lv en lv nl hbs_lat lv lv sl lv en nl hbs_lat lv lv lv de es lv lv lv lv lv lv lv en lt lv en lv lv en lv lv lv lv lv en lv lv en lv en lv lv lv lv lv lv lv hbs_lat en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv eu lv en
Par bērnības emocionālajām traumām un pieaugušajiem neirotiķiem | Mammamuntetiem.lv
Jaunākie raksti Ziņas Grūtniecība Bērns Ģimene un attiecības Māja un dārzs Skaistums un veselība Svētki Receptes Viedokļi Žurnāli Video Tēva diena Viedā māja
Uzskata, ka tāda cilvēka personības iezīme kā introvertums vai ekstravertums, ir iedzimta un praktiski nav maināma. Daudzi pieaugušie sevi dēvē par introvertiem, jo labāk jūtas tad, ja nav uzmanības centrā. Viņi ir labi klausītāji, bet reti kad kļūst par to, ko sauc par “kompānijas dvēseli”. Turpretim ekstraverts ir enerģijas pārpilns, viņam patīk sarunāties ar citiem, ballēties, viņš smeļas enerģiju no komunicēšanas ar apkārtējiem.
Nopietnākās emocionālās traumas bērni piedzīvo vecumā no 3 līdz 5 gadiem.
Populārais krievu psihologs Mihails Labkovskis uzskata, ka liela daļa introvertu patiesībā par tādiem kļuvuši tāpēc, ka auguši emocionāli neveselā ģimenē, vecāki ir  bijuši neirotiķi, kas savos bērnos jau no mazotnes ir radījuši nedrošību.
Tagad šie bērni ir pieauguši, bet ciemakukulī no bērnības paņēmuši sajūtu, ka viņu personība un viņu problēmas pieaugušos neinteresē. “Liec mani mierā!”, “Esmu noguris”, “Parunāsim citreiz...” un citas frāzes no vecākiem viņi dzirdēja biežāk nekā gatavību tikt uzklausītiem.  Ar laiku šie bērni iemācījās visus pārdzīvojumus paturēt sevī un noslēgties. Lūk arī introverts gatavs!
Kad gaidāms pirmais sniegs? Laika vērotāja prognozes
Kas ir Miķeļdiena un ko par to vēsta ticējumi
Ja vēlies izaudzināt rūpīgus un gudrus bērnus, ļauj viņiem dzirdēt tevi sakām šīs 11 frāzes
Labkovskis uzsver, ka nopietnākās emocionālās traumas bērni piedzīvo vecumā no 3 līdz 5 gadiem. Tas ir laiks, kad mazulim vajadzētu iegūt drošības sajūtu, kas ir dzīves bez neirozēm pamatu pamats. Bet viņš dzīvo vidē, ko varētu dēvēt par “katastrofas gaidīšanu”. Turklāt tās nebūt nav milzīgas traģēdijas.  Visbiežāk šo katastrofas gaidīšanas sajūtu rada pat ļoti ikdienišķa vecāku rīcība. Piemēram, iebiedēšana "Neskrien! Tūlīt paklupsi un sasitīsies!", "Pakļūsi zem mašīnas un tev “izsmērēs par ceļu”; "Ja nemācīsies, paliksi par nabagu un sētnieku... "
Ir vienreizējas traumas, piemēram, bērns palika tumšā telpā un nobijās, vecāki izšķīrās, nomira vecmāmiņa...
Un ir ilgstoši traumatiskas situācijas, kas veidojas ģimenēs, kur viens vai abi pieaugušie ir neirotiķi. Viņi cieš, uzvedās neprognozējami – vienu dienu samīļo bērnu, citu dienu par tādu pašu situāciju soda, draud, rada nepārejošu spriedzi, kurā bērnam ir jāaug un jāveido sava sajūta pret pasauli. Ilgstoša nelabvēlīga vide var veidoties ne tikai ģimenē, bet arī bērnudārzā vai skolā. Neviena no šīm situācijām nebūtu bērnam jāpacieš.
Katram sava izturības robeža
“Kas gan tur briesmīgs? Man tā bija, un ar mani viss kārtībā!”, dažreiz uzskata daļa pieaugušo.
Uz psiholoģiskām traumām katrs cilvēks, arī bērns, reaģē atšķirīgi. Tāpat kā katram ir cita acu krāsa, auguma parametri un balss, arī psihes spēja izturēt emocionāli smagu situāciju katram ir atšķirīga. Viens tiek galā ar emocionāli ļoti smagu situāciju un nesalūzt, bet citam vajag atbalstu pat tad, kad ir nomiris kaimiņu kaķēns.
Tas, ko bērnībā vecākiem būtu jāieliek bērnā, ir stabilitātes, drošības un uzticēšanās sajūta pasaulei.
Ja pieaugušo uzvedībā un izpausmēs ir agresija, pazemošana, bērna kritizēšana, tad tas viss, diemžēl, izpaužas tieši pretēji – uzticēšanās cilvēkiem un pasaulei nav iespējama. Tad drošāk ir mīlēt un rūpēties par kaķi, vai suni, bet cilvēkus no savas dzīves turēt drošā attālumā.
Emocionālo traumu rada baiļu, trauksmes sajūta. Vēlāk tā var izpausties kā dažādas fobijas vai panikas lēkmes, bet ikdienas komunikācijā kā neuzticēšanās cilvēkiem. Lūk, ir tapis introverts, kāds viņš nebūtu, ja ne apkārtējie apstākļi.
Labkovskis aicina pieaugušos, kas šobrīd audzina bērnus, savās izpausmēs būt pēc iespējas prognozējamākiem, būt pieejamiem, ka bērns grib aprunāties, un nekad nepārtraukt savu bērnu, ka viņš vēlas jums uzticēt kādu savu problēmu. Nevajag strostēt un dot vērtīgus padomus, labāk uzklausiet.
Pazīmes, kas varētu liecināt, ka pieaugušajam ir bērnībā iegūtas emocionālās traumas:
Nespēja paust savas jūtas
Emocionāla nomāktība un pārliecība, ka “Es nespēju iemīlēties”, “Es neprotu pastāstīt, ko jūtu.”
Nespēja realizēt savi ne darbā, ne ģimenes dzīvē
Nevēlēšanās radīt vai audzināt savus bērnus
Mihails Labkovskis Introverts Ekstraverts Temperments Psihologs
Ukraina Video padomi Valsts atbalsts Zīdainis Atbild ginekologs Tēva loma Rudens veltes Āboli Idejas vakariņām
Mammamuntetiem.lv aicina: ejot uz vēlēšanām, ņem līdzi bērnu!
Kā nekļūdīties, izvēloties visatbilstošāko biroja galdu?
Vai izsvītrot visus kandidātus biļetenā ir laba doma? Kas jāzina, ejot vēlēt Saeimu
Padomi alerģijas simptomu mazināšanai: pareiza mazgāšanas līdzekļu izvēle
5 dekoratīvi košumkrūmi piemājas dārzam
Saeima konceptuāli atbalsta ieceri ievērojami pacelt minimālo algu jau no janvāra
Vai botas drīkst mazgāt veļasmašīnā? Atbild eksperti
Kas ir Miķeļdiena un ko par to vēsta ticējumi
Kad gaidāms pirmais sniegs? Laika vērotāja prognozes
Liepājā sadurtā skolotāja pastāsta par piedzīvoto uzbrukumu: "Viņa turpināja durt, tad paklupu un viņa sāka mani kušināt."
Audzināt bērnu bez kliegšanas. Četri soļi vecāku uzvedības mainīšanai
Ja vēlies izaudzināt rūpīgus un gudrus bērnus, ļauj viņiem dzirdēt tevi sakām šīs 11 frāzes
Vīrs gūst baudu, skatoties muskuļotu sieviešu video
Ķirurgs onkologs Guntis Ancāns: ārstus satrauc zēnu diskriminācija, arī viņi jāvakcinē pret CPV
Kā reāli izšķirties, ja vīrietis atsakās pamest mājokli?
Vecākiem ir visas tiesības justies satrauktiem esošajā situācijā. Psiholoģe stāsta, kā nesajukt prātā
Vairāk rakstu no "Ģimene un attiecības"
© SIA Mammām un tētiem, 2022. Satura kopēšana un pārpublicēšana komerciālos nolūkos aizliegta.
All Copyright © SIA Mammām un tētiem. All rights reserved.