lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ca es es ne en en en en en lv lv lv en en lv lv lv en en en en lv en en en en en en en en en en en en en en en en nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en en lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en en en en en en en lv en en en lv pt en en en en en en en en en en en en en en en en
Piedzīvojumi Sarkandaugavā jeb ardievas rajonam. I daļa – PILSONIS GRĀMATNĪCĀ
pilsonis Bez kategorijas Jun 10, 2016 8 Minutes
Sarkandaugavā dzīvoju jau gadus piecus. Tas ir pietiekami ilgs laiks, lai uz ielas manā virzienā vairs nelidotu tādi vārdi kā peģik, loh vai čmo, bet gan daudz cienījamākie – bratok, narmaļnij pacan vai zajibis čuvak. Esmu sapratis, ka tīri labi protu pielāgoties dažādām cilvēku grupām un dzīves stiliem. Tas pateicoties manai rūpīgi izkoptajai prasmei liekuļot un būt rūdītam divkosim. Kā vienreiz man pateica kāds piedzēries mācītājs: “Puis, pasaulē neizdzīvosi, ja maķenīt nepietēlosi, ka tevi interesē visi tie 7 miljardi lohu.” To viņš pateica pēc dievkalpojuma un man likās, ka viņš domāja, ka ir Dievs.
Bet Sarkandaugava vispār ir cita pasaule. Nopietni. Sarkandaugava ir kā Marss vai, nē – plakanā planēta Zitrona sešdesmit galaktikas tālāk. Cilvēki te, vai ziniet, ir pagalam interesanti. Viņiem nevajag tādas lietas kā, teiksim, pārtiku. Šeit vidējais cilvēks pārtiek no spirta kā tāds dakteris. Reiz, kad tikko biju pārvācies uz Sarkandaugavu, pie manis ciemos atbrauca mamma. “Dēls”, viņa saka, “aizskrej uz veikalu pēc saldskābās maizes kukuļa.” Kāda runa, skrienu ar, redzu – eureka! – stūra bode priekšā. Bet jau saprotu, ka tā bode ir no tiem aborigēniem, kurā vajadzīgās lietas jāprasa pārdevējai, kas visu glabā aiz letes. Ieej tādā bodē un pētīgi skaties uz plauktiem, kamēr pārdevēja, zobus griezdama, vēro tevi. Tad tu prasi: “Man lūdzu, reku’ to batonu, nē, nē, to, kas pa labi, aha, un tagad nedaudz augstāk, jā, gandrīz, tikai nedaudz pa kreisi, nu, jā, tūlīt būs, nē, nē atpakaļ… ai, jā, jā dodiet gurķus.”
Nu, lūk, maucu bodē iekšā un, johaidī, acis apžilbst cik šņaba daudz. Plaukti plīst no sortimenta. Pat nevajag uz Spirits&Wine braukt. Bet es, eh, muļķis, ieeju un prasu: “Man kukulīti saldskābās maizītes, lūdzu.” Pārdevējas acīs pavīd šaušalas, tad viņas seju izķēmo netēlota riebuma grimase, pēdīgi viņa savelk muti nicīgā, iznīcinošā smīnā, paskatās uz mani kā uz dauni un prasa: “Vai tu vietējais?” Ha, taisni vai nezināju, ko atbildēt. “nū…” es novelku un, neko labāku nevarēdams izdomāt, saku: “vēl jau neskaitos laikam…” Šī saliek rokas gurnos, lepni izslej galvu un saka: “Nu, tad laipni aicināts, kad būsi vietējais. Tagad tinies, kamēr neesmu vietējo policiju izsaukusi.” Neko, paliku bez maizītes. Mammai teicu, ka beidzās…
Bet tagad Sarkandaugavā esmu iedzīvojies diezgan labi un, kaut arī, ienīstu to no visas sirds, tomēr uzskatu, ka tās ir manas mājas. Tiesa, nu ir pienācis brīdis, kad Sarkandaugavai jāsaka ardievas, jo grasos tīties prom no tās. Lai Kraska man nerādītos sapņos, esmu nolēmis, vai nu par to uzrakstīt vai to nodedzināt. Bet, tā kā elli varētu būt pagrūti nodedzināt, labāk rakstīšu par to. Lūk, pirmā piedzīvojumu daļa, kur stāstīšu par krutākajiem piedzīvojumiem, dodoties no centra uz Krasku:
Sarkandaugava, tautā mīļi apsaukāta par krasku, atrodas tur, kur trako nams. Jā, ja kāds nezina, kur īsti atrodas Sarkandaugava, tad atliek tikai pieminēt Tvaika ielas vārdu vai trako namu, un cilvēkam uzreiz viss ir skaidrs. “Kur jāved?” Reiz man prasīja taksists, kad no lidostas devos uz mājām. “Uz Tvaika ielu, tādu un tādu,” es atbildēju, un satrūkos, kad taksists sāka pilnā balsī zviegt un dauzīt ar rokām pa stūres ratu. “Nē, sirjozna, kur jāved? Skaitītājs ieslēgts,” viņš, nomierinājies pārjautāja. Esmu melīgs cilvēks, tāpēc nopūtos un teicu: “Ha, ha labs, ne? Tak uz Vecrīgu, kur tad citur.” Pie sevis, tiesa, nodomāju: “Vo, kretīns, tagad būs jābrauc ar troli.” Atkal, kāds cits taksists reiz mani naktī veda mājās no Čomska. Jāatzīst, ka biju krietnās burās, tāpēc, nosaucis savu Tvaika ielas adresi, uzreiz aizmigu. Pamodos no tā, ka taksists, iebraucis trako nama pagalmā, kliedz man ausī: “Eu, celies, saimniek, tavējie tūlīt būs pakaļ!” Kopš tās reizes ar taksi uz mājām vairs nebraucu.
Pēdējā laikā izvēlos uz mājām iet ar kājām. Jā, jā, tieši tā! Es atvainojos, pīzdoju no centra uz krasku svilpodams. Divi stundas jāklunkurē (kad sadzēries degvīnu, tad četras), bet, goda vārds, tie ir bijuši vieni no skaistākajiem mirkļiem manā dzīvē. Redz, kā tas parasti sanāk: nosēžu ar meitenēm krogū līdz četriem rītā, sapratis, ka pie sevis mani neviena neaicinās, saku, ka iešu mājās. “Kur tu dzīvo?” skaistākā no meitenēm man uzreiz prasa. Es saku, ka uz Tvaika ielas, un pēc sekundes, kad meitenes ir pārgrieztām acīm aizbēgušas prom, es varu vicot mājup.
Bez piedzīvojumiem garajā ceļā, protams, neiztikt. Vienreiz pusceļā izdomāju, ka nevaru vairs paiet un iesēdos kaut kādā mistiskā autobusā (trijos naktī!). Vienvārdsakot – attapos Pļavniekos un tikai ar 1188 jaukās operatores un pāris aizdomīgu garāmgājēju palīdzību tiku līdz pazīstamākai apkārtnei. Citreiz atkal, pa Valdemāra ielu nonācis jau līdz Sky&More, nolēmu, ka jāiet atvilkt elpa sagrābtu lapu kaudzē. To, ka tur dzīvo milzu skudras, es, protams, uzzināju tikai mājās, kad no manas kājstarpes izskrēja vesels tūkstotis ar skudru pasažieriem un tikko nenoēda runci.
Bet, ziniet, kopš šīm naksnīgajām pastaigām uz Sarkandaugavu, es esmu sācis ticēt sargeņģeļiem. Reiz, es, krietni sameties un, nogājis jau pusi ceļa, ieklenderēju Statoilā pēc kafijas. Uzpildījis brangāko krūzi, eju pie kases, tūlīt maksāšu, izrādās – naudas nav. Piecdesmit centi kabatā. “Krogū bārmenis nozaga,” uzreiz nodomāju. Nu neko: stāvu un blisinu acis, jo, kas tādos brīžos jādara, man nav zināms. Zinu, ka stīvu mēli centos sarunāt kaut ko ar pārdevēju, bet viņa izskatījās nobijusies. Lai nu kā, pēkšņi, es jūtu, ka silta un ārkārtīgi patīkama balss man aizmugurē saka: “Es samaksāšu, neuztraucies.” Es pagriezos, un tur viņš stāvēja: pats Jeremiels vai Raziēls! No viņa acīm staroja tāda kā dievišķa labvēlība. Uzreiz pārgāja skurbulis un, es varu apzvērēt, ka viņam virs galvas bija nimbs. Es pateicos un kā apgarots izgāju uz ielas. Vienā brīdī pat likās, ka tagad esmu visuvarens un nemirstīgs, jo mans sargeņģelis tepat ap stūri pērk logu šķidrumu. Gandrīz izdauzīju Banku augstskolai logu. Jā, lieki teikt, ka mājās nevis aizgāju, bet aizcilpoju.
Citreiz es sagaidīju saullēktu pie paša mēbeļu kombināta (blakus trakonamam). Tas bija viens no skaistākajiem brīžiem manā dzīvē. Pirmīt biju iepazinies ar visādiem foršiem cilvēkiem, kuri visi diemžēl aizgāja gulēt, atstādami mani vienu svešā istabā. Tā kā nevaru aizmigt svešās mājās un turklāt atcerējos, ka savās mājās neesmu bijis jau dienas trīs un ka man taču ir kaķis, ģērbu zābakus un devos ceļā. Diezgan mīkstām kājām, nonācis līdz trakomājai, pamanīju, ka spole pie debesīm jau sāk tīties. Dzejnieks manī bija modies. Kad pirmie saules stari skāra manu vaigu, es apstājos akurāt pretī slimnīcas namdurvīm un, vērodams šo brīnišķo dabas parādību, skaitīju dzejas vārsmas, kas pārgāja dziesmās par godu saulei un pavasarim. Manu garastāvokli samaitāja kāda čerkstoša balss aiz muguras: “Jibanutijs”, tā mani apskaidroja un uzreiz nostriļīja divas cīgas. Uzreiz pēc tam man palika slikta dūša un, pievēmis autobusa pieturu, tīri veiksmīgi nokļuvu mājās.
Visjautrāk gan gadījās sen atpakaļ, kad ceļā uz mājām tramvajā pavadīju kādas četras stundas. Atkal biju sareibis. ap pieciem rītā iznācu no kroga un tīri veiksmīgi iekāpu pirmajā tramvajā uz 13. janvāra ielas. Protams, ka aizmigu. Pamodos pēc kādām divām stundām, bet tramvajs joprojām stāvēja tajā pašā pieturā. “Dīvaini,” es nodomāju, “divi stundas jau nekustam.” Nu neko, taisījos likties atkal uz auss, kad man visapkārt sākās tāds kā troksnis, tāda kā šumēšanās. Skatos, skrien tramvaja pilots pie manis: viss sarkans, apkampj mani un kliedz: “Dzīvs, paldies dievam, dzīvs!” “Kas, pie joda?” es tīri dusmīgs noprasīju, “vai tad brauks vai nē? Mani gaida mājās draudzene ar nazi.” “Zēn, es paspēju aizbraukt līdz Mīlgrāvim, tad atpakaļ uz Iļģuciemu, paēst brokastis un atkal atbraukt uz šejieni, kamēr tu gulēji,” pilots saka un tik lien sūkāties. “Jezus, ko tad jūs nepamodinājāt?” Es satrūcies noprasīju. “Es domāju, ka jūs esat miris un aiz bailēm biju nolēmis nelikties ne zinis par nekustīgo ķermeni vagonā, tomēr tagad pamanīju, ka jūs tomēr vicinaties ar rokām, tāpēc šitā atskrēju. Paldies Dievam, ka dzīvs izrādījāties! Brauciet droši vēl!” Nu neko, braucu ar. Atkal aizmigu. Šoreiz pamodos pie Uzvaras parka. “Zajibaļi! Tā kā tāds Odisejs nevaru mājās tikt,” nodomāju un izkāpu ārā no tramvaja. Iekāpu nākamajā tramvajā un ar pārcilvēciski spēku, piespiedis sevi neaizmigt, nonācu līdz Sarkandaugavai. “Itaka ne Sarkandaugava!” noteicu un aizgāju mājās.
Lūk, tādi interesanti piedzīvojumi man izdevušies, esot ceļā uz mājām. Jāsaka, ka nekad neaizmirsīšu to drausmo dilemmu, kad, sēžot krogū, jāizlemj, vai pašā jautrības karstumā steigties uz pēdējo transportu, vai ballēties līdz galam un ap rīta pusi klunkurēt mājās ar kājām, nezinot – palikšu dzīvs, vai tomēr noveiksies un mājās atnākšu sveiks un vesels. Nākamajā daļā stāstīšu par piedzīvojumiem pašā Sarkandaugavā; par to, kā Lieldienās čigāni man iesvieda ar vārītu olu vai kā es divus gadus rajonā tiku uzskatīts par Latvijas spēcīgāko hakeri; par piedzīvojumiem dodoties uz vietējo nočņiku un daudziem citiem jautriem atgadījumiem.
View all posts by pilsonis
Previous Post Poēma heksametrā par Bakalauru
Next Post Piedzīvojumi Tinderī jeb dialoga māksla
2 thoughts on “Piedzīvojumi Sarkandaugavā jeb ardievas rajonam. I daļa”
Jun 10, 2016 at 1:18 pm
Var dzīvot kurā rajonā gribi, velkoties mājās pãlī tāpat būs piedzīvojumi.
Es arī dzīvoju Sarkandaugavā un jāsaka, ka (iespējams, māksla vārdā) tu nedaudz pārspīlē
P.S. Es arī esmu veicis nakts maršrutu vecrīga – sarķene kājām, tīri tā neko, galva labi izvèdinās.
Jun 12, 2016 at 3:09 am
Nu nav jau tas gājiens nemaz tik ilgs, normāli sameties līdz pat Vecmīlgrāvim no centra pa 2,5h var diezgan elementāri aizčāpot. :))
Leave a Reply Cancel reply
Enter your comment here...
Fill in your details below or click an icon to log in:
Email (required) (Address never made public)
You are commenting using your WordPress.com account. ( Log Out /  Change )
You are commenting using your Twitter account. ( Log Out /  Change )
You are commenting using your Facebook account. ( Log Out /  Change )
Notify me of new comments via email.
Notify me of new posts via email.
Kāpēc es esmu pret sejas maskām Nov 23, 2020
Kā es iestājos autoskolā. 1. daļa Oct 22, 2020
Viss ir slikti – arī man joki reiz beigušies Apr 29, 2020
Kā es gribētu sev bērnu! Feb 19, 2020
Labākais importa alus Latvijā. Degustē Pilsonis G. Feb 3, 2020
Par klimata pārmaiņām Jan 8, 2020
Pieci paņēmieni cīņā pret rudens depresiju Nov 6, 2019
Meistara memuāri jeb kā prasmīgi saremontēt lietas Oct 30, 2019
Latvijas labākā un lētākā alus degustācija. I daļa Jun 18, 2019
Piecu Rīgas krogu raksturi III Jun 11, 2019
Par bailēm no policistiem, apsargiem un citiem kārtības sargiem Apr 2, 2019
Piedzīvojumi un recenzija par Alises Zariņas filmu “Blakus” Mar 8, 2019
Topogrāfiskā cirvja piedzīvojumi Feb 12, 2019
Piedzīvojumi pārvācoties jeb kāpēc pārvākties ir lieliski Jan 17, 2019
Pārdomas par vecumu jeb kāpēc vajag dzīvot līdz 29 gadiem un ne mirkli ilgāk Nov 1, 2018
Kā ir spēlēt rokgrupā: Mēģinājumi Oct 2, 2018
Patiesība par dzīvošanu kopā ar sievieti Jul 25, 2018
Kā viegli salabot velosipēdu? Ar cirvi Apr 17, 2018
5 cilvēku tipi, kurus tu satiec darbā Feb 8, 2018
Piedzīvojumi pie zobārsta jeb baiļu anatomija Jan 15, 2018
Migrēna – tu mans mirdzošais lāsts Oct 30, 2017
5 studentu tipi, kas sastopami skolā Oct 12, 2017
Piedzīvojumi Viļņā jeb labākās iedzeršanas vietas kaimiņos Sep 28, 2017
Man viss ir pie dirsas – telefons, maks, atslēgas – viss pie dirsas… somiņā. Jul 17, 2017
Suņu staidzināšanas māksla May 16, 2017
5 cilvēku tipi, kas sastopami teātrī Mar 30, 2017
Pakacini mīļoto Valentīndienā. Feb 14, 2017
Aizvainošanas tabulas jeb “Lamutarbas” Jan 18, 2017
Kā viegli atmest smēķēšanu Dec 29, 2016
6 cilvēku tipi, kas sastopami katrā ballītē Dec 5, 2016
Kā uzrakstīt īso stāstu: 10 soļi Oct 25, 2016
Trīs Rīgas krogu impresijas #1 Sep 16, 2016
13 rakstnieku iedvesmotas diētas vieglai svara vai dzīvības zaudēšanai Sep 1, 2016
Piedzīvojumi Tinderī jeb dialoga māksla Jul 18, 2016
Piedzīvojumi Sarkandaugavā jeb ardievas rajonam. I daļa Jun 10, 2016
Poēma heksametrā par Bakalauru May 25, 2016
Poēma par sievietēm, jeb sieviete-sātans: ko tu gribi? May 20, 2016
Moderna reklāmas kampaņa. Stāsts. May 16, 2016
Sūkāt, tas nav ar mopēdu vizināties. May 10, 2016
(no title) Apr 25, 2016
A, ko nē? Apr 22, 2016
Mīlnieka memuāri jeb daži padomi salauztām sirdīm Apr 18, 2016
“Ewkpάtnς kaι AλkιBιάδnς” Mar 31, 2016
Rihards piesējās. Mar 31, 2016
Piecu Rīgas krogu raksturi (II daļa) Mar 17, 2016
Piecu Rīgas krogu raksturi (I. daļa) Feb 15, 2016
Valentīndienas priekšvakarā Feb 8, 2016
Piesakies avansam – izstāde nāk! Jan 28, 2016
6 cilvēku tipi sabiedriskajā transportā Jan 20, 2016
Kaitināšanas māksla jeb “Tu man krīti uz nerviem, bet es tevi mīlu” Jan 11, 2016
Grūti ar tiem meičukiem Dec 28, 2015
Manas mīļākās grāmatas. 18+ Dec 22, 2015
Darba meklētāja piedzīvojumi jeb, kā es neaizbraucu strādāt uz Angliju  Nov 23, 2015
Īss ievads grāmatu pirkšanas mākslā. II daļa. Oct 26, 2015
Īss ceļvedis grāmatu pirkšanas mākslā. I daļa. Oct 19, 2015
Atmiņas par kādu jokainu atgadījumu Dzejas dienās 2013 Oct 2, 2015
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb četras cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (III daļa) Sep 8, 2015
Par bailēm no biezpiena un veca ēdiena. Aug 21, 2015
Pilsonis iemiesots gleznā Aug 11, 2015
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb piecas cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (II daļa) Aug 7, 2015
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb piecas cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (I daļa) Jul 27, 2015
Par bailēm no Džoisa “Ulisa” Jul 10, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem LXXI-LXXVIII Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem LXI-LXX Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem LI-LX Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem XLI-L Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem XXI-XL Jun 9, 2015
Groteskas impresijas par kādā grāmatnīcā ienākušajiem I-XX Jun 9, 2015
View pilsonis’s profile on Facebook
View Pilsonis_Phil’s profile on Twitter
Create a free website or blog at WordPress.com.
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Join 53 other followers
Already have a WordPress.com account? Log in now.