fr lv es lv en lv en ceb lv lv fi es es lv lv lv fr ceb lv lv lv es es lv lv lv lv lv lv lv es lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv fi de lv nl fr lv lv lv lv lv lv lv lv gl lv lv fr lv lv lv uk en eo lv lv lv lv en
"It’s gonna be hard!"- They say! Jā, tikai neviens nepasaka cik. Visa diena pāri Pirenejiem. Savā galvā biju pieņēmusi, ka pusi ceļu iesim augšup un pusi lejup. Tā nebūs. 21 km augšup un 4 stāvi km lejup. Bet visu pēc kārtas.
No rīta cēlos 6:30, tēja un dodos ceļā. Ceļu kopā uzsākām trijatā – istabas biedrene Stefanija no Skotijas un Robs no Anglijas.
Izejot ārā, sajūta kā pirtī. Ļoti mitrs. Nepagāja ne kilometrs līdz pati biju slapja. Karsti. Zeķes un botas arī mitras, bet uzreiz zeķes mainīt negribu. Jāpiemin, ka pie somas piekarinātās vakardienas zeķes, kas neizžuva pa nakti, arī nežūst.
Pirmie 10 km bija killers. Ļoti stāvi augšup.
Mazliet piedzen kājas, karsti. Pie 6 km mēs pazaudējām Robu, kaut kur atpalika. Ieraudzījusi vārtus, man vienīgā doma – atvēsināties. Tā mēs to darījām.
Stefa atzina, ka tā bija mana labākā ideja. Vismaz nākamās 10 minūtes mūsu sejas jutās svaigas. Nekad uz vārtiem vairs neskatīšos citādāk.
Pirmais ūdens krāns. Jeiij! Atvieglojums sejā.
Ap 12 km sākās pasaka. To nav iespējams izstāstīt un bildēs parādīt. Mēs iegājām mākoņos/miglā.
Bet pats skaistākais bija tas, ka visapkārt bija ļoti daudz zirgu, aitu, kazu, govju un visas ar zvaniņiem. Meditēt nemāku, bet miglā, mierā tā zvanu skaņa aizveda citā pasaulē. Un šī skaņa sekoja vēl 8 km.
Gāju kādu brīdi viena.
Varēju padomāt, bet to nedarīju, jo miers bija tas, kādēļ šeit atbraucu. Tad nu es izbaudīju zvanu skaņas, miglu un simtiem lopu, kas nelikās traucēti.
Tā kā mēs skaitām aitas pirms miega, vai govis atpūšoties skaita svētceļotājus?
17jā km svētceļotājus sagaidīja autoveikals.
Nopirku 2 banānus un vienu šokolādes mini keksu – 3 eur. Wow, tie bija dārgākie banāni manā mūžā!
Atverot keksu, mazliet vīlos…a kur šokolāde?
Neskati vīru pēc cepures – iekšā bija šokolādes pildījums. Viss forši. Jā, un tā es mēģinu žāvēt zeķes, ar karabīnēm un papīra saspraudēm. Iztstaipu kājas, sagaidu Stefu un dodamies tālāk.
Jāpiemin, ka ap 15to km mēs iesoļojām Spānijā.
Tālāk ceļš veda caur pasaku mežu, vietām rozā, vietām kā šausmu filmās.
Nonākot 21jā km mūs gaidīja dienas skats. Pati virsotne – 1450m.
Un no tā straujš ceļš lejup – 3.6 km līdz finišam. Ja ir jāizvēlas, es labāk kāpju augšup. Ejot lejā, ļoti jākoncentrējas, jo kājas jau vairs īsti neklausa, soma stumj uz priekšu, viena nepareiza kustība un var aizripot kā bruņurupucis ar visu savu “māju” uz muguras. Eju un ceru, ka drīz beigsies. Un saule sākusi ar cepināt, bet vismaz zeķes izžuvušas.
Ap 23to kilometru arī baterijas sāk beigties. Šokolādes Corny batoniņš nekad vairs negaršos tik labi. Enerģija atgūta un var doties finiša taisnē.
Šodien gulēsim šādā penthausā. Jūtos gandrīz kā mājās.
Tik daudz dažādu skatu vienas dienas laikā. Emocionāli bagāts gājiens.
2 banāni + keks 3 eur
Melna tēja bārā pie alberģes 1.50 eur
Pulksteņa mērījums – 30 km (nekur riņķī nestaigājām)
Ja tev patīk manis veidotais saturs, tad šādi vari man pateikt paldies. Spied pelēko pogu, lai uzsauku man kafijas tasi vai zilo pogu, lai dalītos ar rakstu Facebook. Es pateicos par jebkuru tavu izvēli!
Dalies ar rakstu Facebook Atbalstīt
0. diena // CEĻĀ
Pirms es rakstu par šodienas ceļu, gribu izteikt milzīgu pateicību par atbal...
2. diena // Roncesvalles – Larrasoaña // 28.7 km
Vakar vakarā domāju, ka veikšu attālumu pēc grāmatas – 22 km – došu s...
Ir liela laime piedzīvot mierīgu sevi. Apstāties. Baudīt. Ieelpot. Sajust. Būt pateicīgai. To mācos ik dienu.
43. diena // Kopenick - Berlin
Saņem ziņu par jaunu stāstu savā e-pastā!
"What if I told you" garantē, ka Jūsu dati netiks nodoti trešajai personai, bet tiks izmantoti atbilstoši Likumam par fizisko personu datu aizsardzību unsubscribe@whatifitoldyou.eu
© whatifitoldyou — All Rights Reserved