lv en it lv lv en fr en lv en fr en lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ca en en en en en lv en en lv en en en lv en en en lv en en en lv en en en lv en en en lv en en en lv en en en en fa en en en en en en en lv en
August 12, 200914 Comments on Rāpjamies sienāNotes
Sākās tas viss protams ar geocaching. Nu labi, tas nekur nesākās, bet pirmo reizi man ienāca prātā ka kautkur var līst drošinoties ar striķi. Tas tobrīd arī bija viss. Man būtībā ir bišku bail no augstuma, tapēc kautkur rāpties vai laisties lejā nav manā gaumē. Itkā.
Un tad man uz dzimšanas dienu vājprātīgie draugi uzdāvināja alpīnistu sistēmu. Ņemot vērā, ka viņa kādu brīdi tā arī stāvēja skapī, uz vārda dienu man tika dots otrs mājiens, un uzdāvināta stunda pie instruktora. Duh. Nu labi, jārāpjas.
Sākumā bišku nervozēju, jo tomēr tur visādi aspekti. Es vispār mēdzu baidīties no nezināmām lietām. Ko vilkt kājās, vai man nebūs bail no augstuma utt visāds sviests.
Kāpelēt līdzi pierunāju Daci, un kopā ar Noru vakar bijām aizbraukuši līdz tai 12m sienai.
Instruktors pavisam foršs džeks, runīgs, izpalīdzīgs, nekādu sūdzību. Dacei iedeva inventāru, es izmantoju savējo.
Kāpt ir forši. Tiesa gan, bailes no augstuma brīžiem lika sevi manīt. Drīzāk ne tieši kā augstuma bailes. Tiekot jau tuvāk augšai un atrodoties situācijā kad īsti nav kur pieķerties, un atpakaļ ceļa arī īsti nav – iestājas tāda pavisam maziņa panika. Sākumā grūti apzināties ka es tiešām tieku drošināts, un pat to atminoties neviļus iztēlojos, ka, ja es būtu tagad kautkur uz klintīm, un man nebūtu kur pieturēties, būtu baigi sūdīgi. Tas ieslēdz maziņu paniku. Bet jau pēc otrā kāpiena tas kļuva mazāk jūtams.
Pirmais – sāp pirksti un rokas! Mani pirksti nav raduši kautkur turēties dzīvībai nozīmīgās situācijās. Man gan saka – balsties uz kājām – bet nu pirksti nogurst arī ja ar tiem tikai tur, ne tikai turās. Un apavi man bija neatbilstoši. Nekādas saķeres vispār. Protams izklausās pēc atrunas, bet tiešām man bija sūdīgi apavi. Jāatrod kedas nākamreiz.
Vakarā ar lielām pūlēm pogas varēju atpogāt, un šodien rakstīt pagrūti. Intruktors teica ka tā esot 99% iesācēju un rokas nenogurst pēc kādas 5 reizes.
Vispār – man patika. Noteikti iesim vēl. Gandrā kāpām, jā.
Click to share on Twitter (Opens in new window)
Click to share on Facebook (Opens in new window)
14 thoughts on “Rāpjamies sienā”
August 12, 2009 at 12:30 am
Ja ir bailes no augstuma, tad var sākt ar boulderingu – tā pati klinšu kāpšana tikai istabā kur aiķeres ir gan uz sienām gan uz grieztiem, bet uz grīdas ir pus metru biezs matracis lai var krist kā gribi. Bet vispār klinšu kāpšana rullē.
August 12, 2009 at 6:48 am
Rokas sāks nenogurt pēc pāris mēnešu treniņiem.
August 12, 2009 at 7:30 am
nākamā dāvanā no draugu puses varētu būt kāpšanas kurpes ;)http://www.adventurerace.lv/?DocID=454
August 12, 2009 at 2:45 pm
kaut kad sen arii gandriiz biju aizgaajusi uz raposhanu pa sienaam, agraak kaut kur pie TSI (vai pashaa TSI)bija zaale, kur ar to vareeja patstaviigi nodarboties.
August 12, 2009 at 3:14 pm
rīgā ir tikai divas zāles – juglā un aviācijas institūtā. tagad ir trešā siena gandrā. viņa gan ir ārtelpās un neder salā 🙂
August 13, 2009 at 11:07 am
Rīgā ir padaudz kāpšanas vietu, tikai liela daļa no tām ir paslēptas skolās un tamlīdzīgās vietiņās.
August 13, 2009 at 11:26 am
Jā, rekur labs resurss ar adresēm: http://www.climbing.apollo.lv/
Leave a Reply Cancel reply
Your email address will not be published. Required fields are marked *
Save my name, email, and website in this browser for the next time I comment.
Notify me of follow-up comments by email.
Notify me of new posts by email.
This site uses Akismet to reduce spam. Learn how your comment data is processed.
Rakstus šeit jau vairāk kā 20 gadus raksta Normunds.