā.
Attiecībā uz slimības etioloģiju, ne visiem ekspertiem ir vienots viedoklis. Tiek uzskatīts, ka vienīgais autisma attīstības iemesls ir centrālās nervu sistēmas intrauterīnās attīstības traucējumi.
Slimības rašanos veicina šādi faktori:
pēkšņa parastā dzīvesveida maiņa, piemēram, pārcelšanās, atlaišana no darba, laulības šķiršana, autoavārija;
stipra stresa cēlonis, ņemot vērā to, ka nav iespējams izpildīt citu cilvēku cerības;
ilgstošs problēmu risinājums darbā vai mājās;
vecāku vai vienaudžu bērnībā vai pusaudža vecumā.
Nesen autisma cēloņi ietver iedzimtību un vakcināciju. Jebkurā gadījumā šie riska faktori nav atkarīgi no personas, tāpēc viņš nevar ietekmēt autisma attīstību.
Simptomi var ievērojami atšķirties pacientiem atkarībā no slimības veida un apmēra. 45% pacientu IQ nav augstāks par 50, bet citi tiek uzskatīti par "izcili nenormāliem".
Pieaugušajiem ir tipiskas autisma pazīmes. Pirmkārt, šīs ir socializācijas grūtības, tāpēc autisti nesaprot citu nodomus, vārdus un emocijas. Bieži vien viņi nobijies un satraukti par sejas izteiksmēm, cilvēku žestiem.
Daži nevar turēt acu kontaktu, kamēr citi izklausās uzmanīgi un obsessīvi viņu acīs. Bieži vien cilvēks ar šādu diagnozi nespēj parādīt līdzjūtību vai draudzīgu, un it īpaši romantisku sajūtu. Daži no tiem ir izolēti, jo sabiedrība to nav atzinusi, izmantojot demences vai citus defektus. Citi dod priekšroku vientulībai savas uzvedības dēļ.
Pacientam ir apsēstība par vienu tēmu vai problēmu, bet citās jomās nav interese. Parasti šāds entuziasms palīdz autiestam sasniegt izcilību viņa izvēlētajā darbībā.
Autisma īpatnība pieaugušajiem ir stingra saistība ar viņu pašu režīmu. Gadījumā, ja tiek konstatēta neatbilstība vai noteikta grafika pārkāpums, pacientam var rasties personīga traģēdija. Tajā pašā laikā viņš saņem apmierinājumu no atkārtotām monotonām kustībām savā parastajā vidē.
Bieži vien šādos gadījumos pacientiem tiek traucēta dabiska uztvere, piemēram, vieglie aplauzumi var radīt nepatīkamas sajūtas, un, kad pieskārieni tiek pastiprināti, pacients nomierina. Dažiem autistiem ir maz vai nav sāpju. Viņi bieži agresīvi reaģē uz skaļiem trokšņiem. Ir gandrīz neiespējami uzminēt viņu domas un jūtas.
Autisma uzvedību raksturo stereotipiskas darbības, piemēram, pavirzot galvu vai plecus, pavirzot rokas, sacietējušas kustības, šūpoties viņa ķermeni. Daudziem autizmātiskajiem cilvēkiem vecumā no 20 līdz 25 gadiem nav elementāru pašapkalpošanās prasmju, tāpēc viņiem ikdienas aprūpe ir nepieciešama.
Psihisks izmainījums, ko izraisa hiperaktivitāte vai manierisms, norāda uz slimības attīstību. Pacients bieži ir agresīvs, aizkaitināms, nespēj koncentrēties uz ilgu laiku. Ir ļoti neatbilstoša reakcija uz pieskārienu, piemēram, draudzīgs sveiciens rokām vai pat uz pleca. Pacients nevar normāli sazināties ar citiem, ne tikai ar svešiniekiem, bet arī ar radiniekiem. Bieži vien tos ignorē, neatverot durvis, nereaģē uz zvaniem vai jautājumiem personīgi, vienlaikus nejūtot vainas aiz tiem.
Emocionālā līdzsvara traucējumi izraisa rakstisku uzvedību, monotonitāti darbību veikšanā. Autitis bieži nesaprot, kāda būtība ir vērsta pret viņu, kļūst vienaldzīga pret citu cilvēku sajūtām un visu, kas notiek. Kustība un sejas izteiksmes ir neskaidras un ierobežotas, ir izteikti runas defekti. Parasti tam nav nekādas intonācijas, monotoniskas. Bieži pacientiem ir īpašas pārtikas preferences. Miega un pamošanās var tikt traucēta.
Autisms ir kolektīvs jēdziens par vairākiem nopietniem garīgiem traucējumiem, kuriem ir atšķirīgas pazīmes. Smagas slimības ir autisms, no kuriem daži ir Rett, Kanner un Aspergera sindromi. Pirmā forma bieži tiek izplatīta ģenētiski caur sievišķo līniju un ir progresīva, ilgst apmēram 12 mēnešus, un to ārstē konservatīvi.
Kannera sindroms attīstās 2-3 cilvēki no desmit tūkstošiem cilvēku. Bieži vīrieši ir slimi. Izpaužas kā autisma uzvedības pazīmju kopums. Šo formu raksturo bojājumi smadzeņu apgabalos ar pakāpenisku garīgo atpalicību. Aspergera slimība ir līdzīgi simptomi, bet tā ir mērenāka.
Atkarībā no attīstības stadijas atšķiras vieglas un smagas slimības formas. Ņemot vērā formu, autist var atrast darbu un veikt vienkāršu, vienotu darbu.
Ja pieaugušajam parādās tipiski simptomi, lai iegūtu precīzu diagnozi, jums jāsazinās ar psihiatru. Speciālists apkopo anamnēzi un, ja nav iespējams atrast kontaktus ar pacientu, intervē tuvus radiniekus, kas detalizēti apraksta attīstības klīniku.
Apsekojuma gaitā ir nepieciešams veikt diferenciāldiagnozi, lai izslēgtu šādas psiholoģiskas slimības.
Lai noteiktu autismu pieaugušajiem, tiek izmantoti daudzi testi.
RAADS-R veic arī, lai noteiktu neirozi, depresiju vai šizofrēniju.
Aspie viktorīna. Diagnoze tiek veikta, pamatojoties uz izturēto 150 jautājumu pārbaudi.
Toronto alexithymia skala. Ļauj identificēt somatiskās un nervu sistēmas traucējumus ārējo stimulu ietekmē.
SPQ. Pētījums palīdz novērst šizotipisku personības traucējumus.
EQ - emocionalitātes koeficienta novērtējums.
SQ - mērogs nosaka empātijas līmeni vai tendenci sistemātiskai.
Pēc precīzas diagnostikas pacients tiek izrakstīts terapeitisko procedūru komplekss. Mērķis ir pakāpeniska sociālā adaptācija, normāla dzīves kvalitātes atjaunošana un agresijas novēršana pret citiem.
Autisma ārstēšanas pamatā ir uzvedības iejaukšanās, izmantojot speciāli izstrādātas psiholoģiskās programmas, treniņus un nodarbības. Lai gan šīs metodes ir vispiemērotākās bērniem, vecāki pacienti var apgūt arī saziņas un pašapkalpošanās pamatzināšanas.
Vieglā slimības formā bieži nav nepieciešami medikamenti, un terapeitiskais efekts tiek sasniegts, pateicoties kvalificētai psihologa palīdzībai.
Konservatīvu autisma ārstēšanu veic antidepresanti, stimulanti un antipsihotiskie līdzekļi, kas nomāc agresiju un aizkaitināmību. Medikamentu kontrolē ārstējošais ārsts. Deva ir atkarīga no pazīmēm, slimības norises un slimības stadijas. 50% gadījumu, kad savlaicīgi diagnosticēts autisms pēc rehabilitācijas kursa, pacientam ir sociāli aktīva dzīvesveids, un viņš to var darīt bez radinieku vai medicīniskā personāla diennakts novērošanas.
Šis raksts ir ievietots vienīgi izglītības nolūkos, un tas nav zinātnisks materiāls vai profesionāla medicīniska palīdzība.
Autisma pazīmes un ārstēšana pieaugušajiem
Autisms pieaugušajiem ir nopietns garīgs traucējums, ko izraisa smadzeņu funkcionālie traucējumi. Otrais slimības nosaukums ir Kannera sindroms. Tās rašanās iemesli joprojām nav pilnībā izprotami. Slimība izpaužas kā pilnīga vai daļēja cilvēka spēja pilnībā sadarboties ar ārpasauli. Šādiem cilvēkiem ir grūtības saziņā un sociālajā adaptācijā, viņi nezina, kā domāt ārpus kastes un viņiem ir ļoti ierobežota interešu lokā. Ārsti ārstē autisma jēdzienu kā fenomenu, kura izpausmes raksturs ir atkarīgs no patoloģijas sarežģītības pakāpes un formas. Bērnu autisma vietā ir pieaugušais, kurā izpausmes laika gaitā praktiski nemainās.
Agrīnā bērnībā ir iespējams diagnosticēt autismu. Izteiktu simptomu klātbūtni var noteikt bērnam līdz viena gada vecumam. Fakts, ka mazulim ir autisms, liecina par tādām pazīmēm kā darbības trūkums, nesabojāšana, slikta atbilde uz savu vārdu, emocionalitātes trūkums.
Simptomi šīs patoloģijas klātbūtnē izpaužas no paša dzīves sākuma, un līdz trīs gadu vecumam par to nav šaubu. Pieaugot vecākiem, slimības simptomi kļūst arvien izteiktāki. To var izskaidrot ar to, ka bērnu uzvedību nosaka viņa personības individualitāte, bet pieaugušo novirzes ir pārsteidzošas.
Cilvēki, kuri ir atraduši autismu, mēģina neatstāt savu mazo pasauli, viņi necenšas veidot jaunas paziņas, viņi nesazinās un atzīst tikai plaši pazīstamus cilvēkus un radiniekus, ar kuriem viņiem jārunā dienu no dienas. Sarežģītības rašanās autizētās sociālās adaptācijas dēļ var izskaidrot ar diviem iemesliem:
zemapziņas vēlēšanās pēc vientulības;
grūtības veidot sociālās attiecības un attiecības.
Autisti neuzrāda interesi par apkārtējo pasauli un jebkādiem notikumiem, pat ja tie ietekmē viņu intereses. Viņi var uztraukties tikai tad, ja notiek emocionāla kratīšana vai būtiskas izmaiņas parastajā notikumu gaitā.
Saskaņā ar statistiku, apmēram 10% pacientu, kas cieš no šīs slimības, var kļūt par relatīvi neatkarīgiem cilvēkiem. Visiem citiem pacientiem nepieciešama periodiska palīdzība no tuviem radiniekiem un aprūpe.
Tāpat kā jebkura cita slimība, autisms ir savi simptomi. Starp šīs patoloģijas galvenajām iezīmēm ir:
Autistiem ir arī šādas īpašības:
reakcija uz skaļu skaņu;
grūtības ar informācijas uztveri un mācīšanos.
Autisti ar jebkāda veida slimību visu savu dzīvi iztērē no sabiedrības. Viņiem ir grūti panākt sociālo kontaktu veidošanos, turklāt pacienti ar šo diagnozi nejūt vajadzību to darīt.
Medicīniskajā terminoloģijā ir jēdziens "autizētam vilnim-niljam". Šajā cilvēku kategorijā ietilpst pacienti ar demenci vai cilvēkiem ar invaliditāti ar iedzimtu runu un dzirdes traucējumiem. Sabiedrība to noraida, viņi parasti nonāk sevī, bet pacientiem rodas diskomforts.
Autismu sauc arī par iedzimtu patoloģiju. Patiesiem pacientiem saziņa ar citiem cilvēkiem nav interesanta. Šīs slimības parādību izskaidro autistu tendence uz asoiālo dzīvi. Bērnībā viņi sāk runāt diezgan vēlu. Šajā gadījumā iemesls nav vāja psihiskā attīstība vai fiziskas novirzes, bet komunikācijas motivācijas trūkums. Laika gaitā lielākā daļa autistu apgūst komunikācijas prasmes, bet viņi to nelieto, un tos neuzskata par primārajām vajadzībām. Pieaugušie pacienti nav verbose, un viņu runai nav emocionālas krāsas.
Autistiem ir lielāka vajadzība pēc stabilitātes un konsekvences. Viņu rīcība ir ļoti līdzīga rituālai. Tas izpaužas kā ikdienas rutīnas ievērošana, atkarība no tiem pašiem paradumiem un lietu un personisko priekšmetu sistematizācija. Medicīniskajā terminoloģijā ir definēta "autistu diēta". Pacienti agresīvi reaģē uz jebkādu viņu dzīvesveida pārtraukumu. Pamatojoties uz to, viņi var pat attīstīt panikas stāvokli. Autisti ir ārkārtīgi negatīvi par pārmaiņām. Tas var izskaidrot viņu interešu ierobežojumus.
Tendence atkārtot tās pašas darbības dažreiz noved pie tā rezultāta idealizācijas, kuras pilnveidošanos nosaka pacienta garīgo spēju līmenis. Lielākā daļa pieaugušo autistu cieš no invaliditātes un tiem ir zems IQ. Šajā situācijā viņi nekļūst par virtuoziem šaha spēlē. Labākajā gadījumā viņu galvenā izklaide būs bērnu dizainers.
Saskaņā ar statistiku, autisma pazīmes gan vīriešiem, gan sievietēm parādās vienādi.
Viegla autisma forma norāda uz maksimālu pielāgošanās iespēju sabiedrībā. Pēc nogatavināšanas šiem pacientiem ir visas iespējas iegūt darbu, ja tāda paša veida darbības atkārtošana ir nepieciešama bez papildu apmācības.
Pieaugušo autisms - kā traucējumi rāda ar vecumu
Autisms attiecas uz kopēju attīstības traucējumiem un tipiskos gadījumos izpaužas pirmajos trīs bērna dzīves gados. Ļoti bieži mēs dzirdam par bērnības autismu vai agrīnās bērnības autismu. Tomēr ir vērts atcerēties, ka bērniem tiek diagnosticēts autisma spektrs un tie kļūst par pieaugušajiem ar autismu. Bērni, kuru autisma simptomi tiek diagnosticēti 5-6 gadu vecumā, saņem autisma autisma diagnozi.
Tomēr pieaugušajiem, kuri izturas savādi un saskaras ar sociālajām attiecībām, psihiatri ir ļoti nelabprāt atzīst autismu. Pieaugušo problēmas, neraugoties uz to, ka trūkst atbilstošu autisma pētījumu, cenšas dažādi pamatot un meklēt atšķirīgu diagnozi. Bieži vien pieaugušie autiti tiek uzskatīti par ekscentrikiem, cilvēkiem ar neparastu domāšanas veidu.
Autisms ir noslēpumaina slimība ar ļoti sarežģītu un sarežģītu diagnozi daudzos veidos nesaprotamu iemeslu dēļ. Autisms nav garīga slimība, kā to domā daži cilvēki. Autisma spektra traucējumi ir bioloģiski nosakāmi nervu traucējumi, kuros psiholoģiskās problēmas ir sekundāras.
Mīlestība ir atzīts autisma simbols
Kas ir autisms? Tas rada grūtības uztvert pasauli, problēmas sociālajās attiecībās, mācīties un sazināties ar citiem. Katrs autisma simptomi var būt dažāda intensitāte.
Visbiežāk cilvēki ar autismu izrāda uztveres traucējumus, citādi viņi sajūt pieskārienu vai arī viņi uztver skaņas un attēlus. Var būt paaugstināta jutība pret troksni, smakas, gaismu. Bieži vien rāda mazāk jutību pret sāpēm.
Vēl viens veids, kā redzēt pasauli, padara aitu cilvēkus par savu iekšējo pasauli - pasauli, kuru viņi saprot tikai viņi.
Galvenās autisma cilvēku problēmas ir šādas:
problēmas ar attiecību un jūtu īstenošanu;
grūtības izteikt savas emocijas un interpretēt citas izteiktas emocijas;
nespēja lasīt neverbālas ziņas;
izvairīties no saskares ar acīm;
dod priekšroku apkārtējās vides nemainīgumam, nepieļauj izmaiņas.
Cilvēkiem ar autismu ir specifiski runas traucējumi. Ārkārtējos gadījumos autisti nerunā vispār vai sāk runāt ļoti vēlu. Saprast vārdus tikai burtiskā nozīmē. Viņi nespēj noķert joku, mājienu, ironijas, sarkasma, metaforu jēgu, kas padara socializāciju ļoti sarežģītu.
Daudzi autisma cilvēki saka lietas, kas neatbilst situācijas kontekstam, neskatoties uz to, ka vide tiem parasti tiek uzklausīta. Viņu vārdi nav krāsaini vai ļoti formāli. Daži izmanto stereotipiskus saziņas veidus vai runā tā, it kā tos lasītu vadībai. Autistiem ir grūti iekļūt sarunā. Viņi pievērš pārāk lielu nozīmi dažiem vārdiem un ļaunprātīgi izmanto tos, lai viņu valoda kļūtu stereotipiska.
Bērnībā bieži rodas problēmas ar vietniekvārdu (man, viņš, tevis, mēs, jūs) atbilstošu lietošanu. Kamēr citi izrāda izrunas pārkāpumus, viņiem ir nepareiza balss intonācija, viņi runā pārāk ātri vai vienatnē, vāji uzsver vārdus, "norīt" skaņas, čukstēt zem viņu elpas, utt.
Dažos gadījumos autisma spektra traucējumi izpaužas obsesīvās interesēs, bieži vien ļoti specifiskās, mehāniskās iespējas iegaumēt noteiktu informāciju (piemēram, slaveno cilvēku dzimšanas dienas, automašīnu reģistrācijas numurus, autobusu sarakstus).
Attiecībā uz citiem, autisms var izpausties vēlmei, lai racionalizētu pasauli, lai visa vide būtu droši un nemainīgi. Katrs "pārsteigums", kā likums, izraisa baiļu un agresiju.
Autisms ir arī elastīguma trūkums, stereotipiska uzvedība, sociālās mijiedarbības pārtraukšana, grūtības pielāgoties standartiem, pašcieņcilība, slikta ķermeņa valoda vai sajūtu integrācijas traucējumi.
Ir grūti standartizēt pieaugušo īpašības ar autismu. Tomēr ir svarīgi, ka autisma gadījumu skaits gadu no gada pieaug, un tajā pašā laikā daudzi pacienti joprojām netiek diagnosticēti, ja vien vāja autisma diagnoze.
Parasti autisma spektra traucējumi tiek diagnosticēti pirmsskolas vecuma bērniem vai agrā bērnībā. Tomēr gadās, ka slimības simptomi izpaužas ļoti vāji, un šāda persona dzīvo, piemēram, ar Aspergera sindromu līdz pat pilngadībai, uzzinājusi par šo slimību ļoti vēlu vai vispār nezina.
Tiek lēsts, ka nekad nav diagnosticēts vairāk kā ⅓ pieaugušo ar Aspergera sindromu. Bezsamaņā sastopama slimība rada lielas problēmas pieaugušo autismam sociālajā, ģimenes un profesionālajā dzīvē. Viņi saskaras ar diskrimināciju, jo ir nepamatotas, augstprātīgas, dīvainas attieksme. Lai nodrošinātu minimālu drošības līmeni, viņi izvairās no saziņas, dod priekšroku vientulībai.
Autisma traucējumu kontekstā var attīstīties citas garīgās dabas problēmas, piemēram, depresija, garastāvokļa traucējumi, pārmērīga jutība. Ja jūs neārstējat autismu, pieaugušajiem tas bieži padara vai pat neiespējami patstāvīgi pastāvēt. Autisti nezina, kā adekvāti izteikt emocijas, nezina, kā domāt abstrakti, un tos izceļas ar augstu spriedzes pakāpi un zināšanu līmeni starppersonu prasmēm.
Nacionālās autizniecības biedrības institūcijās, kā arī citās organizācijās, kas sniedz palīdzību pacientiem ar autismu, pacienti var piedalīties rehabilitācijas nodarbībās, kas samazina trauksmi un palielina fizisko un garīgo formu, palielina koncentrāciju, iemāca viņus iesaistīties sabiedriskajā dzīvē. It īpaši: teātra nodarbības, logopēdija, šūšanas un šūšanas nodarbības, kinoterapija, hidroterapija, mūzikas terapija.
Autismu nevar izārstēt, bet jo ātrāk ārstēšana tiek sākta, jo labāk ārstēšanas rezultāti. Īpašās skolās pusaudžiem ar autismu ir lielāka iespēja realizēt sevi dzīvē. Šajās skolās ir šādas nodarbības: sociālo prasmju apgūšana, darbības neatkarības uzlabošana, pašapkalpošanās, plānošanas pasākumu apmācība.
Autisma pieaugušo darbības līmenis atšķiras atkarībā no slimības formas. Cilvēki ar augstu funkcionālu autismu vai Aspergera sindromu var labi sadzīvot ar dzīvi sabiedrībā - strādāt, sākt ģimeni.
Dažās valstīs pieaugušajiem autitiem ir izveidoti īpaši aizsargājami grupu dzīvokļi, kuros pacienti var paļauties uz pastāvīgo aprūpētāju palīdzību, bet vienlaikus tas viņiem neaizliedz tiesības uz neatkarību. Diemžēl cilvēki ar dziļiem autisma traucējumiem, kas bieži vien saskaras ar citām slimībām, piemēram, epilepsiju vai pārtikas alerģijām, nespēj patstāvīgi dzīvot.
Daudzi pieaugušie ar autismu neatstāj māju, kamēr viņus rūpējas viņu tuvinieki. Diemžēl daži vecāki pārāk daudz rūpējas par saviem slimajiem bērniem, tādējādi radot vēl lielāku kaitējumu.
Autisms ir neārstējama slimība, bet intensīva un agrīna terapija var daudz izlabot. Vislabākos rezultātus iegūst ar uzvedības terapiju, kas izraisa izmaiņas funkcionēšanā, attīsta spēju sazināties ar citiem, iemācas tikt galā ar darbībām ikdienas dzīvē.
Cilvēki ar smagākiem autisma veidiem psihiatra aprūpē var izmantot simptomātisku farmakoterapiju. Tikai ārsts var noteikt, kuras zāles un psihotropās vielas pacientam vajadzētu lietot.
Daži no tiem būs psihostimulējošas zāles, lai novērstu koncentrācijas traucējumus. Citi palīdzēs serotonīna atpakaļsaistes inhibitoriem un sertralīnu, kas uzlabo garastāvokli, palielina pašnovērtējumu, mazina vēlmi pēc atkārtotas uzvedības.
Ar propranolola palīdzību jūs varat samazināt agresijas uzliesmojumu skaitu. Risperidons, klozapīns, olanzapīns tiek izmantots psihisko traucējumu ārstēšanā: apsēstības uzvedība un sevis kaitējums. Savukārt buspironu ieteicams lietot pārmērīgas aktivitātes gadījumā un ar stereotipiskām kustībām.
Daži pacienti pieprasa ieviest pretepilepsijas līdzekļus, garastāvokļa stabilizatorus. Zāles atļauj simptomātisku ārstēšanu. Lai uzlabotu autisma darbību sabiedrībā, nepieciešama psihoterapija.
Ir vērts atcerēties, ka liela grupa cilvēku ar viegliem autisma traucējumiem ir izglītotas personas. Starp tiem ir pat izcili zinātnieki un dažādu talantu mākslinieki, kas pārstāv savantu iezīmes.
✓ Rakstu pārbauda ārsts
Daudziem vecākiem autisms ir briesmīga diagnoze, kas rada daudzas grūtības personīgajā un profesionālajā jomā. Tiek uzskatīts, ka šī diagnoze tūlīt izpaužas no pirmām dzīves dienām ar īpašām sejas īpašībām, nepiemērotu uzvedību un neiespējamību sazināties ar citiem cilvēkiem. Bet tas ir tikai daļa no simptomiem, kas tiek likti vissarežģītākajā autisma gadījumā. Citas situācijās cilvēks var dzīvot bez precīza diagnozes. Lai palīdzētu novērst šaubas, varat veikt aptauju vai testus, kurus var atrast arī internetā.
Galvenās autisma pazīmes pieaugušajiem
Vispirms jāpievērš uzmanība tam, cik vientuļš cilvēks ir. Cilvēki ar autismu ir pakļauti izolācijai, jo viņiem apkārt nav pienācīgas izpratnes. Ja bērnībā slimība visbiežāk izpaužas kā emocionāls traucējums, tad pieaugušā vecumā tas izraisa pacientu slēgtā dzīvesveidā.
Otra spilgtā slimības iezīme ir saziņas problēma. Īpaši strauji tas izpaužas sarunā par skaļiem un asainajām krāsām. Šādos gadījumos pacientam var būt agresīvs saziņa, vēderā vērojamas stipras sāpes. Turklāt jums vajadzētu pievērst uzmanību arī šādām funkcijām, kuras ir atrodamas pacientiem ar aprakstīto diagnozi:
neliels interešu skaits un grūtības apgūt jaunu uzņēmējdarbību;
pastāvīga cikliskā aktivitāte, dažkārt šķietami paranojas;
vairums paziņu pacienta dzīvē ilgst tikai dažas dienas, jo autija vienkārši nepieņem noteikumus un noteikumus, kurus sarunu biedrs ievēro;
dažreiz slimību sarežģī nejutīgums vai dzirdes traucējumi, kas padara izolāciju kļuvušas vēl stiprākas;
saziņas defekti, ko var raksturot ar nestabilitāti, dažu burtu izteikšanas neiespējamību un letarģiju;
nevēlas, lai kāds pieskaras ķermeņa vai autisma cilvēka lietām;
iespēja radīt panikas lēkmi spilgtā gaismā vai skaļajās skaņās;
bieža agresija pret citiem.
Uzmanību! Dažreiz autisma cilvēka agresīvā uzvedība var izraisīt jebkādu nenozīmīgu jaunu lieta. Šajā gadījumā tikai pazīstama vide var saglabāt pacientu tonī, kur nav ieteicams kaut ko pieskarties un izraidīt citus ģimenes locekļus.
Autisma sindromi un to īpašības
Autisms ir parasts nosaukums vairākiem sindromiem, kuriem raksturīgas kopīgas iezīmes, bet arī viņu īpašības un raksturīgie uzvedības modeļi.
Slimību raksturo acīmredzami smadzeņu garozas bojājumi, kuru dēļ pacientam ir nopietnas saziņas problēmas, ir konstatēti runas defekti, agresīva uzvedība, intelektuālie dati ir maigi, gandrīz nav iespējams atrast kopīgu valodu ar kādu personu. Spēj pastāvēt tikai vienā pazīstamā vidē. Ne vairāk kā divi no desmit tūkstošiem cilvēku cieš no šī sindroma, to var diagnosticēt jau bērnībā.
To var raksturot ar tādām pašām iezīmēm kā Kanners, bet šajā gadījumā slimību var identificēt vāja un spēcīga forma. Ar vāju slimības formu, pacients var kļūt par pilntiesīgu sabiedrības locekli, ja viņš var pārvarēt savu neveiklību. Viņš var strādāt un veikt nepieciešamās lietas normālai profesionālajai un personiskajai dzīvei. Bet viņš arī būs ļoti fiksēts uz viņa darbību, viņam nebūs daudz hobiju un lielāko daļu laika viņš noteikti pavadīs izolēti. Kā Kannera gadījumā, sindroms cieš no ne vairāk kā diviem vai trim cilvēkiem no desmit tūkstošiem dzimušo.
Šo slimību var pārnēsāt tikai caur sievišķo līniju. Parasti šādas sindroma uzvedības iezīmes var apturēt ar zālēm ar diezgan īsu terapijas kursu. Bet autisma un runas defektu raksturīgo ārējo iezīmju klātbūtni nevar noņemt ar zālēm. Slimība attīstās ilgu laiku, tā ir daudz retāk nekā pirmie divi sindromi. Pēc dziedināšanas sieviete var strādāt un sevi pasniegt.
Dažreiz nav iespējams identificēt specifisku sindromu, tādā gadījumā mēs varam runāt par kombinētu sindromu. Tā sarežģītību nosaka arī ārējie un uzvedības dati.
Uzmanību! Precīzs sindroms var noteikt tikai pieredzējis ārsts, jo ir nepieciešams uz vietas pārbaudīt un novērot pacientu kādu laiku.
Autisms (latītisks autisms) - slimība, kas saistīta ar ģenētiski noteiktiem centrālās nervu sistēmas attīstības defektiem, kas visbiežāk izpaužas pirmajos dzīves gados. Šādiem pacientiem raksturīga sociāla pasivitāte un emocionāla atslāņošanās. Neskatoties uz medicīnas kā zinātnes ievērojamu attīstību, slimības cēloņi joprojām nav skaidrāki. Meklējot efektīvu terapiju autismam, tas arī nesniedz rezultātus. Sākumā agrā bērnībā, traucējumam ir pastāvīgs protams bez klīniskās remisijas periodiem. Slimības simptomi un ārstēšana ir atkarīga no garīgās veselības traucējumu formas.
Pieaugušajiem autisms izpaužas raksturīgā sindromu triādē:
Plašs interešu loku un uzvedības normas.
Pirmā autisma pazīme pieaugušajiem ir sociālā izolācija. Pacients ir savā, šķīries no sabiedrības, pasaules, nevēloties sazināties ar citiem cilvēkiem. Bieži vien sociālais aplis ir tikai ģimenes locekļiem, kas rūpējas par pacientu. Sociālā atstumtība liedz cilvēkam gatavību patstāvīgi atrisināt elementāras problēmas, tādēļ pat pēc pieauguša vecuma pieaugušie ar autismu atrodas radinieku uzraudzībā. Pat nelielas izmaiņas pastāvīgajos dzīves apstākļos var izraisīt garīgo traucējumu progresēšanu un palielināt sociālās aktivitātes trūkumu.
Nepārliecinieties par iedzimtu slimību ar tā saukto iegūto autismu, kas attīstās uz runas defektu, dzirdes vai citu traucējumu fona.
Šajā gadījumā cilvēks apzināti ierobežo saskarsmi ar cilvēkiem, baidoties nožēlot par to sabiedrībā. Šajā gadījumā sociālās atstumtības dēļ pastāv milzīgs diskomforts.
Sociālās aktivitātes trūkums rada saziņas traucējumus. Pacienti ar autismu vispirms sāk sarunu, atbildot uz jautājumiem, kurus viņi izmanto ar ierobežotu vārdu krājumu. Pacienta runai nav emociju, skaļums var atšķirties no čukstiņa līdz kliedzienam. Arī neverbālās žesti, piemēram, aplaupīšana vai skūpsti, arī nerada emocijas.
Ierobežota interešu klāsts un konsekvences nepieciešamība
Šāda veida garīgo traucējumu raksturo ierobežota interešu loku. Pacientam var būt interese par kaut ko (profesiju vai tēmu), ar kuru viņš var visu laiku pavadīt, veicot atkārtotas darbības.
Mainoties ierastajam dzīvesveidam, var būt agresijas uzbrukumi, bieži vien vērsti uz sevi. To laikā pacients var savainot sevi, iekost. Saskaņā ar statistiku, apmēram trešdaļa pacientu piedzīvo auto-agresiju.
Papildus iepriekš minētajai triādei pacientiem ar autismu var būt:
parastā miega modeļa pārkāpšana;
dusmas cīņā pret citiem.
Šajā posmā pieaugušo autisms ir četrās formās:
Pirmā forma ir visnopietnākais un to papildina visi ar autismu saistītie simptomi pieaugušajiem. Šiem pacientiem ir dziļa sociāla traucējumu tendence, tādēļ viņiem nepieciešama pastāvīga uzraudzība un kontrole.
Pie viegla forma slimības, vārdu krājums un uzvedības principi sabiedrībā neatšķiras no vidējiem iedzīvotāju datiem. Šādi cilvēki ir pilntiesīgi sabiedrības locekļi, spējīgi patstāvīgi risināt uzticētos uzdevumus.
Rett sindroms ir dzimumu atkarība. Tās izskats ir raksturīgs pieaugušām sievietēm autistiem. Slimības prognoze ir nelabvēlīga, jo patoloģiju papildina elpošanas mazspējas epizodes, kuras ir letālas.
Apvienotā forma diagnosticēta ar jauktu klīnisko ainu.
Pieaugušiem ar autismu jāsaņem visaptveroša ārstēšana, kas jāsāk nekavējoties pēc diagnozes noteikšanas. Tās mērķi ir:
Terapijas pamats pacientiem ar šādu garīgo traucējumu ir uzvedības iejaukšanās. Šīs ārstēšanas programmas izstrādā psihologi un vislabāk darbojas agrīnā bērnībā. Viņi palīdz bērnam sociālajā integrācijā, ļauj jums attīstīt nepieciešamās iemaņas pašapkalpošanai. Laikus laicīgi sākt ar speciālistu var mazināt autisma simptomus vēlākā pieaugušā vecumā.
Slimības kompleksā terapija ietver zāļu lietošanu. Tiek ņemts vērā pamatots pieteikums:
antidepresanti - ķīmiskas vielas, kas normalizē garastāvokli;
antipsihotiskie līdzekļi, kas ļauj samazināt agresijas izpausmes;
stimulanti - zāles, kas uzlabo pacienta garīgo stāvokli.
Zāļu spektrs un to recepšu daudzums ir individuāls un atkarīgs no simptomu nopietnības, konkrētā slimības gaita.
Vieglās autisma formas ārstēšana var būt bez narkotikām, tikai izmantojot kvalitatīvu psihologu darbu.
Atradis kļūdu? Izvēlieties to un nospiediet Ctrl + Enter
Autisms (autisms) ir garīgs traucējums, kas rodas bez remisijas periodiem, un to raksturo sociālās prasmes trūkums bērniem un bērniem.
Līdzīgi Raksti Par Depresiju
Neirozes ārstēšana patiešām palīdz tautas līdzekļiem
Asteno-depresijas sindroms: mūsdienu redzējums
Senestopātijas cēloņi, simptomi, diagnostika un ārstēšana
Narkotikas, lai samazinātu alkohola cravings
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu neiroze: kāda tā ir, tās simptomi un ārstēšana
"Es neesmu traks?" Kāda ir atšķirība starp garīgo un emocionālo veselību.
Kādas tabletes par bailēm un trauksmi piedāvā stacionāro un tradicionālo medicīnu problēmu risināšanā
3. Hipertimidālas, distumiskas, emocionālas, trauksmes akcentācijas veidi K. Leonharda tipoloģiskajā modelī
Galvenās atšķirības starp psihogēnu un endogēnu depresiju
Alkohola kodēšana - cenas, metodes un sekas. Kā kodu no alkoholisma
Profesionālās stresa novēršanas un pārvarēšanas problēma
Kā tikt galā ar depresiju menopauzes laikā
Obsesīvo domu ārstēšanas cēloņi, faktori un metodes
Kā novērst nervozitāti un aizkaitināmību: zāles pieaugušajiem un bērniem
Klīniskie testi depresijas un trauksmes līmeņa noteikšanai tiešsaistē
Stresa un nervu tabletes, pretsāpju līdzekļi un depresijas zāles
Kā palīdzēt sev ar depresiju - depresijas bez narkotikām ārstēšana
Ķermeņa orientētas psihoterapijas pamatjēdzieni. Galvenie jēdzieni un praktiskā pielietošana
Vīriešiem ir arī tendence uz psihozi - kādi ir cēloņi un simptomi?
Protams, periodi, grandības maldiem un tā sekām simptomi
Zung depresijas tests - depresija, depresijas diagnostika tiešsaistē
Depresija vai neiroze. Kā atpazīt
1. padoms: kādus vitamīnus dzert ar nogurumu
12 veidi, kā palīdzēt nomākts cilvēks
Anoreksija ir slimība, kuras pamatā ir neiropsihiatriski traucējumi, ko izraisa obsesīvs vēlēšanās zaudēt svaru, bailes no aptaukošanās. Pacienti ar anoreksiju cenšas samazināt ķermeņa svaru, izmantojot diētu, tukšā dūšā, šokējošu vingrinājumu, kuņģa skalošanu, klīniskos efektus un izraisīt vemšanu pēc ēšanas.
Kā ārstēt apakšējo ekstremitāšu neiropātiju mājās?
Bipolāru traucējumu tests (mānijas depresīvā psihoze)
© Copyright 2022 www.avanta-medical.com Visas Tiesības Aizsargātas