lv lv en fr lv nl sl id lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv eo lv lv lv nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv eo lt lv sv lv lv lv sq lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pl lv lv en fi lv lv es lv lv lv eo lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt lv lv fr lv cs lv lv lv lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv cs lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv tr lv lv es es en lv lv lv lv lv lv lv es lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt en lv lv lv lv lv lv lv fr lv hbs_lat lv en fr lv nl sl id lv
Obsesīvā neiroze: simptomi un ārstēšana - Atkarīgas 2018
Obsesīvi neirozi vai obsesīvi-kompulsīvi traucējumi (OCD) rodas dažādās cilvēku vecuma grupās. Garīgi traucējumi, ko raksturo obsesīvo domu izskats un vēlēšanās veikt darbības pret personas gribu, tiek diagnosticēti 2-5% iedzīvotāju. OCD neirozes attīstība ir iespējama abu dzimumu cilvēkiem. Arī šāda veida pārkāpumiem bērni saskaras. Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu ārstēšanā tiek izmantots zāļu komplekss un psihoterapijas metodes.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu neiroze ir neirotiskais (ne-garīgais) traucējums, kurā cilvēkam ir:
Atkārtotas obsesīvas domas un darbības bieži ir agresīvas. Personai ar obsesīvi piespiedu traucējumiem ir nepieciešama pastāvīga un cieša uzmanība no citiem. Tas ir tāpēc, ka pacients nespēj apspiest obsesīvo stāvokli ar gribas spēku.
Šis psiholoģiskais traucējums izraisa hronisku spriedzi, kurā pacients nevar pāriet uz citām domas un koncentrēties uz ikdienas problēmu risināšanu.
Pirmās patoloģiskā stāvokļa pazīmes parasti tiek diagnosticētas pacientiem no 10 līdz 30 gadiem, retāk OCD diagnosticē bērni, kas jaunāki par 10 gadiem. Turklāt pēc 7-8 gadiem pēc neirotisko traucējumu simptomu parādīšanās pacientiem ir lielāka iespēja saņemt medicīnisko palīdzību.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu riska zonā ir cilvēki ar šādām iezīmēm:
Ir svarīgi atzīmēt, ka visiem cilvēkiem ir trauksme un bailes. Šo jūtu parādīšanās tiek uzskatīta par normālu ķermeņa reakciju un nenorāda uz obsesīvo stāvokļu neirozes attīstību.
Patiesie obsesīvās neirozes attīstības cēloņi nav noteikti. Tajā pašā laikā pētnieki ir identificējuši vairākus faktorus, kas var izraisīt neiroloģiskus traucējumus.
Neiroloģiskā neiroze bieži attīstās garīgu traucējumu dēļ:
Psiholoģiskā trauma, stress. Neirozs rodas spēcīgas nervu pārtērijas rezultātā. Jo īpaši obsesīvas domas satrauc cilvēkus, kuri nesen zaudējuši mīļoto.
Konflikti. Tie var būt strīdi ar vidi vai iekšējo pieredzi saistībā ar personas nespēju kaut ko darīt.
Fiziskais vai garīgais nogurums. Šie faktori izraisa smadzeņu disfunkciju.
Pašnoteikšanās. Zema pašcieņa rada faktu, ka persona pastāvīgi uztraucas par iepriekš veiktajām darbībām. Piemēram, atstājot mājās, viņš uztraucas par to, vai viņš aizmirsa izslēgt ūdens krānu vai izslēgt dzelzi.
Pārliecības par pārdabisko un līdz ar to nepieciešamību veikt noteiktus rituālus.
Neirozes apsēstības bieži attīstās bērniem, kuri uzauguši stingrā reliģiskā ģimenē. Turklāt cilvēki ar neiroloģiskiem traucējumiem, kuru vecāki ieviesa vēlmi pēc perfekcionisma, tīrības un nemācīja pienācīgi reaģēt uz grūtām dzīves situācijām.
Papildus sociālajiem un psiholoģiskajiem faktoriem bioloģiskie faktori, kas izraisa iekšējo orgānu un sistēmu darbību, var izraisīt neirozi:
Iedzimtība, kuras dēļ nervu procesi tiek traucēti limbiskajā sistēmā. Smadzeņu disfunkcija tiek reģistrēta aptuveni 70% pacientu ar obsesīvi kompulsīvo neirozi.
Nepārtraucēju (norepinefrīna, serotonīna) metabolisma traucējumi. Tas izraisa trauksmes un domāšanas procesu izmaiņu pieaugumu.
Smaga iestādes saindēšanās, ko izraisa iekšējo orgānu patoloģijas. Šāda ietekme nelabvēlīgi ietekmē nervu sistēmas darbību.
Starp faktoriem, kas var izraisīt neirozes attīstību, ir:
hroniskas slimības: pankreatīts, gastroduodenīts, pielonefrīts;
Papildus iekšējo orgānu disfunkcijai un centrālās nervu sistēmas toksiskiem bojājumiem šīs patoloģijas rada cilvēku satraukumu un aizdomas.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu īpatnība ir šāda patoloģiska stāvokļa rašanās, bieži vien bioloģisko faktoru ietekmē. Pārējās neirozes galvenokārt parādās uz psihisko traucējumu fona.
OCD bieži vien ir depresīva valsts. Tas ir saistīts ar faktu, ka abu traucējumu attīstība rodas dažu smadzeņu daļu pārsprieguma (ierosmes) dēļ. Šādu loku nevar izvairīties ar gribas spēku, tāpēc pacienti paši nevar atbrīvoties no apsēstības.
Obsesīvu valstu neirozi raksturo trīs galvenās iezīmes:
obsesīvas domas, kas bieži apgrūtina pacientu;
trauksmes un baiļu stāvoklis pēc obsesīvām domas;
atkārtotas darbības un rituāli, ko persona veic, lai novērstu trauksmi.
Šīs obsesīvo kompulsīvo traucējumu izpausmes lielākajā daļā pacientu seko viens otram. Pēc pēdējā posma pacients tiek īslaicīgi atbrīvots. Tomēr pēc kāda laika process atkārtojas.
hroniska (saasināšanās ilgst vairāk nekā divus mēnešus);
recidivējoši (paasinājuma periodus aizstāj ar atlaišanu);
progresējošs (nepārtraukta neirozes gaita, kurā periodiski palielinās simptomu intensitāte).
Papildus obsesīvām domas un darbībām neiroloģisks uzbrukums izraisa fizioloģiskus traucējumus, kas izpaužas kā:
Ja ārstēšanas nav, vidēji 70% pacientu obsesīvo stāvokļu neiroze kļūst hroniska. Un cilvēkiem šādos apstākļos attīstās neiroloģiski traucējumi. Uzlabotiem obsesīvi kompulsīviem traucējumiem pacienti vairākas stundas pēc kārtas var atkārtot noteiktas darbības.
Pirmo obsesīvi-kompulsīvo neirozisku simptomu parādīšanās ir saistīta ar personas vēlmi atbrīvoties no trauksmes stāvokļa. Lai nomāktu bailes, pacients veic noteiktas darbības, kuras spēlē noteiktu ritualu lomu:
pārbauda sadzīves tehnikas stāvokli;
organizē preces stingrā kārtībā;
plucks mati, ieņem nagus;
Svarīga obsesīvās valsts sindroma iezīme ir tāda, ka šīs darbības ir viena veida un tiek atkārtotas brīdī, kad pacients ir noraizējies. Pēc rituāla veikšanas persona kādu laiku nomierina.
Šīs darbības ir nepieciešamas. Tas ir, pacients nespēj pretoties viņa vēlmei kārtot lietas kaut kādā secībā tieši tagad, nevis pēc kāda laika. Un persona saprot, ka viņš veic absurdas un neatbilstošas ​​darbības.
Ar obsesīvu neirozi pieaugušajiem ir idejas un domas par šādu raksturu:
bailes no zaudējumiem (sava ​​dzīve, tuvie cilvēki, jebkura lieta);
bailes no netīrumiem vai slimībām;
agresivitāte, nežēlība pret apkārtējo pasauli;
centieni perfekcionismam (kārtība, simetrija).
Nav noteikti faktori, kas izraisa apsēstības parādīšanos, bet iekšējās iekārtas, savas domas.
Šāda ietekme uz psihi noved pie tā, ka persona kļūst pārliecināta par sevi. Pacients pastāvīgi uztrauc, kā rezultātā viņa personība pakāpeniski tiek iznīcināta.
Ar obsesīvo nervu attīstību patoloģiskā stāvokļa simptomi izpaužas arī kā nepamatotas bailes. Un pēdējiem ir visplašākā variācija. Bieži sastopamās fobijas formas, kas rodas daudziem pacientiem ar psihozi, ietver:
Vienkārši fobijas. Bailes no zirnekļiem (arahnophobia), bailes no mikrobiem (bacillophobia) vai ūdens (hidrofobija).
Agorafobija Izpaužas kā bailes no atvērtas telpas. Šis nosacījums tiek uzskatīts par vienu no visbīstamākajiem. Agorafobiju ir grūti labot.
Klaustrofobija Bailes no slēgtas telpas. Claustrophobia ir tāda veida panikas lēkmes, kas rodas brīdī, kad cilvēks ienāk vilcienā, tualetē, telpā utt.
Obsesīvo stāvokļu neiroze izpaužas, ja pacients saskaras ar situāciju, kurai viņš nevar pielāgoties: nepieciešamība runāt sabiedrībai, strādāt kāda cilvēka klātbūtnē un citi faktori.
Komorbiditāte ir vairāku hronisku patoloģiju kombinācija. Šo koncepciju izmanto neiroloģisku traucējumu gadījumos, kad obsesīvi-kompulsīvo traucējumu galvenos simptomus papildina šādu slimību simptomi:
nervu darbības traucējumu izraisīta anoreksija un bulimija (bieži vien bērniem un pusaudžiem tiek diagnosticēta komforta slimība);
Aspergera un Tourette sindroms.
Bieži neiroze tiek kombinēta ar depresiju. Patoloģiskais stāvoklis izraisa atmiņas, kuras pacients nevar atbrīvoties.
Obsesīvo neirozi var diagnosticēt šādu klīnisko notikumu klātbūtnē:
Bieži vien ir obsesīvas domas, ko persona uztver kā dabisku.
Domas un darbības tiek pastāvīgi atkārtotas un pacientiem nepatika.
Pacients nespēj apspiest domas un darbības ar gribas spēku.
Novērots obeseīvs kompulsīvs traucējums, ja simptomi atkārtojas divas nedēļas vai ilgāk. Lai noteiktu neiroloģisko traucējumu smagumu, tiek pielietots Yel-Brown tests. Pacients tiek lūgts atbildēt uz 10 jautājumiem, no kuriem katrs ir novērtēts 10 ballu skalā. Testa rezultāti ļauj novērtēt:
krampju ilgums un biežums;
neirozes ietekmes pakāpe uz cilvēka dzīvi.
Obsesīvi aprēķinātās neirozes diferenciālā diagnoze tiek veikta ar anankastātisku depresiju un šizofrēniju.
Kā atbrīvoties no obsesīvās neirozes?
Neiroloģisko traucējumu ārstēšanas taktika tiek izvēlēta individuāli. Terapijas shēma tiek veidota, piedaloties psihoterapeitiem, neurologiem, psihiatriem un citu specialitāšu ārstiem.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu ārstēšanā zāles tiek izmantotas kā papildinājums psihoterapeitiskajai ārstēšanai. Zāles lieto, lai novērstu neiroloģisko traucējumu simptomus: galvassāpes, bezmiegs un citi simptomi. Kompulsīvo neirozi un apsēstības ārstē šādi:
Selektīvie inhibitori ("Escitaloprams", "Citaloprams"). Šīs zāles novērš serotonīna atpakaļsaisti neironos, tādējādi novēršot smadzeņu ierosmes koncentrāciju. Pirmie narkotiku lietošanas rezultāti rodas ne agrāk kā 2 nedēļas pēc zāļu terapijas sākuma.
Tricikliskie antidepresanti ("melipramīns"). Arī ietekmē serotonīna un noradrenalīzes pārnešanas procesus, tādējādi uzlabojot nervu impulsu vadītspēju. Lai sasniegtu šos mērķus, tika piemērots "Mianserins". Šī narkotikas uzlabo impulsu vadītspēju, stimulējot procesus, kas atbildīgi par mediatoru atbrīvošanu.
Antikonvulsanti ("karbamazepīns"). Šīs grupas preparāti darbojas smadzeņu limbiskajā sistēmā, palielinot izturību un uzlabojot centrālo nervu sistēmu.
Zāļu ārstēšanas ilgums un zāļu devas tiek noteiktas, pamatojoties uz neirozes smagumu. Nav ieteicams lietot zāles, izmantojot zāles. Medikamenti uz laiku pārtrauc neiroloģisko traucējumu simptomus. Pēc narkotiku atcelšanas klīniskās parādības atkal sāk traucēt pacientu.
Papildus zāļu terapijai ieteicams lietot augu izcelsmes līdzekļus, kas nomierina nervu sistēmu: valerīns, mistērija, pīņains. Lai normalizētu smadzeņu darbību, tiek noteiktas omega-3 taukskābes (Omacor, Tecom). Neirozi var ārstēt ar akupresūras vai akupresūras līdzekļiem.
Tā kā ir nepieciešams ārstēt obsesīvo stāvokli neirozi, balstoties uz pacienta īpašībām un neiroloģiskā traucējuma attīstības raksturu, slimības ārstēšanā izmanto dažādus paņēmienus:
Ir iespējams izārstēt obsesīvo stāvokļu neirozi, ja ir iespējams atklāt psiho-traumatisku faktoru. Lai to izdarītu, pielietojiet psihoanalīzes metodes.
Agrāk radušās situācijas vai domas, kas neatbilst personas iekšējām attieksmēm, laika gaitā tiek aizstātas ar obsesīvām idejām un darbībām. Psihoanalīzes metodes ļauj konstatēt attiecības starp šiem apstākļiem un apsēstības, fobijas, piespiešanas.
Šī pieeja ir veiksmīgi izmantota OCD ārstēšanā. Psihoanalīzes sesijas notiek 2-3 reizes nedēļā 6-12 mēnešus.
Kognitīvi-uzvedības psihoterapija tiek izmantota, lai mainītu cilvēka attieksmi pret obsesīvām domas. Pēc veiksmīgas ārstēšanas pacients pārstāj reaģēt uz šādiem trigeriem.
Ar šo pieeju cilvēki ir spiesti saskarties ar savām bailēm. Piemēram, psihoterapeits pacients pieskaras durvju rokturim, nomācot vēlēšanos tūlīt mazgāt rokas. Šādas procedūras pastāvīgi tiek atkārtotas, līdz cilvēks iemācās tikt galā ar neatvairāmu vēlmi veikt tāda paša veida pasākumus.
Kognitīvi uzvedības psihoterapija ir veiksmīgi izmantota arī obsesīvās neirozes ārstēšanai. Izmantojot pareizo pieeju, rezultāti kļūst pamanāmi pēc pāris nedēļām. Tomēr procedūru veiksme tieši ir atkarīga no pacienta gribas un pašdisciplīnas.
Hipnosuggestive terapija ir metode, kas ietver personas ievadīšanu hipnotiskā stāvoklī, lai iedvesmotu viņam citus attieksmi un uzvedību. Šīs pieejas efektivitāte ir ārkārtīgi augsta. Hipno-guessing terapijas laikā ir iespējams veikt pacienta uzvedības korekciju bezsamaņā.
Grupas terapiju izmanto, lai paaugstinātu pašnovērtējumu. Turklāt šī ārstēšanas stratēģija ļauj pacientam mācīt stresa pārvaldību. Katras grupas terapijas sesijas laikā ārsts uzvar pats stāvoklī, kad pacientam rodas bailes vai trauksme. Tālāk pacientam patstāvīgi jāatrod risinājums.
Sākotnējā neirozes attīstības stadijā, jūs varat atbrīvoties no obsesīvām domas ar pašhipnozes palīdzību. Lai to izdarītu, jums ir jāiziet vairāki posmi:
Nosakiet faktorus, kas izraisa apsēstību.
Izstrādāt visu obsesīvo domu, mēģinot pārslēgt uzmanību uz pozitīviem brīžiem, kas notika dzīvē.
Izmantojot modinātāju vai skaļu komandu, lai apturētu apsēstības attīstību.
Uzziniet, kā nomainīt obsesīvās domas ar pozitīvām pirmajā brīdī.
Galvenais obseses sindroma ārstēšanas uzdevums ir tas, ka pacients mācās izspiest nebūtiskus notikumus vai epizodes, kas izraisa piespiešanu.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu neiroze (obsesīvi-kompulsīvi traucējumi) ir garīgās veselības traucējumi, ko raksturo obsesīvas domas, maldus un fobijas, kā arī atkārtotas darbības, kuru mērķis ir nomākt trauksmi un bailes. Slimības klīniskais attēlojums var būt ļoti dažāds. Cilvēki ar līdzīgām neirozēm ir pakļauti pastāvīgām pārbaudēm un uzkrāšanās, rūpējoties par tīrību, var atkārtot bezjēdzīgus rituālus, pirms veic kādu no pazīstamām darbībām. Bieži vien neirotiskie stāvokļi izpaužas kā seksuāla aizrautība, tieksme uz vardarbību.
Lielākā daļa no šiem simptomiem ir atbaidoši citiem, turklāt viņiem ir vajadzīgs laiks un dažreiz arī finanses. Cilvēkiem, kas slimo ar obsesīvi-kompulsīviem traucējumiem, cilvēku darbība ir iracionāla un pat paranojas. Pati pacienti arī apzinās viņu patoloģisko stāvokli un bieži vien meklē palīdzību, lai atbrīvotos no šīs slimības.
Termins "neiroze" bija plaši izplatīts deviņpadsmitajā gadsimtā. "Slimība par šaubām" - tas ir tas, ko zinātnieks Dominiks Eskrulis sauc par obsesīvo stāvokli neirozi. Viņš definēja šo slimību kā starpposma stāvokli starp gribas un intelekta pārkāpumiem. Turpmākajos gados citi zinātnieki ir identificējuši obsesīvo valstu līdzību ar maldiem.
Neirozi līdzīgs stāvoklis var rasties gan pieaugušajiem, gan bērniem. Daudzi pieaugušie pacienti apgalvo, ka pirmās pazīmes garīgo traucējumu parādījās viņu bērnībā vai pusaudža gados. Interesanti, ka obsesīvi-piespiedu personības pārmaiņas, kas raksturīgas neurosealobodobny stāvoklī, visbiežāk rodas cilvēkiem ar augstu izlūkošanas un izcilu garīgo spēju. Pacientu kopīgās iezīmes ietver rūpīgu uzmanību sīkumiem un plānošanai, izvairoties no jebkādiem pat nelieliem riskiem, paaugstinātas atbildības un nenoteiktības, ja nepieciešams, lai veiktu noteiktas izvēles.
Obsesīvo stāvokļu neiroze attīstās daudzu bioloģisko un psiholoģisko faktoru dēļ. Galvenais slimības cēlonis parasti tiek uzskatīts neirotransmitera serotonīna darbības traucējumi, kam ir liela nozīme trauksmes līmeņa regulēšanā.
Citi cēloņi neirozi var būt noteikti ģenētiski traucējumi. Pētījumi liecina, ka neirozes ir raksturīgas tiem cilvēkiem, kuru ģimenēs jau ir bijuši līdzīgu slimību gadījumi. Visspēcīgākais saikne ar iedzimtību vērojama bērniem, kas slimo ar obsesīvi-kompulsīviem traucējumiem. Šādas attiecības parasti nepastāv cilvēkiem, kuri pirmo reizi piedzīvoja slimību pieauguša cilvēka vecumā.
Turklāt obsesīvi-kompulsīvo traucējumu cēloņi var būt nelabvēlīga vides situācija, pacienta vecums un dažas slimības. Tika atklāts, ka pusaudžiem neiroze bieži attīstās, ņemot vērā sindromus, ko izraisa streptokoku infekcijas vai organisma imunoloģiskās reakcijas pret citiem patogēniem mikroorganismiem.
Slimības paasinājums var rasties vispārējā imunitātes un ķermeņa samazināšanās dēļ, kā arī hroniska miega, stresa, psihiskā vai fiziskā noguruma trūkuma dēļ.
Shēma obligātām obsesīvām darbībām
Obsesīvi kompulsīvi traucējumi izraisa dažādus obsesīvus stāvokļus pacientiem. Tie var būt nepamatoti bailes un fobijas, atkārtotas darbības, kas kavē personas normālu dzīvi. Neirozes līdzīgo stāvokļu simptomi vienmēr izteikti. Tradicionāli slimības klīniskās izpausmes var iedalīt vairākās grupās: apsēstības, piespiešanas, fobijas un blakusparādības.
Uzmākšanās tiek izmantota, lai izsauktu obsesīvas domas, asociācijas vai darbības, kas nejauši iekrīt cilvēka apziņā. Cilvēkiem, kas cieš no neirotiskiem traucējumiem, jums ir pastāvīgi jāpilda noteiktas darbības un rituāli, kas var nedaudz mazināt iekšējo trauksmi. Attiecībā uz citiem, šādas darbības bieži vien šķiet bezjēdzīgas un pat paranojas.
Obsesijas var būt gan ļoti skaidras un spilgtas, gan nedaudz neskaidras. Ar neskaidru apsēstību cilvēks dzīvo pastāvīgā pārliecībā, ka viņa dzīve nekad nevar kļūt normāla, saglabājot esošo nelīdzsvarotību, viņam vajā spriedzes un neskaidrības sajūtu. Ar izteiktām apsēstībām, obsesīvās domas kļūst konkrētākas. Neirozes var izpausties trauksme mīļajiem, viņu tuvas nāves jūtas, utt. Daži cilvēki mēdz uzkrāties, ārstējot dzīvus materiālos objektus kā dzīvās būtnes, apzinoties savu rīcību nepietiekamību.
Seksuāla apsēstība var būt raksturīga obsesīvi-kompulsīvai neirozei. Laiku pa laikam veseliem cilvēkiem rodas arī seksuāla rakstura domas un satraukums, bet neirozālijas valstīs tie ir īpaši svarīgi. Ar visu to slimnieks parasti saprot, ka viņa domas un darbības neatbilst realitātei, tomēr turpina rīkoties tā, it kā viņu jēdzieni nav neracionāli.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu neirozi raksturo tas, ka persona pastāvīgi jūt nepieciešamību veikt noteiktus piespiedu rituālus, kas palīdz atvieglot baiļu un trauksmes sajūtu. Faktiski dažu darbību īstenošana iemieso uzticību slimam cilvēkam, jo ​​tas palīdzēs izvairīties no dažiem briesmīgiem notikumiem.
Neirotiskie apstākļi var izpausties, nokāpjot nagus, pakāpeniski skaitot soļus vai dažas lietas, bieži mazgājot roku, veicot vairākas pārbaudes, ievietojot lietas stingri noteiktā kārtībā utt. Slimības cilvēki vienmēr apzinās savu darbību neracionālo raksturu, kā arī to, ka to īstenošana nodrošinās tikai īslaicīgu atvieglojumu. Šādos apstākļos personai ir ļoti grūti vadīt normālu dzīvi, strādāt un sazināties ar citiem cilvēkiem.
Dažos gadījumos obsesīvi-kompulsīvi traucējumi rodas bez jebkādām acīmredzamām piespiešanas. Tā vietā, lai veiktu reālas darbības, cilvēks tos izjūt garīgi un cenšas izvairīties no apstākļiem, kas varētu izraisīt obsesīvas domas.
Dažādas bailes un fobijas, no kurām ir ļoti grūti atbrīvoties, ir arī raksturīga neirozes pazīme. Visbiežāk šīs slimības fobijas ir:
Vienkārši fobijas. Neemotētas bailes, kuru dēļ persona pastāvīgi cenšas izvairīties no noteiktiem gadījumiem. Šādas fobijas ietver bailes no uguns vai ūdens, bailes no infekcijām utt.;
Sociālā fobija. Bailes no nepatīkama stāvokļa ar lielu cilvēku pūli;
Klaustrofobija Bailes būt atvērtā telpā;
Agorafobija Bailes no atvērtas vietas utt.
Papildus iepriekš minētajiem simptomiem var būt arī citas izpausmes neirotiskos stāvokļos. Visbiežāk pacientiem ir depresijas vai trauksmes traucējumi, nervozitāte, nervozitāte, anoreksija, Tourette sindroms. Ir arī pētījumi, kas rāda, ka cilvēki ar obsesīvi-kompulsīvi traucējumi ir vairāk tendētas uz alkohola un narkotiku lietošanu, un alkohola lietošana vai narkotiku lietošana kļūst piespiedu pasākumi. Saskaņā ar citiem zinātniskiem pētījumiem cilvēki, kam ir neirozes, visdrīzāk cieš no miega traucējumiem un depresijas.
Neirozes obsesīvi stāvokļi bērniem, kā likums, ir atgriezeniski garīgi raksturojoši. Bērna pasaules uztvere šajā slimībā nav izkropļota, un vecāki var pilnībā ignorēt patoloģiju, ņemot vērā vecuma pazīmes. Bērniem neirozi izpaužas obsesīvās kustībās un bailēs. Tie var būt nervu sistēmas traucējumi, pieredze, kas rodas, pirkstu slaucīšana, roku pīkstošana, sniffing uc Bažas bieži tiek pievienotas šīm izpausmēm. Bērns var baidīties no tumšām, slēgtām telpām, netīrumiem utt. Tas viss negatīvi ietekmē bērnu psihi un emocionālo stāvokli.
Bailes mainīt savu raksturu, kā bērni aug. Pusaudža gados var rasties bailes no nāves, publiska uzstāšanās skolās un tamlīdzīgi. Bērns var izturēties amorāli, piedzīvojot obsesīvas vēlmes, kuras nav iespējams realizēt. Ar psihoterapeitu, izmantojot efektīvas terapijas palīdzību, var palīdzēt atbrīvoties no tiem.
Visbiežāk neirozes cēloņi bērniem ir psiholoģiska trauma, nelabvēlīga situācija ģimenē, pārmērīga vecāku aizbildniecība vai, tieši pretēji, viņa prombūtne, būtiskas izmaiņas viņu dzīvesveidā. Riska grupā ietilpst arī bērni, kuri cietuši dzemdes kakla skriemeļus, infekcijas, kā arī personas ar hroniskām nervu sistēmas darbības traucējumiem.
Ir iespējams atbrīvoties no neirozēm un obsesīviem stāvokļiem tikai ar visaptverošu un individuālu pieeju ārstēšanai. Izveidojot terapeitisko programmu, ārstiem jāņem vērā ne tikai slimības klīniskā gaita, bet arī pacienta personības īpašības.
Pirmkārt, būs nepieciešams aizsargāt cilvēku no faktoriem, kas izraisa obsesīvas domas. Ja tas nav iespējams, tad īpašas psihoterapeitiskas metodes, piemēram, hipnoze, palīdzēs atbrīvoties no tām. Lai pārliecinātu pacientu, ir nepieciešami psihoterapeitiskie pasākumi. Ar fobijām pacients ir apmācīts.
Narkotisko terapiju arī palīdzēs atbrīvoties no obsesīvi kompulsīvi traucējumi. Atkarībā no slimības stadijas ārsts var noteikt tonizējošus līdzekļus un sedatīvus līdzekļus. Ja sākotnējo neirozi papildina fobijas un trauksme, tiek noteikti vieglie trankvilizatori, kuru devas tiek izvēlēti individuāli. Tomēr tiek pierādīts, ka pacients ievēro noteiktus dienas un atpūtas režīmus, kā arī diētu, kas bagāts ar vitamīniem.
Smaga neiroze ar neirotisku depresiju parasti tiek ārstēta slimnīcā. Psihoterapija un zāļu terapija, ieskaitot antipsihotisko līdzekļu un antidepresantu lietošanu, palīdz atbrīvoties no slimības. Ar atveseļošanās pazīmēm pacients pakāpeniski jāiesaista kolektīvā dzīvē, pārslēdzot uzmanību no obsesīvām domas.
Jauniem pacientiem neirozes var ārstēt, izmantojot spēļu tehnikas, pasaku terapiju, kuru vajadzības gadījumā papildina medicīniskā terapija. Ir arī jāievēro pareizais dienas un uztura veids, jāveic pasākumi, lai nostiprinātu bērna imūnsistēmu.
Obsesīvi-kompulsīvi traucējumi - garīgās veselības traucējumi, kuru pamatā ir uzmācīgas domas, idejas un darbības, kas notiek papildus prāta un gribas cilvēks. Uzmācīgas domas bieži vien ir sveši pacientu saturu, tomēr, neskatoties uz pūlēm, viņš nevar atbrīvoties no tiem pats. Diagnostikas algoritms ietver rūpīgu pētījumu par pacientu, viņa psiholoģisko testēšanu, izslēgšanu no bioloģiskās slimības CNS izmantojot Neuroimaging paņēmienus. Ārstēšana izmanto kombināciju medikamentu (antidepresantu, trankvilizatori) ar metodēm psihoterapijas (metode "pārstāt domāt" Autogēnais treniņš, kognitīvās uzvedības terapijas).
Pirmo reizi obsesīvā neiroze tika aprakstīta 1827. gadā. Dominiks Eskriols, kurš viņam piešķīra vārdu "šaubu slimība". Tad tika noteikta galvenā obsesijas iezīme, kas pacilāja pacientu ar noteiktā neirozes tipu - viņu dīvainais stāvoklis pacienta prātā. Pašlaik tiek identificētas 2 galvenās obsesīvās neirozes klīnikas sastāvdaļas: apsēstības (obsesīvas domas) un piespiešanas (obsesīvas darbības). Šajā sakarā, praktiskā neiroloģija un psihiatrija, slimība ir pazīstama arī kā obsesīvi-kompulsīvi traucējumi (OCD).
Obsesīvi-kompulsīvi traucējumi nav tik izplatīta kā histēriska neirozes un neirastēnija. Saskaņā ar dažādiem avotiem, viņi cieš no 2 līdz 5% no attīstīto valstu iedzīvotājiem. Slimībai nav dzimumu priekšrocības: tā ir vienlīdz izplatīta abu dzimumu cilvēkiem. Jāatzīmē, ka izolēti apsēstības (piemēram, bailes no augstuma vai bailēm no kukaiņu) novērota veseliem cilvēkiem, bet tajā pašā laikā tie nav valkāt šādu nekontrolētu un neatvairāms raksturs, gan pacientu neirozes.
Saskaņā ar mūsdienu pētniekiem, kas atrodas obsessional neirozes ir vielmaiņas traucējumi, piemēram, neirotransmiteru norepinefrīna un serotonīna. Rezultāts ir patoloģiska domāšanas procesu maiņa un palielināta trauksme. Savukārt pārkāpums iedzimtu un iegūto faktori var būt saistīts ar neiromediatoru sistēmām. Pirmajā gadījumā mēs runājam par pārmantoto patoloģiju gēnu, kas atbild par sintēzes vielas iekļautas neiromediatoru sistēmām un ietekmē to darbību. Otrajā gadījumā starp sliekšņa OKT faktori ietver dažādus ārējās ietekmes, destabilizējot darba CNS: hronisku stresu, akūts trauma, galvas traumas un citu ar nopietniem ievainojumiem, infekcijas slimību (vīrusu hepatīts, infekcijas mononucleosis, masalu), hroniskas somatiskas slimības (hronisks pankreatīts, gastroduodenitis, pielonefrīts, hipertiroīdisms).
Iespējams, obsesīvi kompulsīvi traucējumi ir multifaktoriāla patoloģijas, kurā ģenētiskā predispozīcija tiek realizēta reibumā dažādiem izraisītājiem. Tika atzīmēts, ka attīstība obsessional neirozes noslieci cilvēkiem ar paaugstinātu aizdomīgums, hipertrofēto rūpes par izskatu savu rīcību un to, ko viņi domāja, ka viņiem apkārt, tie sevi svarīga, un otrā pusē - zemošanās.
Simptomi un neirozes gaita
Pamatojoties uz klīnisko ainu obsessional neirozes ir apsēstības - neatvairāma uzmācīgas domas (pārstāvniecības, bailes, šaubas, impulsiem, atmiņa), kas nedarbojas "no manas galvas" vai ignorēt. Tajā pašā laikā pacienti ir diezgan kritiski par sevi un viņu stāvokli. Tomēr, neskatoties uz atkārtotiem mēģinājumiem to pārvarēt, nesasniedz panākumus. Kopā ar apsēstības rasties piespiedu kārtā, ar kuras palīdzību pacients cenšas mazināt trauksmi, novēršanās no uzmācīgiem domas. Dažos gadījumos pacienti veic slepeni vai garīgi piespiedu darbības. Tas ir kopā ar izkliedi un palēninātas, pildot dienesta pienākumus vai mājās.
Simptomu smaguma pakāpe var būt atšķirīga no vāja, praktiski neietekmē pacienta dzīves kvalitāti un viņa spēju strādāt, ievērojami, kā rezultātā rodas invaliditāte. Ar vāju smagumu, pacienta iepazīšanās ar obsesīvi-kompulsīvo traucējumu, iespējams, pat nezina par slimību, kas viņam eksistē, piedēvējot viņa uzvedību par personības iezīmēm. Smagos neievērotos gadījumos pacienti atsakās atstāt māju vai pat no savas telpas, piemēram, lai izvairītos no piesārņošanas vai piesārņošanas.
Obsesīvi-kompulsīvo traucējumu neiroze var rasties vienā no trim iespējamām pazīmēm: simptomi pastāvīgi saglabājas mēnešus un gadus; ar pārtīšanas kursu, ieskaitot paasinājuma periodus, ko bieži izraisa pārmērīgi liels darbs, slimība, stress, nelabvēlīga ģimene vai darba vide; ar vienmērīgu progresēšanu, kas izpaužas obsesīvā sindroma komplikācijā, dabas un uzvedības pārmaiņu rašanās un pasliktināšanās.
Obesīvi bailes (bailes no neveiksmes) ir sāpīgi bailes, ka nav iespējams pareizi paveikt šo vai šo darbību. Piemēram, iziet auditorijas priekšā, atcerieties iemācīto dzejoli, izdariet dzimumaktus, aizmigādamies. Tas attiecas arī uz eritrofobiju - bailēm par sašutumu svešiniekiem.
Obsesīvas šaubas - uzticības trūkums dažādu darbību pareizībai. Pacientiem, kas cieš no uzmācīgas šaubas pastāvīgi uztraucas, vai tie ir slēgti krāna ūdeni, ja gludeklis izslēgts, ja norādītā adrese ir pareiza vēstulē, un tā tālāk. N. Uzstājām nekontrolējamu trauksmi, šie pacienti atkārtoti pārbauda darbību, dažreiz sasniedzot punktu izsmelšanu.
Obsesīvi fobiju - ir visplašākā variāciju no bailēm saslimt ar dažādām slimībām (sifilofobiya, kancerofobijā, infarktofobiya, cardiophobia), bailes no augstuma (hypsophobia), slēgts vietas (klaustrofobijas) un pārāk atklātu vietas (agorafobijas) baidīties par saviem mīļajiem un bailes balstīties uz sev kāda uzmanība. Bieži pacientiem ar OKT fobijas ir bailes no sāpēm (algophobia), bailes no nāves (tanatofobija), bailes no kukaiņu (Entomophobia).
Uzmācīgas domas - grūti "kāpšanas" nosaukumu no galvas līnijas dziesmas vai frāžu, vārdu, un dažādas domas, tad pretī dzīves pacientu pārstāvniecību (piemēram, zaimojoši domas ticīgais pacientam). Dažos gadījumos, ir obsesīvi izsmalcinātība - tukšas nebeidzamas pārdomas, piemēram, par to, kāpēc koki izaug cilvēki, vai arī to, kas notiktu, ja tur bija divvirzienu govs.
Uzbāzīga atmiņas - rodas pret vēlmēm pacienta atmiņām par kādu notikumu, kas ir, kā likums, nepatīkamas raksturs. Tas var ietvert arī perseveration (obsesīvi pārstāvības) - spilgtu skaņas vai vizuālos attēlus (melodijas, frāzes, attēlus), notika pagātnē, atspoguļojot traumatisku situāciju.
Obsesīvi pasākumi tiek atkārtoti pārsniegti slimo kustības gribai.. Piemēram, squinting acis, licking lūpām, kas grozīta ar matiem, grimases, winking, nesaskrāpē pakausi, permutation priekšmetus utt Daži mediķiem atsevišķi piešķirt obsesīvi vēlmi -.. nekontrolējamu vēlmi vai nu skaitīt vai lasīt, pārkārtojot vārdus, uc šajā grupā ietilpst arī Trichotillomania (matu vilkšana), dermatillomaniya (īpašuma bojājumus, ādas) un onychophagia (onychophagia).
Obsesīvi-kompulsīvi traucējumi tiek diagnosticēta, pamatojoties uz pacienta sūdzībām, neiroloģiskas pārbaudes datus, psihiatrisko ekspertīzi un psiholoģisko testēšanu. Ir gadījumi, kad vērsties pie neirologa vai psihiatra, pacientiem ar psihosomatiskām apsēstības izmantot apstrādātas gastroenterologs, internists vai kardiologa par somatisko patoloģiju.
Dienas obsesijas un / vai piespiešanas, kas notiek vismaz 1 stundu dienā, un traucē pacienta parasto dzīvesveidu, ir nozīmīgas OCD diagnozei. Jūs varat novērtēt pacienta stāvokli, izmantojot Yale-Brown mērogu, personības psiholoģisko izpēti, patopsiholoģisko testēšanu. Diemžēl dažos gadījumos psihiatri dod pacientiem ar OCD diagnosticētu šizofrēniju, kas izraisa neatbilstošu ārstēšanu, kas noved pie neirozes pārejas progresīvā formā.
Eksāmens neirologa var identificēt hiperhidroze rokās, pazīmes autonomās nervu sistēmas disfunkciju, trīce pirkstiem izstieptu roku, simetrisku pieaugumu cīpslu refleksiem. For aizdomas smadzeņu patoloģiju organiskas izcelsmes (intracerebrālās audzējs, encefalīts, arahnoidīta, smadzeņu aneirisma) parāda, MRI, MDCT vai smadzeņu CT.
Obsesīvo stāvokļu neirozes efektīvai ārstēšanai var tikai sekot individuālas un integrētas terapijas pieejas principiem. Ir ieteicama hipnoterapijas zāļu un psihoterapeitiskās ārstēšanas kombinācija.
Narkotiku terapija balstās uz antidepresantu (imipramīna, amitriptilīna, klomipramīna, asinszāļu zāļu ekstrakta) lietošanu. Labāko efektu nodrošina trešās paaudzes zāles, kuru darbība ir inhibēt serotonīna atpakaļsaisti (citalopramu, fluoksetīnu, paroksetīnu, sertralīnu). Ar trauksmes izplatību nosaka trankvilizatorus (diazepāms, klonazepāms) un hronisku slimību gadījumā - netipiskas psihotropās zāles (kvetiapīns). Smagos obsesīvi-kompulsīvos traucējumu gadījumus farmakoterapija veic psihiatriskajā slimnīcā.
Psihoterapeitiskās iedarbības metodes ir pierādījušas sevi OCD kognitīvās uzvedības terapijas ārstēšanā. Pēc viņas domām, psihoterapeits vispirms identificē pacienta apsēstības un fobijas, un pēc tam dod viņam ierīci, lai pārvarētu savas rūpes un saskaras ar viņiem. Plaši izplatīta iedarbības metode, kad pacients ir psihoterapeita pakļautībā, saskaras ar satraucošu situāciju, lai nodrošinātu, ka nekas netiks slikts. Piemēram, pacients, kurš baidās no inficēšanās ar mikrobiem, kurš pastāvīgi mazgā viņa rokas, tiek instruēts neraizēties rokas, lai pārliecinātos, ka šajā gadījumā slimība nenotiek.
Daļa no kompleksa psihoterapijas var būt metode "pārtraukt domas", kas sastāv no 5 soļiem. Pirmais solis ir noteikt obsessions un psihoterapeitisko darbu sarakstu katram no tiem. 2. solis ir iemācīt pacientam iespēju pāriet uz dažām pozitīvām domām, kad rodas apsēstības (atcerieties savu mīļāko dziesmu vai iedomājieties skaistu ainavu). 3. solī pacients uzzina "apstāšanās" komandu, kas izteikta skaļi, lai apturētu apsēstības plūsmu. Tas pats uzdevums ir tas pats uzdevums, bet izteikt "apstāties" tikai garīgi, ir 4. posma uzdevums. Pēdējais solis ir veidot pacienta spēju atrast pozitīvos aspektus jaunajās negatīvajās apsēstībās. Piemēram, baidoties no noslīkšanas, iedomājieties sev glābšanas vestu blakus laivai.
Papildus šīm metodēm papildus tiek piemērota individuālā psihoterapija, autogēna apmācība un hipnoze. Bērniem efektīva pasaku terapija, spēļu metodes.
Izmantojot metodes psihoanalīzes ārstēšanā obsesīvi-kompulsīvi traucējumi ir ierobežoti, jo tie var izraisīt flash bailes un trauksme, ir seksuālo pieskaņa, un daudzos gadījumos, obsesīvi-kompulsīvi traucējumi ir sexy akcents.
Pilnīga atveseļošanās tiek novērota reti. Pietiekama psihoterapija un zāļu atbalsts ievērojami samazina neirozes izpausmes un uzlabo pacienta dzīves kvalitāti. Nelabvēlīgos ārējos apstākļos (stress, smagas slimības, pārmērīgi liels darbs) var atkārtot obsesīvi-kompulsīvo traucējumu neirozi. Tomēr vairumā gadījumu pēc 35-40 gadiem tiek novēroti simptomu izlīdzināšanās. Smagos gadījumos obsesīvi-kompulsīvi traucējumi ietekmē pacienta spēju strādāt, ir iespējama 3. invaliditātes grupa.
Ņemot vērā raksturīgās iezīmes, kas predisponē OCD attīstībai, var atzīmēt, ka laba tās attīstības novēršana būs vienkāršāka attieksme pret sevi un jūsu vajadzībām, dzīvi ar ieguvumiem cilvēkiem, kas jums apkārt.
Līdzīgi Raksti Par Depresiju
Kāds ir tumsas baiļu fobijas nosaukums?
Šizofrēnija sievietēm - simptomi un pazīmes
Bīstami! Spēcīgākās, ātras darbības un spēcīgas miega zāles
Nieru un stresa tabletes
Neirozes un trauksmes līdzekļi: efektīvas tabletes un injekcijas
Kā tiek ārstēta šizofrēnija?
Stresa un nervu tabletes, pretsāpju līdzekļi un depresijas zāles
Neirozes un trauksmes līdzekļi: efektīvas tabletes un injekcijas
Bērnu alkoholisma novēršana ir viens no svarīgākajiem mūsdienu sabiedrības uzdevumiem
Depresija pēc sadrupināšanas ar savu mīļoto
Stresa un nervu tabletes, pretsāpju līdzekļi un depresijas zāles
Simptomi un neirozes ārstēšana
Kāds ir pūļa bailes nosaukums?
Ja jums ir nomākts, ko jums vajadzētu darīt?
Stresa un nervu tabletes, pretsāpju līdzekļi un depresijas zāles
Psiholoģiskais sindroms: kursa iespējas, klīniskās izpausmes, ārstēšana
Nervu izsīkuma un ārstēšanas pazīmes
Kas ir logoneuroze un vai to var izārstēt pieaugušā vidē?
Alkoholizēšanas kodēšanas metodes: kā ārstēšana
Miega režīms: cēloņi, simptomi, ārstēšana
Dissociacative Identity Disorder (DID) psihologa praksē
Kā atbrīvoties no panikas lēkmes
Vīrieši nav zināmi raudāt. Bet tie nonāk depresijā. Turklāt šis nosacījums pastiprinās proporcionāli sociālajiem stereotipiem un gadu no gada kļūst arvien nopietnāka problēma. Attiecības ar sievieti šādā laika periodā cilvēkam ir ļoti grūti, jo spēcīga puse koncentrējas uz viņa problēmām, vispār neveicina ģimenes laimi.
Migrēnas tabletes - efektīvu zāļu saraksts
Mugurkaula dažādu daļu muguras neiralģijas ārstēšana
Kāpēc nervi zaudē svaru?
© Copyright 2022 www.avanta-medical.com Visas Tiesības Aizsargātas