en en en lv en en en fa lv sv lv lv lv lv de lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv lv lv io sv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ru lv en en en en en en ru lv en ru lv lv en lv lv lv lv lv en lv lv nl lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en pt en it en en en en en en en en en it en lv en lv lv en lv lv en lv lv en lv lv de lv lv en lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv lv en en lv en lv lv lv en lv lv lv ru lv lv lv de lv lv de lv lv lv de lv lv lv en en de lv en ru lv en en fa en en en en
Avots: Latviešu rakstniecība biogrāfijās, Rīga: Zinātne, 2003.
Emīlijas Benjamiņas piemiņas vieta; šeit atdusas viņas māsa aktrise Minna Tusnelda un māte Ede.
Žurnāla "Atpūta" izdevēji un redakcija
Žurnālistes un izdevējas Emīlijas Benjamiņas (1881–1941) pastkarte rakstniekam un dramaturgam Jūlijam Pētersonam (1880–1945) 20. gadsimta 20. gadu 29. maijā kā atbilde sveicienam Benjamiņai vārda dienā. Pastkartes sūtīšanas brīdī Benjamiņa atrodas ceļojumā Marienbādē (mūsdienu Čehijas pilsēta Marianske Lāzne).
Pastkarte Rakstniecības un mūzikas muzejā, RTMM 796495.
Rokraksta informāciju sagatavojusi Ruta Kurpniece
Emīlijas Benjamiņas pastkarte (otra puse)
Sirsnīgi pateicos par sveicinājumu vārda dienā. Še ir reti jauki, tikai laiks nava labs. 29. mēs nobeidzam savu kūri. Un 6. jeb 7. jūnijā būsim Majoros. Ar mīļiem labdien. Jūsu Em. Benjam. [paraksts].
Cien. J. Pētersona kgam. ar kundzi.
Uz atklātnes zīmogs: Marienbad 1
Rokraksta informāciju sagatavojusi Ruta Kurpniece
Laikraksta "Jaunākās Ziņas" redakcijas darbinieki
Laikraksta "Jaunākās Ziņas" darbinieki pie jūras
Grupas foto. Laikraksta "Jaunākās Ziņas" darbinieki terasē, pie jūras. Stāv (no kreisās): 1. – Jānis Zālītis, 3. – Jānis Porietis, 5. – Jānis Kārkliņš. Pie galda sēž platmalē (no labās) Kārlis Skalbe, tālāk uz soliņa – Emīlija Benjamiņa. Ap 1925. gadu. Fotogrāfs nezināms. Attēls nr. 59 no izformēta Jāņa Zālīša fotoalbuma.
Fotogrāfija no Rakstniecības un mūzikas muzeja krājuma, inv. nr. 653228 J.Zāl. F 5/59
Emīlija Benjamiņa Valdeķu stendā Labdarības bazārā 1933. gadā.
Emīlija Benjamiņa Valdeķu stendā Labdarības bazārā 1933. gadā. Oriģināls, fotogrāfs nezināms.
Fotogrāfija no Rīgas Vēstures un kuģniecības muzeja krājuma. Identifikators VRVM 111222
Emīlija Benjamiņa (dzimusi Simsone, precējusies Elks un Benjamiņa; 1881–1941) – žurnāliste, izdevēja, sabiedriskā darbiniece. Izdevēja Antona Benjamiņa sieva, aktrišu Minnas Tusneldas un Annijas Simsones māsa. Viena no ietekmīgākajām starpkaru Latvijas sievietēm, pieprasītā laikraksta "Jaunākās Ziņas" (1911–1940) un ģimenes žurnāla "Atpūta" (1924–1940) izdevēja, parakstījusies arī kā redaktore. Izdevusi arī bērnu grāmatas. Par savu sabiedrisko darbību saņēmusi vairākus ārzemju un Latvijas apbalvojumus, t. sk. IV un III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (1932, 1937) un Zviedrijas Vāsas ordeņa 1. šķiras zelta medaļu (1935).
Mirusi Soļikamskā, Krievijā. Kapavieta nav zināma.
Dzimusi dzelzceļa ierēdņa Andreja Simsona (?–1899) ģimenē, kas ienākusi Rīgā no Kokneses apvidus. Māte Ede (dzimusi Ūsiņa, 1851–1933) strādājusi laikrakstu (sākumā vācu, no 1886. gada "Dienas Lapas", pēc 1905. gada "Dzimtenes Vēstneša") ekspedīcijās.
Benjamiņas māsas – aktrises Minna (Tusnelda) Simsone un Anija (arī Annija) Simsone.
1906. gada 14. septembrī salaulājusies ar dziedātāju Valdemāru Elku-Elksnīti Jēzus baznīcā Rīgā. Laulība šķirta 1908. gada 19. novembrī.
1904. gadā pirmoreiz iepazinusies ar tobrīd precēto četru bērnu tēvu, žurnālistu Antonu Benjamiņu. Kopdzīvi uzsākusi 1911. gadā. Oficiāli laulība noslēgta tikai 1922. gada 26. martā, kad bija šķirta arī Antona Benjamiņa laulība.
1926. gadā adoptējusi māsas Annijas Simsones vecāko dēlu Georgu (Juri, 1918–1993), vēlāko fotogrāfu, vienu no krāsu fotogrāfijas pionieriem Latvijā.
Darbība tirdzniecībā, izdevējdarbībā un presēMācījusies tirdzniecības skolā, no 17 gadu vecuma strādājusi dažādu izdevumu ("Rigaer Tageblatt" u.c.) kantoros, kur labi iepazinusi avīžniecības tehnisko pusi, rakstījusi vācu un latviešu periodikā par latviešu teātri.
1912–1916 līdzizdevēja un redaktore dažādos žurnālos un laikrakstos.
1911. gadā kopā ar Antonu Benjamiņu, ar kuru vēlāk (pēc izšķiršanās ar pirmo vīru dziedātāju E.Elku-Elksnīti) apprecējās, nodibināja laikrakstu "Jaunākās Ziņas" (iznāca ar pārtraukumiem līdz 1940. gadam) un nedēļas žurnālu "Atpūta" (1924–1940), aktīvi darbojusies abu izdevumu veidošanā, izplatīšanā, rediģēšanā.
1917. gadā atvērusi tolaik latviešu lielāko rakstāmlietu veikalu Rīgā, Audēju ielā.
Sabiedriskā darbībaBijusi rosīga sabiedriskā darbiniece – Latvju sieviešu nacionālās līgas goda biedre, Latviešu un zviedru tuvināšanās biedrības dāmu komitejas priekšniece u.c.
1940. gadā komunisti nacionalizēja visus Benjamiņas īpašumus (mājas Rīgā un Valdeķos, vasarnīcu Jūrmalā, izdevniecību un veikalu) un pašu Emīliju 1941. 14.VI deportēja. Miršanas vieta nav precīzi zināma.
"Emīlija Benjamiņa pieder pie harismātiskām personām Latvijas preses vēsturē. Viņa ir sieviete, kas tautas apziņā par sevi radījusi nevīstošas slavas apvītu čaklās veiksminieces tēlu. Viņa ir pieņēmusi Preses karalienes pagodinošo nosaukumu. Tautas atmiņā joprojām vējo mīts, ka gaišreģis Eižens Finks viņai pēc bagātās un slavas pilnās dzīves paredzējis bada nāvi. Emīlijas Benjamiņas sabiedriskā dzīve iemieso pilsonisko aprindu sievietes dzīves standartu – nodarbošanos ar labdarību un salona pasākumiem. "Visus galus" par savu dzīvi viņa bija veiksmīgi noslēpusi, atstājot lasošajiem palicējiem vien nojausmas par savu publisko tēlu."
Laima Muktupāvela. Emīlija Benjamiņa (1881–1941). 100 Latvijas sievietes kultūrā un politikā. Rīga: Latvijas Universitāte, 2008, 72. lpp.
"Viņa bija ļoti ārišķīga, gribēja jebkurā sabiedrībā
izcelties kā ievērojama dāma. Bija acīmredzot ļoti apmierināta, ka viņu visi
godāja, slavēja, cildināja. Katru gadu E. Benjamiņa brauca uz ārzemēm, sevišķi
iemīļojusi bija Berlīni (kur viņa varēja brīvi justies ar savu perfekto vācu
valodu) un Parīzi, kurp devās ne vien iegādāties modes tērpus, bet arī, lai
izdarītu kosmētiskas operācijas. E. Benjamiņa vienmēr gribēja izskatīties
jauna, skaista un eleganta. Sevišķu uzmanību viņa pievērsa savai frizūrai. Acīs
palikusi aina Antona Benjamiņa 75. dzimšanas dienas svinībās Dailes teātrī.
Iekāms sākt savu jubilejas runu, E. Benjamiņa krietnu brīdi stāvēja skatuves
priekšā, bužināja savus matus un tad tik stājās pie runātāju pults."
Konstantīns Karulis. Komentāri. No: Jānis Kārkliņš. Latvijas preses karalis.
Rīga: Karogs, 1990, 247. lpp.
"Nekronētas karalienes varu Emīlija bija ieguvusi,
izveidojot savu salonu Benjamiņu dzīvoklī Pumpura ielā 5, pēc tam bijušajā
Pfābu pilī Barona ielā 12. Šo pili Benjamiņi nopirka 1928. gadā. Emīlija
Benjamiņa rīkoja viesības ar mākslinieku piedalīšanos. Tam, kurš gribēja iekļūt
dziedoņu kastā, bija jāuzstājas Emīlijas Benjamiņas salonā. Tā kā "Jaunākās
Ziņas" publicēja kritiķa Ernesta Brusubārdas rakstus par izrādēm un operas uzvedumiem,
bija iespējams ar iznīcinošu kritiku likt svītrot no repertuāra vai tajā
saglabāt jebkuru izrādi, atlaist vai pieņemt aktierus, dziedātājus, dejotājus."
Laima Muktupāvela. Emīlija Benjamiņa (1881–1941). 100 Latvijas sievietes
kultūrā un politikā. Rīga: Latvijas Universitāte, 2008, 76. lpp.
"[..] mūsu likteņi tik cieši savijušies kopā, lai gan sākumā mēs bijām lieli pretstati viens otram. Mans vīrs bija dziļš jūsmotājs, un es drusku vīzdegunīga pilsētniece.[..] Viņš bija ļoti daudz lasījis, ka nebija gan laikam neviena literāriska jautājuma, uz kuru viņš nevarētu atbildēt. Arī sabiedriskā dzīvē viņš pašā pirmā gadā Rīgā ņēma īsti dzīvu dalību un arī mani ierosināja strādāt visur līdz. Tur laikam lika jau pamatu manam tagadējam sabiedriskam darbam [..]. Es esmu vienmēr praktiska un lietišķa bijusi, bet mans vīrs vienmēr liels ideālists, taču varbūt taisni tādēļ mūsu kopdzīve ir tik laimīga. Ja mans vīrs savos ideālos bija par daudz aizrāvies, tad es viņu vienmēr esmu mēģinājusi lēnītiņām atvest uz zemes virsu atpakaļ."
Emīlija Benjamiņa. Antons Benjamiņš savā mājas dzīvē. No: Antons Benjamiņš dzīvē un darbā. Rīga: "Jaunāko Ziņu" izdevums, 1935, 243. lpp.
Annija Simsone - Sister
Antons Benjamiņš - Husband
Ede Simsone - Mother
Ernests Elks-Elksnītis - Ex-husband
Minna Simsone - Sister
Emīlija Elks, Emīlija Benjamiņa
Andreja Pumpura iela 5, Rīga
Benjamiņu dzīvoklī Pumpura ielā 5 bija iekārtots Benjamiņa kundzes salons.
Krišjāņa Barona iela 12, Rīga
1928. gadā Benjamiņi nopērk bijušo Pfābu pili Barona ielā 12.
1931. gadā iegādāts lauku īpašums Valdeķos.
Jūras iela 13, Jūrmala
1939. gadā uzcelta Emīlijas Benjamiņas vasarnīca Majoros, arhitekts Ļevs Vitlins. Apmetusies namā 1939. gada rudenī. 1940. gada vasarā nams nacionalizēts.
Krišjāņa Barona iela 19, Rīga
Pēc Krišjāņa Barona ielas 12 nama atņemšanas Emīlija Benjamiņa apmetas mazā dzīvoklī Barona ielā 19-2, kur dzīvo līdz izsūtīšanai.
Latvju sieviešu nacionālā līga
Latvju sieviešu nacionālās līgas goda biedre
Rīgas Jūrmalas palīdzības un labierīcības biedrība
Priekšniece Jūrmalas palīdzības biedrībā
Priekšniece Rīgas pilsētas sabiedriskās palīdzības komitejas līdzekļu vākšanas komisijā
Latviešu un zviedru tuvināšanās biedrības dāmu komitejas priekšniece
Rīgas Jaunais teātris (1908–1915)
Lāčplēša iela 25, Rīga
Rīgas Jaunā teātra biedrības biedre
Rīgas Otrie Meža kapi
Piemiņas vieta Simsonu dzimtas kapos
1911. gadā atvērusi spiestuvi Rīgā, Parka ielā 3, pēc gada iegādājusies cinkogrāfiju. Pēc 1912. gada bija spiestuves “Darbs” un laikraksta “Jaunākās Ziņas” drukātavas līdzīpašniece.
Laikraksts "Jaunākās Ziņas" (1911–1940)
No 1913. gada janvāra līdz jūlijam žurnāla "Tagadne" izdevēja.
Ar Em. Benjamiņas vārdu 20. gadu otrajā pusē un 30. gados izdevusi galvenokārt bērnu grāmatas.
Pēc Ernesta Arņa aiziešanas no redaktora amata par redakciju atbild izdevēja Emīlija Benjamiņa.
Kopš 1932. gada kopā ar Antonu Benjamiņu ik gadu apmeklēja Badnauheimas kūrortu.
© LU LFMI, 2022. Website: Graftik
When republishing or quoting, reference to the resource of the Institute of Literature, Folklore and Art of the University of Latvia (LU LFMI) is mandatory. Large-scale copying and use of materials for commercial purposes is allowed only with the written permission of LU LFMI.