en en en lv en en en fa fi sv fi lv lv lv lv fi lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv hbs_lat da lv lv lv lv lv lv lv de lv en en en en de en en ru lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv es lv lt lv lv en lv lv lv lv lv lv lv en lv lv en en en en en en hbs_lat en lt en lv lv en lv lv en de hbs_lat en es hbs_lat en lv lv lv en lv lv en en lv lv en lv en lt en lv en hbs_lat en hbs_lat lv nl it ru de en lv en de lv en hbs_lat en en lv lv en en lv en en sv en hbs_lat en en en lv lv ru en lv lv ru lv lv lv de lv lv lv en en lv lv pt en lv lv lv en ru lv en en fa en en en en
Avots: Latviešu rakstniecība biogrāfijās, Rīga: Zinātne, 2003.
Sieviešu Palīdzibas Korpusa, mūsu pirmās sieviešu armijas palīgorganizacijas, pirmās darbinieces. Avots: Jaunā Nedēļa, Nr.38 (12.11.1926)
Pirmā rindā sēd kancelejas darbinieces, vidū (baltā) dziedātāja Ance Lindberga. Pirmajā rindā no labās puses: 1. - nav zināma, Elza Klaustiņa, 3. Malvīne Vīgnere-Grīnberga, 4. Anna Meierovica, 5. Justīne Čakste, Korpusa priekšniece, 6. leitnants Galindoms, kurš uz Ministru prez. Ulmaņa priekšlikumu ierosināja Korpusa dibināšanu, 7. Anna Kasparsone (dz. Freimane; ārsta Kārļa Kasparsona sieva), 8. Johanna Reinharde (ārsta Gustava Reinharda sieva), 9. Paulīne Hermanovska (Ivandes Kaijas māsa), 3. rindā: 1. aktrise Jūlija Skaidrīte, 2. dziedātāja Mērija Saksa (Paula Saksa dzīvesbiedre), 2. un 4. - nav zin. 5. Elza Štāla (skolu inspektora Miķeļa Štāla dzīvesbiedre), 6. - nav zināma, 7. Helēna Kaire (vīrs ārsts), 8. Marta Petrova, 9. - nav zin., 10. Veronika Līdaka (vīrs ārsts), 11. Marta Berga, 12. Amālija Merga, 13. Alise Sūna, viena no pirmajām Korpusa dibinātājām, 14. Šarlote Kalniņa, 15. Emīlija Lazdiņa, 16. Marija Golta, 17. - nav zin., 18. Milda Sleikša, 19. Erna Rezgale, viena no pirmajām Korpusa dibinātājām. 20. Ivande Kaija.
Mana Māja, Nr. 2, 20.01.1942.
Ivandes Kaijas vēstule (pirmā daļa)
Rakstnieces Ivandes Kaijas (1876–1942) vēstule dzejniecei un dramaturģei Aspazijai 1920. gada 15. novembrī (1865–1943). Vēstulē tiek runāts par Raiņa (1865–1929) lugas “Jāzeps un viņa brāļi” pirmiestudējumu Nacionālajā teātrī. Kaija izsaka lūgumu Aspazijai sagādāt biļetes uz pirmirzādi, kas notika 1920. gada 17. novembrī Alekša Mierlauka (1866–1943) režijā.
Vēstule Rakstniecības un mūzikas muzejā, RTMM 70535.
Lūdzu vaj Tu nevari kādam teātrī uzdot izgādāt man biļeti uz I “Jāzepu” trešdien? Svētdien Haralds izstāvējās, nedabuja. Baidos, ka nu vairs būs tikai sliktākās vietas palikušas. Es vēlētos apakšā pirmās rindās, bet ja nav vairs, var arī būt IIā vietā. Ivars trešdien no skolas pieies pakaļ, atstāj pie kalpones, ja pati nebūsi. Ceru, ka ar šo lūgumu [..]
[..] Tevi pārāk neapgrūtinu? Pēc Jāzepa pieiešu kādu dienu. Kādā laikā Tev parocīgāki? Vaj var pēc 7-iem vakarā?
Rakstniece Ivande Kaija. Otrā pusē veltījums rokrakstā ar tinti no Tonijas Milleres. 1895. gads. Fotogrāfs Vladimirs fon Maļinovskis (W.v. Malinowski).
Fotogrāfija no Rīgas Vēstures un kuģniecības muzeja krājuma. Identifikators VRVM 87660
Veltījums rokrakstā no Tonijas Miller
Rakstnieces Ivandes Kaijas (Tonijas Miller) veltījums rokrakstā ar tinti. 1895. gads.
Fotogrāfija no Rīgas Vēstures un kuģniecības muzeja krājuma. Identifikators VRVM 87660
Ivande Kaija (1876–1942), rakstniece, publiciste un politikas aktīviste. Studējusi filozofiju Bernē un Leipcigā, klausījusies lekcijas Sorbonnas universitātē, apguvusi vācu, franču, krievu, angļu, itāļu, latīņu valodu. No 1910. gada periodikā publicējusi rakstus par sievietes problēmām un sabiedriski politiskiem jautājumiem. 1910. gadā, uzturoties Kastaņolā, tuvāk iepazinusies ar Raini un Aspaziju. Sarakstījusi vairākus romānus, no kuriem zināmākais ir romāns "Iedzimtais grēks" (1913), kurā aizstāvētas sievietes tiesības, uzskatot laulību bez mīlestības par netikumisku. Izvirzot vīrietim un sievietei vienādas prasības un vienādas tiesības, seksualitāte attēlota kā dabiska parādība, prasot atzīt sievietes seksualitāti un viņas tiesības to baudīt. Latvijas valsts dibināšanas laikā bijusi aktīva sabiedriskajā darbā. Strādājusi par franču preses referenti Ārlietu ministrijas informācijas nodaļā, darbojusies Sieviešu palīdzības korpusā un vadījusi tā izveidoto Zelta fondu, piederējusi pie sabiedrības viedokļa veidotājiem.
Dzimusi tirgotāja un namīpašnieka Miķeļa un Matildes Melderu-Milleru ģimenē Jumpravas pagasta Jumpravmuižā. Antonija ir vecākā, viņai ir divas māsas – Ella Karlīne un Paulīne.
1878: ģimene pārvācas uz Rīgu.
1887–1895: mācījusies Lomonosova ģimnāzijā.
1895: Pēc Lomonosova sieviešu ģimnāzijas beigšanas devusies uz Kaukāzu kā mājskolotāja.
1900–01: klausījusies filozofijas lekcijas Bernes un Leipcigas Universitātē.
1901: apprecējusies ar ārstu Fēliksu Lūkinu (1875–1934). Pēc vīra gribas pametusi studijas. Ģimenē piedzimuši trīs bērni: Silvija (1903–1986), Haralds (1906–1991) un Ivars (1907–1942, no 1941. gada padomju ieslodzījumā).
1910: uzturoties Kastaņolā, tuvāk iepazinusies ar Raini un Aspaziju.
1910: klausījusies lekcijas Parīzes Universitātē Sorbonnā. Studinas nākas pārtraukt sliktās dzirdes dēļ.
1912–13: piedalījusies Aspazijas 25 gadu darba jubilejas svinību organizēšanā.
Pirmā pasaules kara laikā dzīvo Petrogradā, Maskavā un Krimā.
1917: kopā ar meitu atgriezusies Latvijā, kur 1918. gada rudenī sagaida arī Feliksu ar abiem dēliem. Vīrs slimo ar tuberkulozi un ir spiests 1919. gadā doties uz Davosu ārstēties.
1919: sākusi aktīvi piedalīties sabiedriskajā dzīvē, darbojās Sieviešu palīdzības korpusā un vadīja tā izveidoto Zelta fondu.
1919. gada novembris – 1921. gada janvāris: strādājusi par Ārlietu ministrijas Preses nodaļas sekretāri.
1920–21: laikraksta "Latvijas Sargs" redakcijas locekle.
1921. gada 7. aprīlis: ieradusies Valmierā, lai uzstātos ar priekšlasījumu "Par sabiedriskiem un tikumiskiem dienas jautājumiem", rakstnieci ķērusi trieka, laupot labās puses kustību, dzirdes un runas spēju. Turpmāk sazinājusies, rakstot ar kreiso roku. Slimības dēļ literārajā un sabiedriskajā dzīvē vairs nav piedalījusies.
1941: Ziemassvētku vakarā pie vecās Ģertrūdes baznīcas rakstnieci sabrauc vācu armijas smagā mašīna. Mirusi 1941. gada 2. janvārī.
1892: uzraksta pirmo noveli "Trīs jaungada naktis".
No 1910: periodikā, galvenokārt laikrakstā "Dzimtenes Vēstnesis" un "Latviešu izglītības biedrības gada grāmatā", publicēti Kaijas raksti par sievietes problēmām un sabiedriski politiskiem jautājumiem.
1919–1920: Latvijas valsts dibināšanas laikā bija aktīva sabiedriskā darbiniece, organizēja "Latvju Sieviešu Zelta fondu".
1921: "Sfinksa" (sarakstīts 1915. gadā)
1921: "Dzintarzeme" (vēsturisks romāns)
Ivande Kaija rakstījusi arī stāstus un noveles.
1928–1931: izdoti Kopoti raksti 10 sējumos.
"Ivandes Kaijas darbiem daudz trūkumu, labs procents viņos mākslinieciski nepārkausēta feļetonisma. Netrūkst ari tendences. Bet šais darbos ari nepārprotami izmanāms ievērojams stāstītājas talants ar plašiem vērieniem. Līdzjūtīgu un saprotošu skatu – autore metusi sievietes dvēselē, rādījusi vienu otru zīmīgu tēlu, vienu otru spilgtu gleznu. Līdz pat pēdējam laikam Kaija bij vienīgā mūsu lielā stila rakstniece–prozaiķe. Viņai vienmēr būs sava īpatnēja vieta latvju rakstniecības vēsturē."
Pēteris Ērmanis. Ivande Kaija. Latvju Grāmata, Nr.6 (01.11.1926)
"Ivande Kaija savus romānus velta sievietei. Viņa ierosina jaunlaiku ģimenes un laulības jautājumus un mēģina risināt modernās sievietes psihes pavedienus. Ar retu drosmi rakstniece šķetina dzimumkopdzīves problēmas, iedziļinās to ētiskās un erotiskās parādībās un nereti nonāk pretrunā ar dziļi sabiedrībā ieaugušiem morāles un ētikas jautājumiem. Ivandes Kaijas darbi mazāk vērtīgi mākslas ziņā, bet vairāk modina interesi kā jaunu problēmu risinājumi."
Lilija Brante. Latviešu sieviete. R.: 1931, 60. lpp.
"Ivande Kaija ir cīnītāja un problēmu rakstniece, tas latviešu lasītājiem, kas pazīst viņas romānus, būs labi zināms. Šie "problemi" viņas romānos ir reizē viņas darbu spēks un vājums. Spēks tamdēļ, ka tie lauž jaunu ceļu domās un uzskatos daudzus ētiskus jautājumus, sevišķi par ģimeni, laulību, sievietes stāvokli sadzīvē, sievietes mātes tiesībām, par sievas un vira attiecībām ģimenē. Šie "problemi" viņas darbu vājums ir arī tamdēļ, ka tā dažkārt viņas romāni tiešām top pārāk problemātiski, literariski sastādīti, bez iekšējiem dziļākiem psicboloģiskiem pārdzīvojumiem, kas vienīgi stabilizē tēlojamos raksturus un tos no manekeniem, lellēm pārvērš par dzīviem mākslinieciskiem tēliem."Līgotņu Jēkabs. Ivande Kaija. "Laime" Nr. 2, 1.02.1923.
Par romānu "Iedzimtais grēks""Ivandes Kaijas pirmais romāns "Iedzimtais grēks" (1913) ir psiholoģiski pārliecinošs mīlestības stāsts. Bez aizspriedumiem attēlotā sievietes pasaule pārsteidza un izraisīja asu kritiku galvenokārt no morāles normu viedokļa. Kaija aizstāvēja sievietes izvēles tiesības, uzskatot laulību bez mīlestības par netikumisku. "
Inese Treimane. Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Zinātne, 2003.
Marija Liepiņa - Relative
Marta Liepiņa-Skulme - Relative
Paulīne Hermanovska - Sister
Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija
Raiņa bulvāris 29, Rīga
Apmeklē žurnālistu skolu, kur mācās rakstīt ievadrakstus.
Personīgi iepazīstas ar Aspaziju un Raini.
1913. gada vasarā ar plaušu karsoni saslimst dēls Ivars, pēc viņa izveseļošanās Ivande Kaija ar visiem trim bērniem aizbrauc uz ārzemēm, apmeklē labākos Šveices kūrortus, nodzīvo divus mēnešus Kastaņolā un 1914. gada vasarā atgriežas Rīgā.
Hamburgas iela 11, Rīga
Gertika mājaLūkinu ģimene te apmetas 1910. gada nogalē un dzīvo līdz 1. Pasaules karam. Šeit sarakstīts romāns "Iedzimtais grēks".
Latvian Woman’s Relief Corps
Deputāta kandidāte no Pilsoniskā bloka saraksta.
Bezpartejisko pilsoņu kandidātu saraksts
Deputāta kandidāte Satversmes sapulces vēlēšanās
Latvijas Republikas Ārlietu ministrija
Dzirnavu iela 119, Rīga
Redaktore, mākslas un literatūras nodaļas vadītāja
Rīgas Otrie Meža kapi
© LU LFMI, 2022. Website: Graftik
When republishing or quoting, reference to the resource of the Institute of Literature, Folklore and Art of the University of Latvia (LU LFMI) is mandatory. Large-scale copying and use of materials for commercial purposes is allowed only with the written permission of LU LFMI.