lv lv fr lv es es lv lv lt de nl de lv eo lv lv lv ru lv lv ru eo lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv nl lv lv lv lt eo lv lv lv lv lv lv lv en sv lv en nl lv en nl lv fr lv lv ru lv lv lv sv fi sv lv lv en lv lv en lv lv lt lv lv en lv lv ru lv lv en hbs_lat lv en it lv lv en lv lv en it lv en lv lv lv ru lv sk lv fr lv lv lv en en lv lv en it lv lv de lv lv ru lv lv lv de sv lv es lv lv lt de fr lv lv lv lv
Vilhelmīne Vilka (dzimusi Grāvīte, 1894–1977) – sabiedriska darbiniece, skolotāja. No 1913. gada strādājusi par skolotāju Krievijā, organizējusi arī latviešu teātra grupu. Pēc atgriešanās Latvijā 1920. gadā sākusi darboties Latviešu Jaunatnes savienībā, vēlāk pēc Tautas bankas prezidenta Roberta Valdmaņa aicinājuma kļuvusi par pirmo gaidu vadītāju. Vilhelmīne Vilka izstrādāja Latvijas Gaidu centrālās organizācijas statūtus, kurus apstiprināja Rīgas Apgabaltiesa 1922. gada 15. martā un tika iecelta par Latvijas Gaidu centrālās organizācijas priekšnieci, šo pienākumu veicot līdz 1927. gadam. No 1924. līdz 1927. gadam žurnāla "Zeltene" pirmā redaktore, no 1926. līdz 1927. gadam žurnāla "Gaida" pirmā redaktore. Aktīvu sabiedrības informēšanu par gaidismu turpinājusi arī pēc došanās trimdā, sākotnēji Austrijā, vēlāk ASV un Japānā. Atmiņas par latviešu gaidu organizēšanu apkopojusi grāmatā "Gaidisms Latvijā" (1963). Saņēmusi atzinības balvas un rakstus no ASV gaidu vadības un latviešu gaidu vadītājas izturības zīmi. 1971. gada 13. martā apbalvota ar augstāko goda zīmi latviešu gaidu kustībā – Dzintara saktas goda zīmi.
Dzīvesbiedrs Fricis Vilks (1889–?), bijis skolas pārzinis Saldū, vēlāk Kuldīgas apriņķa vecākais, 1938. gadā iecelts par tautskolu direktoru.
Meita Velta, precējusies ar gaisa spēku leitnantu K. T. Raienu (Ryan).
Vilhelmīne Vilka izstrādāja Latvijas Gaidu centrālās organizācijas statūtus, kurus apstiprināja Rīgas Apgabaltiesa 1922. gada 15. martā. Lai gan 5 pulciņi jau darbojās, šis datums tika pieņemts par LGCO oficiālo dibināšanas datumu. Par pirmo gaidu priekšnieci ievēlēja vad. Vilhelmīni Vilku.
1922. gada vasarā LGCO priekšniece vad. Vilhelmīne Vilka kā Latvijas delegāte piedalījās 2. starptautiskajā gaidu konferencē Kembridžā, kur Latviju uzņēma par starptautiskās padomes locekli.
1924: Gaidu rotaļu pasaule. Pirmais simts. Sakopojusi Vilhelmīne Vilks. Rīga: Latvijas Gaidu centrālās organizācijas izdevums.
1963: Vilhelmīne Vilks. Gaidisms Latvijā. Valdemāra Kārkliņa redakcija.
"Kad atbraucu no bēgļu gaitām Rīgā, savā dzimtenē, un redzēju, cik paklīdusi ir jaunatne, sevišķi meitenes pēc pārciestā kara briesmām, tukšas, bez ideāliem, tad sāku apskatīties, kā varētu viņām palīdzēt. Pēc trimdas gadiem tik ļoti atkal gribējās strādāt un kaut kā palīdzēt, lai veidotu savu jauno dzimteni."
"Pēc Pirmā pasaules kara, atgriezusies Rīgā viņa jau 1920. gadā sāka pulcināt kopā meitenes, lai ar dažādām nodarbībām aizpildītu brīvo laiku. Jāatceras, ka tanī laikā nebija nekādas citas jauniešu organizācijas vai biedrības, kur varētu pulcēties meitenes. Vilh. Vilka, iepazinusies ar Bēlen-Paula gaidu kustības ideju, atzina, ka tā būtu ļoti piemērota arī latviešu meitenēm. [..]
Vad. Vilka vienmēr un visur ir centusies pildīt doto vadītājas solījumu. Izmantojot savas labās valodas zināšanas, viņa jau Latvijas neatkarības pirmajos gados, gan personīgi tiekoties ar ārvalstu gaidu vadītājām un valsts vadošām personām, gan arī sarakstes ceļā runāja un rakstīja par Latvijas vēsturi, kultūru un saimnieciskām iespējām, par Latvijas vietu citu valstu vidū. To viņa darīja arī pēc Otrā pasaules kara, strādādama amerikāņu militārā pārvaldē Austrijā – Zalcburgā. Ierodoties 1950. gadā ASV, viņa Bostonā nodibina latviešu gaidu vienību. Dzīvojot meitas ģimenē, viņai bieži nācās mainīt dzīves vietu, bet visur, kur viņa apmetās, viņa sameklēja gaidu vienības, pulciņus, lai tiem pastāstītu par Latviju, par latviešu gaidu darbību dažādās zemēs. Japānā viņ pat japāņu un amerikāņu gaidām iemācīja latviešu tautas dejas un dažas tautas dziesmas, tās demonstrējot vairāk kā 30 000 skatītājiem Tokio, un viņa to darīja arī savā pēdējā dzīves vietā – Havajā."
Vad. Elfrīda Rimšāne. Latvijas Gaidu organizācijas dibinātāju vad. Vilhelmīni Vilku pieminot. Zīle, Nr. 335, 01.08.1994, 9. lpp.
Dzīvojusi Rīgā, Ganību dambī 15-5, šeit sākotnēji atradies arī Latvijas Gaidu centrālās organizācijas birojs.
1913. gadā viņa atstāj Rīgu, lai mācītu valodas Krievijā. Dzīvojot Maskavā, viņa aktīvi iesaistās turienes latviešu kultūras un sabiedriskajās aktivitātēs.
1927. gadā ģimenes apstākļu dēļ pārceļas uz Saldu, vēlāk Kuldīgu.
1927. gadā ģimenes apstākļu dēļ pārceļas uz Saldu, vēlāk Kuldīgu.
No 1938. gada kopā ar ģimeni dzīvo Rīgā.
1961. gada maijā kopā ar meitas ģimeni pārcēlusies uz dzīvi Japānā. Kopš 1961. gada jūnija dzīvojusi Kanto līdzenumā, 25 kilometrus no Tokijas.
Zeltmata Latvju dramatiskie kursi
Beigusi Zeltmata dramatiskos kursus.
Maskavā beigusi Komerczinību un angļu institūtu.
Ieguvusi vācu un franču valodas skolotājas diplomu.
Pēc atgriešanās Rīgā 1920. gadā iestājusies Rīgas mūzikas skolā, lai nostiprinātu bērnībā apgūto vijoles spēli.
Mācījusies privātstundās pie režisora Kristapa Lindes.
Strādājusi par skolotāju Kazaņā, šeit noorganizējusi arī latviešu teātra trupu.
Žurnāla "Gaida" pirmā redaktore no 1926. gada augustam līdz 1927. gada maijam.
Pirmā žurnāla "Zeltene" redaktore no 1926. gada septembrim līdz 1927. gada aprīlim.
Pēc Otrā pasaules kara strādājusi amerikāņu militārā pārvaldē Austrijā – Zalcburgā.
Bostonā strādājusi lielā apdrošināšanas sabiedrībā.
Latvijas Gaidu centrālā organizācija
Pirmā Latvijas Gaidu centrālās organizācijas priekšniece līdz 1927. gada rudenim.
Dibinājusi Saules kalna (7.) gaidu vienību un aktīvi darbojusies ASV gaidu organizācijā.
Kā speciālu uzdevumu vadītāja piedalījusies Japānas gaidu dzīvē, uzstājoties ar referātiem un sarīkojot skates par Latviju un latviešu gaidu darbību.
Latvijas Gaidu centrālā organizācija
Piedalījās Otrajā starptautiskajā gaidu konferencē Kembridžā no 1922. gada 26. jūnija līdz 1. jūlijam.
Latvijas Gaidu centrālā organizācija
1926. gadā piedalījās gaidu vadītāju starptautiskā konferencē Ņujorkā, kur gaidu īpašumā "Camp Edith Macy" pulcējās delegātes no 29 valstīm.
1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Austriju, nokļūstot Grācas pilsētā. Vilhelmīne Vilka strādā amerikāņu galvenajā štābā par darbvedi, organizē gaidu pulciņus Glāzenbahas u. c. nometnēs.
1948. gadā kopā ar meitas ģimeni pārceļas uz ASV. Sākotnēji dzīvo Bostonā, vēlāk pārceļas uz Dallasu Teksasā.
1979. gada 27. maijā Brāļu kapos Katskiļu kalnos atklāta piemiņas plāksne Latvijas gaidu organizācijas dibinātājai un pirmajai priekšniecei Vilhelmīnei Vilkai.
Rīgas Otrie Meža kapi
1994. gada 12. jūlijā Meža kapos līdzās Jāņa Čakstes un pirmās latviešu gaidu prezidentes Justīnes Čakstes atdusas vietai atklāta piemiņas plāksne septiņām latviešu gaidu priekšniecēm, kas atdusas dažādās pasaules vietās: Vilhelmīnei Vilkai, Elizabetei Lauferei, Elizabetei Rozenbergai, Irmgardei Gobzinei, Alvīnei Grāvelei, Annai Platais, Lūcijai Meņģelsonei, kas organizēja gaidu kustību Latvijā un trimdā.
Apbedīta Bulverdē, Teksasas štatā.
© LU LFMI, 2022. Mājaslapa: Graftik
Pārpublicējot vai citējot atsauce uz LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta (LU LFMI) resursu ir obligāta. Liela apjoma kopēšana un materiālu izmantojums komerciāliem nolūkiem pieļaujams vienīgi ar rakstisku LU LFMI atļauju.