lv en lv lv et sq lv lv lt sq lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv cs lv lv id lv lv lv lv lv lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv eo lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv fr lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv id lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv eo lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv sv lv lv lv lv lv lv lv lv sl hbs_lat hu lv lv lv lv lv hbs_lat sl lv lv lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv nl lv lv lv hu hbs_lat lv lv lv lv lv cs lv lv lv lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv nl nl ms lv lv eo lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv et lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv et lv sq lv lv lv lv lv lv lv et lv lv en lv sv lv fr lv de lv de it lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv et lv et lv lv lv lv
Infekciozā mononukleoze bērniem - simptomi un ārstēšana - Simptomi 2022
Infekciozā mononukleoze bērniem sauc par dziedzeru drudzi. Šī ir vīrusu slimība, kurai raksturīga ilgstoša drudzis, iekaisis kakls, dažādu limfmezglu grupu palielināšanās, specifiskas izmaiņas perifērās asinīs. Šī slimība attiecas uz visām vecuma grupām, bet arī uz maziem bērniem.
Pirmo reizi infekciozo mononukleozi Filatovs aprakstīja jau 1885. gadā, bet pēc tam to papildināja pētījums par asins izmaiņām un noteiktu patogēnu noteikšanu. Sakarā ar to, šī slimība saņēma oficiālo infekciozās mononukleozes nosaukumu. Vēlāk divus zinātniekus identificēja cēloņsakarību, un viņu vārdā vīruss tika saukts par Ebstein-Barr vīrusu.
Kāda veida slimības mononukleoze: slimības izraisītājs
Lai pareizi saprastu, kāda veida slimība ir infekciozā mononucleosis, un kāpēc šī slimība prasa noteiktu uzmanību, ir jāzina dažas vīrusa pazīmes.
Epšteina-Barra vīruss - tas ir galvenais iemesls, tas ir, infekcijas izraisītājs šīs slimības bērniem un pieaugušajiem. Šī herpes vīrusa ģimenes locekle ir pakļauta ilgstošai cirkulācijai cilvēka organismā, kā arī tai ir kancerogēna iedarbība, kas var radīt neatgriezeniskas sekas. Var izraisīt ne tikai infekciozas mononukleozes, bet arī nazofaringijas un Burkitta limfomas veidošanos. Epstein-Barr vīruss, tāpat kā lielākā daļa citu vīrusu, tiek pārraidīts ar gaisā esošām pilieniņām, izmantojot kopīgus traukus, skūpstus, rotaļlietas un citus priekšmetus, kuriem ir infekcijas nesēja siekalas. Slimība ir ļoti izplatīta.
Pēc tam, kad bērna ķermenī, vīruss nekavējoties sāk izplatīties aktīvi nazofarneksa gļotādās, no kurienes tas nonāk asinīs un inficē B tipa limfocītus, kas ir atbildīgi par antivielu ražošanu. Šajās šūnās vīruss paliek visā nākamajā dzīvē.
Pastāv statistika, saskaņā ar kuru līdz 5 gadu vecumam infekcija ir inficēta nedaudz vairāk kā 50% bērnu. Vairāk nekā 90% iedzīvotāju pēc 35 gadu vecuma, asins analīze liecina par EBV antivielu klātbūtni. Šis fakts dod tiesības apgalvot, ka lielākā daļa pieaugušo iedzīvotāju jau ir cietuši no infekcijas mononukleozes. 80-85% gadījumu tā attīstība notiek izdzēšamā formā, t.i., tās raksturīgie simptomi vai nu neparādās vispār vai parādās vāji, un slimība ir kļūdaini diagnosticēta kā SARS vai stenokardija.
Šis ir laikposms no brīža, kad Epšteina-Barra vīruss nonāk bērna ķermenī un līdz parādās pirmās slimības pazīmes. Inkubācijas periods ir ļoti atšķirīgs no vairākām dienām līdz diviem mēnešiem, vidēji tas ir 30 dienu periods. Šajā laikā vīruss reizina un uzkrājas pietiekamā daudzumā masveida paplašināšanai.
Ir iespējams attīstīt prodromal periodu, kam nav īpašas izpausmes un ir tipisks visām infekcijas slimībām. Šādos gadījumos slimība attīstās pakāpeniski - vairākas dienas - zems, zems pakāpes drudzis, vispārējs nespēks un vājums, paaugstināts nogurums, perorāla parādība augšējo elpceļu formā, sastrēgums degunā, apsārtums rētas niezošās daļas gļotādās, kā arī pakāpenisks mandeles palielināšanās un apsārtums.
No pirmām dienām ir nedaudz nespēks, vājums, galvassāpes un muskuļu sāpes, sāpes locītavās, neliels drudzis un vieglas izmaiņas limfmezglos un rīkles.
Pēc tam rīšanas laikā ir sāpes. Ķermeņa temperatūra paaugstinās līdz 38-40 ° C, var būt viļņa formas raksturs, tādas temperatūras pilieni turpinās visu dienu un var ilgt 1-3 nedēļas. Tonzilīts rodas nekavējoties vai pēc dažām dienām, tas ir katarāls ar vieglu mandeles, lacunāra pietūkumu, ar smagāku izpausmi iekaisumu gan mandeles, gan čūlaino-nekrotisko ar fibrīnu plēvēm, piemēram, ar difteriju.
Nogurums ir arī liesa un aknas. Diezgan bieži āda kļūst dzeltena. Pastāv tā sauktā dzelte. Ar mononukleozi smagais hepatīts nenotiek. Aknas paliek paplašinātas ilgu laiku. Ķermenis pieņem normālu izmēru tikai 1-2 mēnešus pēc infekcijas brīža.
Mononukleozes izsitumi parādās vidēji 5-10 dienu laikā no slimības, un 80% gadījumu tā ir saistīta ar antibakteriālo zāļu - ampicilīna uzņemšanu. Tas ir plankumainais papulais, tās spilgti sarkanās krāsas elementi, kas atrodas uz sejas, rumpja un ekstremitāšu ādas. Izsitumi uz ādas ilgst apmēram nedēļu pēc tam, kad tas izzūd un pazūd bez pēdām.
Mononukleoze bērniem bieži vien ir asimptomātiska vai ar izdzēstu klīnisko ainu SARS veidā. Slimība ir bīstama zīdaiņiem ar iedzimtu imūndeficītu vai atopiskajām reakcijām. Pirmajā gadījumā vīruss saasina imūndaizsardzības trūkumu un veicina bakteriālas infekcijas iestāšanos. Otrajā gadījumā tas pastiprina diatēzes izpausmi, ierosina autoimūnu antivielu veidošanos un var kļūt par provokācijas faktoru imūnās sistēmas audzēju attīstībai.
Mononukleozes galvenās iezīmes ir šādas:
mononukleāro iekaisis kakls (netīrās pelēkās plēves ir marķētas uz mandeles, kuras viegli izvelk ar pincetām);
vājums, iekaisis kakls, deguna nosprostošanās;
augsta jutība pret citiem infekcijas izraisītājiem;
bieži ādas bojājumi ar herpes;
limfadenopātija (parasti limfmezgli aug pie kakla apakšējās malas virsmas, tās ir savstarpēji saistītas konglomerātos vai ķēdēs, palpē nesāpīgas, nav saistītas ar apkārtējiem audiem un dažkārt palielinās līdz olšūnas izmēram).
Leikocitozi novēro perifērajās asinīs (9-10-1010 litrā, dažreiz tas var būt lielāks). Mononukleāro elementu (monocītu, limfocītu, atopisko mononukleāro šūnu) skaits tuvāk 1. nedēļas beigām sasniedz apmēram 80-90%. Slimības sākuma dienās stabila novirze var novērot skaidru neitrofiliju. Mononukleārā reakcija (galvenokārt limfocītu dēļ) var ilgt 3-6 mēnešus un pat vairākus gadus. Konvastīvi pēc infekcijas ar mononukleozi periodu var izraisīt citu slimību, piemēram, akūtu gripu vai dizentēriju uc, un to var arī papildināt ar diezgan ievērojamu mononukleāro elementu skaita palielināšanos.
Slimība tiek veikta no vienas vai vairākām nedēļām. Slimības laikā augsta temperatūra tiek uzturēta visu nedēļu Citu izmaiņu saglabāšana notiek ar mazu dinamiku. Tad pakāpeniski samazinās temperatūra. Dažos gadījumos nākamais temperatūras vilnis paaugstinās. Temperatūras samazināšanas laikā izkļūšana no kakla izzūd. Limfmezgli pakāpeniski samazinās. Aknas un liesa parasti normalizējas dažu nedēļu vai mēnešu laikā. Tādā pašā veidā asins stāvoklis normalizējas. Reti sastopamas komplikācijas, piemēram, stomatīts, pneimonija, vidusauss iekaisums un citi.
Kā izskatās nazu asiņošanas ar mononukleozi sabojāšanās? Foto
Kad jūs vispirms apmeklējat medicīnas iestādi, ārsts izskata un noskaidro simptomus. Ja ir aizdomas par infekcijas mononukleozi, tiek iesniegts asins analīzes. Ir nepieciešams ne tikai apstiprināt šo slimību, bet arī izslēgt citas veselības problēmas.
Ja netipiski mononukleāri tiek konstatēti asinīs, tad to apstiprina "mononukleozes" diagnoze. Jo vairāk šūnas atrodas asinīs, jo slimība būs grūtāka.
Komplikācijas ir reti. Vissvarīgākie ir vidusauss, peritonsilīts, sinusīts, pneimonija. Atsevišķos gadījumos ir blāzma, aknu mazspēja, akūta aknu mazspēja, hemolītiskā anēmija, akūta hemolītiskā anēmija, neirīts, folikulu stenokardija. Pacientiem ar antibiotikām ampicilīnu un amoksicilīnu gandrīz vienmēr ir ādas izsitumi.
Kā infekcijas mononukleozes ārstēšanai bērniem
Lai samazinātu augstās temperatūras bērniem lieto pretsāpju līdzekļus, piemēram, paracetamolu, ibuprofēnu. Labs rezultāts dod mefinaimīnskābi, jo tas stimulē interferona veidošanos. Mums jāatturas pazemināt temperatūru bērniem ar aspirīnu, jo var attīstīties Ray sindroms.
Kakla ārstē tāpat kā ar iekaisušo kaklu. Jūs varat lietot tantamverde, dažādus aerosolus, skalošanu ar augu infūzijām, furatsilīnu uc Liela uzmanība jāpievērš mutes dobumam, zobu tīrīšana, mutes skalošana jāveic pēc katras ēdienreizes. Ja izteiktas rinīta pazīmes, lieto vazokonstriktora pilienus. Bet viņiem nevajadzētu iesaistīties vairāk kā piecās dienās. Slimības simptomi tiek likvidēti, tādēļ tiek atbalstīta infekcijas novēršana.
Slimības laikā bērns var tikt paplašināts slimības laikā, un pat nelieli savainojumi vēderā var izraisīt tā plīsumu. Tādējādi visiem bērniem ar mononukleozi vajadzētu izvairīties no saskares ar sportu un intensīvām aktivitātēm 4 nedēļas. Sportistiem īpaši jāierobežo viņu aktivitātes, līdz liesa atgriežas normālā izmērā.
Parasti infekciozās mononukleozes ārstēšana bērniem un pieaugušajiem ir tikai simptomātiska (dzeršana, temperatūras pazemināšana, sāpju mazināšana, deguna elpošanas atvieglošana utt.). Ārstēšana ar antibiotikām, hormonālām zālēm tiek veikta tikai ar atbilstošu komplikāciju attīstību.
Parasti infekciozai mononukleozei bērniem ir diezgan labvēlīga prognoze. Tomēr galvenais nosacījums, lai izvairītos no sekām un komplikācijām, ir savlaicīga leikēmijas diagnostika un regulāra asins sastāva izmaiņu kontrole. Turklāt ir ļoti svarīgi uzraudzīt bērnu stāvokli līdz to galīgai atveseļošanai.
Arī slimiem bērniem nākamo 6-12 mēnešu laikā jāveic turpmāka izmeklēšana, lai kontrolētu atlikušo ietekmi uz asinīm. Jāatzīmē, ka patlaban nav veikti pasākumi specifiskas un efektīvas infekciozās mononukleozes profilaksei.
Infekciozā mononukleoze bērniem. Simptomi un ārstēšana
Mononukleoze ir infekcijas slimība, kas līdzīga gripas vai tonsilīta pazīmēm, bet arī ietekmē iekšējos orgānus. Viena no šīs slimības raksturojošām izpausmēm ir limfas dziedzeru palielināšanās dažādās ķermeņa daļās, tāpēc to sauc par "dziedzeru drudzi". Mononukleozes gadījumā ir arī neoficiāls nosaukums: "kissing slimība" - infekcija ir viegli pārnesama caur siekalām. Īpaša uzmanība jāpievērš tādu komplikāciju ārstēšanai, kas izraisa šo slimību no saaukstēšanās. Svarīga loma ir uztura imunitāti stimulējošā uzturu.
Kaitēkļi un infekciozās mononukleozes formas
Mononukleozes izraisītāji ir dažāda veida herpes vīrusi. Visbiežāk tas ir Epšteina-Barra vīruss, kas nosaukts pēc zinātnieku Michael Epstein un Yvonne Barr, kurš to atklāja. Tika atklāta arī citomegalovīrusu izcelsmes infekciālā mononukleoze. Retos gadījumos patogēni var būt citi herpes vīrusu veidi. Slimības izpausmes nav atkarīgas no viņu veida.
Galvenokārt rodas maziem bērniem un pusaudžiem. Parasti katram pieaugušajam bērnībā ir bijusi šī slimība.
Vīruss sāk attīstīties mutes gļotādā, ietekmējot mandeles un rīkles. Ar asinīm un limfiem tas nonāk aknās, liesā, sirds muskuļos, limfmezglos. Parasti slimība ir akūta. Komplikācijas ir ārkārtīgi retas - gadījumā, kad sekundārā patogēno mikrofloru aktivizē novājināta imunitāte. Tas izpaužas plaušu iekaisīgajās slimībās (pneimonija), vidusauss, augšstilba sinusās un citos orgānos.
Inkubācijas periods var būt no 5 dienām līdz 2-3 nedēļām. Akūtas slimības stadija parasti ilgst 2-4 nedēļas. Ar daudziem vīrusiem un nesteidzīgu ārstēšanu, mononukleoze var pārvērsties hroniskā formā, kurā limfmezgli nepārtraukti tiek paplašināti, var sabojāt sirdi, smadzenēs, nervu centros. Šajā gadījumā bērnam ir psihoze, traucēta sejas izteiksme.
Pēc atgūšanas vīrusi, kas izraisa infekciozu mononukleozi, paliek ķermenī uz visiem laikiem, tāpēc pacients ir infekcijas nesējs un avots. Tomēr cilvēka atkārtojums notiek ārkārtīgi reti, ja kaut kādu iemeslu dēļ viņam ir smaga imūnsistēmas pavājināšanās.
Piezīme. Tieši tāpēc, ka vīrusa nesējs ar mononukleozi paliek uz mūžu, nav jēgas izolēt bērnu no citiem cilvēkiem pēc slimības pazīmēm. Veselos cilvēkus var pasargāt no infekcijas tikai, stiprinot imūno spēkus.
Tipiski - ar izteiktiem simptomiem, tādiem kā drudzis, iekaisis kakls, palielināts aknas un liesa, vīrusu klātbūtne asinīs (tā saucamās netipiskās mononukleāro šūnu - balto asins šūnu veida).
Netipisks. Šajā slimības formā kāds no bērnam raksturīgajiem infekciozās mononukleozes simptomiem pilnīgi nav (piemēram, asinīs nav konstatētas nekādas viroces) vai netieši, izdzēsti simptomi. Dažreiz ir izteikti bojājumi sirdij, nervu sistēmai, plaušām, nierēm (tā dēvētie viscerālie orgānu bojājumi).
Atkarībā no slimības smaguma, limfmezglu, aknu un liesas palielināšanās, mononukleāro šūnu skaits tipiskā mononukleozes asinīs tiek sadalīts viegli plūstošos, vidēji smagos un smagos.
Video: Infekciozās mononukleozes iezīmes. E. Komarovska atbild uz vecāku jautājumiem
Infekcijas izraisītas mononukleozes cēloņi un veidi
Bērnu ar infekcijas mononucleosis infekcijas cēlonis ir cieša saikne ar slimu cilvēku vai vīrusu nesēju. Vides apstākļos patogēns ātri nomirst. Jūs varat inficēties, kad jūs skūpsts (bieži pusaudžu infekcijas cēlonis), lietojot traukus ar slimiem cilvēkiem. Bērnu komandā bērni spēlē ar kopīgām rotaļlietām, bieži vien sajauc viņu ūdens pudeli vai dīvānu ar kādu citu. Vīruss var būt uz dvieli, gultas, pacienta drēbēm. Kad šķaudīšana un klepus, mononukleozes patogēni iekļūst apkārtējā gaisā ar siekalām.
Ciešā saskarsmē ir bērni pirmsskolas un skolas vecumā, tāpēc viņi saslimst biežāk. Zīdaiņiem infekciozā mononukleoze notiek daudz retāk. Var būt gadījumi, kad augļa intrauterīnā infekcija notiek caur mātes asinīm. Tiek novērots, ka zēniem ir daudz mononukleozes slimību nekā meitenes.
Bērnu sastopamības biežums ir pavasarī un rudenī (bērnu iestādēs ir iespējami uzliesmojumi), jo vīrusu infekcija un izplatīšanās veicina imunitātes, hipotermijas mazināšanos.
Brīdinājums: Mononukleoze ir ļoti lipīga slimība. Ja bērns ir saskāries ar pacientu, tad 2-3 mēnešu laikā vecākiem jāpievērš īpaša uzmanība jebkurai bērna slimībai. Ja nav redzamu simptomu, tas nozīmē, ka organisma imūnsistēma ir pietiekami spēcīga. Slimība varēja būt viegla vai tika novērsta infekcija.
Visnopietnākās infekciozās mononukleozes pazīmes bērniem ir:
Rētu iekaisums, norijot rīkles iekaisuma un mandeles patoloģijas izaugsmes dēļ. Tie parādās kā reids. Tajā pašā laikā no mutes smaržo slikti.
Grūtības deguna elpošanas dēļ deguna gļotādas bojājuma un tūskas sākuma dēļ. Bērns apkropo, nevar elpot, aizverot muti. Parādās iesnas.
Vispārējas apreibināšanās ar vīrusu aktivitāti izpausmes. Tie ietver sāpes muskuļos un kaulos, drudzis, kurā bērna temperatūra paaugstinās līdz 38-39 °, vērojami drebuļi. Baby sviedri stipri. Galvassāpes, vispārējs vājums.
"Hroniska noguruma sindroma" rašanās, kas izpaužas pat dažus mēnešus pēc slimības.
Iekaisums un limfmezglu pietūkums kaklā, cirkšņos un padusēs. Ja vēdera dobumā ir vērojams limfmezglu palielinājums, tad sakarā ar nervu galu saspiešanu rodas smagas sāpes ("akīgs vēderums"), kas var maldināt ārstu, veicot diagnozi.
Paaugstināta aknu un liesa, dzelte, tumšs urīns. Ar spēcīgu liesas palielināšanos notiek pat tās plīsums.
Mazu rozā izsitumu parādīšanās uz roku, sejas, muguras un vēdera ādas. Šajā gadījumā nieze nav novērota. Pēc dažām dienām izsitumi pazūd atsevišķi. Ja parādās niezoši izsitumi, tas norāda uz alerģisku reakciju pret jebkuru medikamentu (parasti antibiotiku).
Centrālās nervu sistēmas traucējumu pazīmes: reibonis, bezmiegs.
Sejas, it īpaši plakstiņu, pietūkums.
Bērns kļūst miegains, mēdz aizmirst, atsakās ēst. Jums var rasties sirds funkcijas traucējumu simptomi (ātra sirdsdarbība, troksnis). Pēc atbilstošas ​​ārstēšanas visas šīs pazīmes izzūd bez sekojošām sekām.
Piezīme. Kā uzsver E. E. Komarovska, infekciozā mononukleoze, pirmkārt, atšķiras no stenokardijas, pateicoties tam, ka papildus iekaisis kakls rodas deguna iekaisums un deguns. Otrais pazīme ir paplašināta liesa un aknas. Trešā zīme ir augsts mononukleāro šūnu daudzums asinīs, kas tiek noteikts, izmantojot laboratorijas analīzi.
Bieži maziem bērniem mononukleozes simptomi ir viegli, tos ne vienmēr var atšķirt no ARVI simptomiem. Zīdaiņiem pirmajā dzīves gadā mononukleoze rada iesnas, klepus. Elpojot, dzirdams sēkšana, rodas kakla apsārtums un mandeles iekaisums. Šajā vecumā ādas izsitumi parādās biežāk nekā vecākiem bērniem.
Līdz 3 gadu vecumam, lai diagnosticētu mononucleosis ar asins analīzes ir grūtāk, jo ne vienmēr ir iespējams iegūt ticamus rezultātus reakcijas pret antigēniem mazu bērnu.
Visnopietnākās mononukleozes pazīmes parādās bērniem vecumā no 6 līdz 15 gadiem. Ja ir tikai drudzis, tas liecina, ka organisms veiksmīgi cīnās ar infekciju. Noguruma sindroms izzūd 4 mēnešus pēc tam, kad pārējie simptomi izzūd.
Video: Infekciozās mononucleosis simptomi
Infekciozās mononukleozes diagnostika bērniem
Lai atšķirtu infekciozo mononucleosis no citām slimībām un noteiktu pareizu ārstēšanu, diagnostika tiek veikta, izmantojot dažādas laboratorijas metodes. Tiek veikti šādi asins analīzes:
Vispārīgi - lai noteiktu tādu sastāvdaļu saturu kā balto asins šūnu, limfocītu, monocītu un ESR (eritrocītu sedimentācijas ātrums). Visi šie rādītāji bērniem palielinājās aptuveni 1,5 reizes ar mononukleozi. Netipiskas mononukleāro šūnas neparādās nekavējoties, bet pēc dažām dienām un pat 2-3 nedēļām pēc inficēšanās.
Bioķīmiskie - lai noteiktu glikozes līmeni asinīs, olbaltumvielas, urīnvielas un citas vielas. Saskaņā ar šiem rādītājiem tiek novērtēts aknu, nieru un citu iekšējo orgānu darbs.
Enzīmu saistīts imūnsorbcijas tests (ELISA) antivielām pret herpes vīrusiem.
PCR analīze, lai ātri un precīzi identificētu vīrusus ar DNS palīdzību.
Tā kā mononukleāros šūnas atrodas bērnu asinīs un dažās citās slimībās (piemēram, ar HIV), tiek veiktas antivielu pret citu veidu infekciju testi. Lai noteiktu aknu, liesas un citu orgānu stāvokli pirms bērnu ārstēšanas, tika noteikta ultraskaņa.
Nav zāļu, kas iznīcina vīrusu infekciju, tādēļ mononukleozi lieto bērnu ārstēšanai, lai mazinātu simptomus un novērstu nopietnu komplikāciju rašanos. Pacientam ir noteikts gultas režīms mājās. Hospitalizācija tiek veikta tikai tad, ja slimība ir smaga, komplicēta ar paaugstinātu drudzi, atkārtotu vemšanu, elpceļu bojājumiem (kas rada nosmakšanas risku), kā arī tiek traucēta iekšējo orgānu darbība.
Antibiotikas neietekmē vīrusus, tāpēc to lietošana ir bezjēdzīga, un dažiem bērniem tie izraisa alerģisku reakciju. Šādas zāles (azitromicīns, klaritromicīns) ordinē tikai komplikāciju gadījumā, ja tiek aktivizēta bakteriāla infekcija. Tajā pašā laikā, probiotikas tiek piešķirtas, lai atjaunotu labvēlīgu zarnu mikrofloru (acipols).
Ārstēšanas laikā tiek izmantoti antipirētiskie līdzekļi (zīdaiņiem, panadolam un ibuprofēna sīrupiem). Kakla iekaisuma mazināšanai tiek izmantota skalošana ar sodas, furatsilīna, kā arī kumelīšu, kliņģerīšu un citu augu šķīdumu.
Ar antihistamīna līdzekļiem (zyrtek, claritīns pilieni vai tabletes) tiek sasniegta intoksikācijas simptomu mazināšana, alerģisku reakciju pret toksīniem novēršana, bronhu spazmas profilakse (kad vīruss izplatās elpošanas orgānos).
Lai atjaunotu aknu darbību, tiek parakstīti holagogēnie līdzekļi un hepatoprotektori (Essentiale, Kars).
Imūnmodulācijas un pretvīrusu zāles, piemēram, imudons, cikloferons, anaferons, tiek lietoti bērniem, lai stiprinātu imūnsistēmu. Zāles devu aprēķina atkarībā no pacienta vecuma un svara. Liela nozīme ārstēšanas periodā ir vitamīnu terapija, kā arī terapeitiskās diētas ievērošana.
Smagas gailes tūskas gadījumā tiek izmantoti hormonālie preparāti (piem., Prednizons), un, ja normāla elpošana nav iespējama, tiek veikta mākslīgā plaušu ventilācija.
Ja liesa izplešas, tiek ķirurģiski noņemta (tiek veikta splenektomija).
Brīdinājums: Jāatceras, ka jebkuru šīs slimības ārstēšanu vajadzētu veikt tikai saskaņā ar ārsta norādījumiem. Pašerapija izraisīs smagas un neatgriezeniskas komplikācijas.
Video: infekciozās mononukleozes ārstēšana bērniem
Lai novērstu mononukleozes komplikāciju attīstību, bērna stāvoklis tiek kontrolēts ne tikai slimības laikā, bet arī vienu gadu pēc izpausmju pazušanas. Tiek kontrolēts asins sastāvs, aknu, plaušu un citu orgānu stāvoklis, lai novērstu leikēmiju (kaulu smadzeņu bojājumus), aknu iekaisumu un elpošanas sistēmas darbības traucējumus.
Tiek uzskatīts par parastu, ja infekciozas mononukleozes laikā kakla iekaisums turpinās 1-2 nedēļas, limfmezgli tiek palielināti 1 mēnesi, miegainība un nogurums tiek novērots līdz sešiem mēnešiem pēc slimības sākuma. Pirmo nedēļu laikā tiek uzturēta 37-39 ° temperatūra.
Šajā slimībā pārtikai jābūt stiprinātam, šķidrumam, kaloriju daudzumam, bet nav taukainai, lai aknas būtu pēc iespējas vienkāršākas. Diēta ir zupas, biezputras, piena produkti, vārīta liesa gaļa un zivis, kā arī saldie augļi. Ir aizliegts ēst pikanto, sāļo un skābo pārtiku, ķiplokus un sīpolus.
Lai izvairītos no dehidratācijas, pacientam jālieto daudz šķidrumu (zāļu tējas, kompoti), un pēc iespējas ātrāk toksīnus izvada ar urīnu.
Tradicionālo zāļu lietošana mononukleozes ārstēšanai
Šādus līdzekļus, pēc zināšanām par ārstu, pēc atbilstošas ​​pārbaudes, izmanto, lai atvieglotu stāvokli bērnam, kurš slimo ar mononukleozi.
Lai novērstu drudzi, ieteicams dzert novārījumu no kumelītes, piparmētru, dillēm, kā arī no aveņu lapām, jāņogām, kļavu lapām, medus un citronu sulas. Liepu tēja, brūkleņu sula palīdz atbrīvot galvassāpes un ķermeņa sāpes, ko izraisa saindēšanās ar ķermeni.
Lai atvieglotu stāvokli un paātrinātu atveseļošanos, no augu savākšanas novārījumi tiek izmantoti, piemēram, no gurnu, piparmētru, sēklas šķēlītes, raudzenes un kāpuru maisījuma, kā arī no rowan, vilkābeleņu ogas, pievienojot bērzu lapas, kazenes, brūklenes, jāņogas.
Ehināzijas tēja (lapas, ziedi vai saknes) palīdz cīnīties pret imunitāti pret vīrusiem un mikrobiem. Pie 0,5 l verdoša ūdens ņem 2 ēd.k. l izejvielas un iepilda 40 minūtes. Akūtajā laikā dodiet pacientam 3 tases dienā. Jūs varat dzert šo tēju un novērst slimību (1 stikla dienā).
Citronu balzāma ziedam ir spēcīgs nomierinošs, pret alerģiju iedarbinošs, imūnmodulējošs, antioksidants, kas tiek izmantots arī, lai izgatavotu zāļu tēju, dzērienu ar medu (2-3 tases dienā).
Saspiež ar infūziju, kas sagatavota no bērzu lapām, vītolām, jāņogām, priežu pumpuriem, kliņģerīšu ziediem, kumelītes var pielietot limfmezglu pietūkumam. Izberiet 1 litru verdoša ūdens 5 ēd.k. l žāvētu sastāvdaļu maisījums, uzstāj 20 minūtes. Kompresijas tiek piemērotas 15-20 minūtes katru otro dienu.
Infekciozā mononukleoze bērniem: simptomi, ārstēšana, komplikācijas
Slimību, ko sauc par infekciozo mononucleosis, pirmo reizi aprakstīja N.F. Filatovu sauc par idiopātisku limfadenītu. Šī ir akūta infekciozā vīrusu slimība, kurai raksturīga aknu un liesas lieluma palielināšanās, izmaiņas baltajās asinīs, retikuloendoteliālās sistēmas traucējumi, ko sarežģī limfodenopātija.
Ir pierādīts, ka šīs slimības attīstības cēlonis ir 4. herpesvīrusa Epstein-Barr veids, kas ietekmē limfoīdus un retikulārus audus. Vīruss iekļūst organismā ar gaisā esošām pilieniņām un vispirms inficē nazu niezes epitēliju un pēc tam izplatās kopā ar asinsritē reģionālos limfmezglus. Tas paliek cilvēka organismā uz mūžu un ar imūnās sistēmas vājināšanos var atkārtot.
Infekciozā mononukleoze bērniem: cēloņi
Vislielākā nosliece uz šo slimību ir bērniem, kas jaunāki par 10 gadiem. Augsts risks, ka vīruss var tikt aizturēts slēgtā grupā, piemēram, skolā vai bērnudārzā, jo to pārraida ar gaisā esošām pilieniņām. Slimības izraisītājs ātri mirst vidē, tāpēc to var inficēt tikai ar ļoti ciešu kontaktu ar nesēju.
Slimā vīrieša sastāvā ir siekalu daļiņas, tāpēc infekciozās mononukleozes pārnešana no vienas personas uz otru ir iespējama ar:
Zīdaiņu infekciozās mononukleozes sastopamība ir 2 reizes lielāka nekā meiteņu vidū. Infekcijas risks palielināsies rudenī un ziemā, kad perorālās slimības kļūst arvien akūtas, un vīrusa pārnešana kļūst iespējama, šķaudot un klepus. Daži vīrusu nesēji neuzskata šīs slimības pazīmes un rada nopietnus draudus tiem, kas ir veseli cilvēki. Pēc tam, kad vīruss nonāk cilvēka ķermenī caur elpošanas ceļu, slimības inkubācijas periods svārstās no 5 līdz 15 dienām. Atsevišķos gadījumos šis periods var ilgt pusotru mēnešu laiku.
Epšteina-Barra vīruss ir ļoti bieži sastopama infekcija, piecu gadu vecumā vairāk nekā 50% bērnu inficējas ar to, un lielākajai daļai no tām nav nopietnu slimības simptomu. Jāatzīmē, ka pieaugušo vidū vīriešiem ir 85-90% cilvēku, bet tikai neliela daļa pieaugušo un bērnu saskaras ar simptomiem, kas raksturo infekciozo mononukleozi.
Simptomi mononukleozes gadījumā bērnam
Tā kā vīrusu infekcijas profilakse šodien netiek veikta, bērna saskarei ar pacientu ar infekciozu mononukleozi vecākiem vajadzētu cieši uzraudzīt viņa veselību 2-3 mēnešus. Ja mononukleozes simptomi neparādās, tad bērns nav inficējis šo vīrusu, vai imunitāte tiek galā ar infekciju, un nekas neapdraud veselību.
Ja ir parādījušies vispārējie intoksikācijas simptomi - vājums, drudzis, izsitumi, drebuļi, limfmezglu pietūkums - kādam ārstam vajadzētu sazināties? Vispirms jākonsultējas ar ģimenes ārstu vai pediatru, pēc tam dodieties uz infekcijas slimību speciālistu.
Infekciozās mononukleozes simptomi ir daudzveidīgi. Dažreiz ir parastās pazīmes, piemēram, vājums, nespēks un katarāls simptomi. Pakāpeniski temperatūra paaugstinās līdz subfebrīlam, veselības stāvoklis pasliktinās, rodas iekaisis kakls, noslodzes noslogojums pasliktina elpošanu. Mononukleozes simptomi ietver arī migdalīna pataloģisko proliferāciju un oreofaringēmas gļotādas hiperēmiju.
Dažreiz slimība sāk pēkšņi un ir izteikti simptomi. Šajā gadījumā ir iespējams:
pastiprināta svīšana, vājums, miegainība, drebuļi;
drudzis, kas var rasties, ja temperatūra paaugstinās līdz 38-39 grādiem un tiek turēta vairākas dienas vai pat mēnesi;
saindēšanās simptomi - sāpes norijot, sāpes muskuļos, galvassāpes.
Pēc slimības kulminācijas parādās galvenās infekciozās mononukleozes pazīmes, piemēram:
stenokardija - uz rīkles pakāpiena gļotādas muguras sienas, folikulu hiperplāzija, hiperezija, gļotādas asiņošana;
limfadenopātija - limfmezglu lieluma palielināšanās;
lepatosplenomegālija - palielināta liesa un aknas;
ādas izsitumi visā ķermenī;
Ar mononukleozi visbiežāk slimības sākumā parādās slimība, vienlaikus ar limfadenopātiju un drudzi, bet tā var būt ļoti intensīva, lokalizēta mugurā, vēderā, sejā, rokās un kājās nelielu gaiši rozā vai sarkanā plankumainā veidā. Nav nepieciešams ārstēt izsitumus, jo tas nav niezošs un tiek likvidēts, cik vien iespējams, cīņā pret imunitāti pret infekciju. Ja bērnam tika nozīmēts antibiotikas, un izsitumi sāk niezi, tas norāda, ka zāles ir alerģiskas (visbiežāk tiek parakstīti penicilīna antibiotikas - "amoksicilīns", "ampicilīns" un citi).
Visizcilākā infekcijas mononukleozes pazīme ir poliadenīts. Šī slimība izraisa limfātisko audu hiperplāziju. Uz debeszila un nazu niezes mandeles, vairumā gadījumu veidojas saltinas pārklājas ar bālganaini dzeltenu vai pelēku nokrāsu. Viņiem ir biezs, mīksts konsistence un to ir viegli noņemt.
Palielinās arī perifērijas limfmezgli. Tajā aktīvi vaislas vīruss atvieglo. Vislielākie ir limfmezgli, kas lokalizēti kakla aizmugurē: kad bērns vērš galvu uz sāniem, tie kļūst vizuāli pamanāmi. Arī tuvumā esošajiem savstarpēji savienotajiem limfmezgliem vīruss ir skāris arī infekciju, tāpēc infekcija vienmēr ir divpusēja.
Palēninot limfmezglus, gandrīz neparādās sāpes, jo mezgli nav cieši saskarē ar ādu un ir mobili. Dažos gadījumos vēdera dobuma limfmezglu palielināšanās, kas izraisa akūtas vēdera simptomu veidošanos. Tas var izraisīt nepareizu diagnostiku un nevajadzīgu operāciju.
Pazīstama infekcijas mononukleozes pazīme ir hepatosplenomegālija, patoloģiska aknu un liesas paplašināšanās. Šie orgāni ir ļoti uzņēmīgi pret vīrusu, tāpēc to izmaiņas izpaužas jau pirmajās dienās pēc infekcijas brīža.
Slepeni var palielināties tik lielā apjomā, ka tās sienas neizturēs spiedienu, un audi ir sadalīti. Kad ķermeņa temperatūra tuvojas normālām vērtībām, normāla aknu un liesas darbība.
Lai apstiprinātu infekciozās mononukleozes diagnozi bērnam, ārsts parasti nosaka turpmākus testus:
antivielu IgG, IgM līdz Epšteina-Barra vīrusa klātbūtne;
Iekšējo orgānu ultraskaņa, galvenokārt liesa un aknas;
bioķīmiskais un pilnīgs asins analīzes.
Ir diezgan grūti diagnosticēt bērnu infekciozo mononukleozi. Galvenās slimības pazīmes ir tonzilīts, limfmezglu pietūkums, aknas un liesa, drudzis. Ārsts nespēj noteikt, vai bērnam ir normāls iekaisis kakls vai infekcijas mononukleoze, un tas prasa seroloģiskus testus. Hematoloģiskas izmaiņas darbojas kā sekundārie slimības simptomi.
Bērnu mononukleozes asins analīze
Pilnu asins analīžu rezultāti rāda monocītu, limfocītu un leikocītu skaitu. Ar šiem rādītājiem ir iespējams novērtēt infekcijas slimības klātbūtni.
Ir svarīgi ņemt vērā netipisku mononukleāro šūnu - šūnu ar lielu basophilic citoplazmu - ātrumu. Infekciozās mononukleozes veidošanos nosaka 10% apmērā asinīs. Jāņem vērā tas, ka nekavējoties nav iespējams atklāt netipiskas asinsvienības, bet tikai dažas nedēļas pēc inficēšanās. Šādas mononukleāros šūnas ir apaļi vai ovāli elementi, kuru izmērs var būt līdzīgs liela monocīta lielumam. Tos parasti sauc par "plazmas plazmas limfocītiem" vai "monolīmfocītiem".
Nosakot diagnozi, ir svarīgi izslēgt dažāda veida tonzilītu un tonsilītu, akūtu leikēmiju, Botkin's slimību, gremošanas difteriju un limfogranulomatozi, kas simptomā ir līdzīgi. Lai veiktu pareizu diagnozi, nosaka Epstein-Barr vīrusa antivielu klātbūtni. Ir arī ātras laboratorijas pārbaudes, kas ļauj iegūt rezultātus pēc iespējas īsākā laikā, piemēram, PCR.
Cilvēki, kurus skar infekciozā mononukleoze, reizi dažos mēnešos veic virkni seroloģisko testu HIV infekcijas klātbūtnei, jo tāpat kā Epstein-Barr vīruss palielina mononukleāro šūnu daudzumu cilvēka asinīs.
Ja Jums rodas stenokardijas simptomi, ir ieteicams apmeklēt otolaringologu un veikt faringogopiju, jo slimība var būt citāda izcelsme.
Kā neinficēties no bērna un citiem bērniem un pieaugušajiem?
Ja ģimenei ir pieaugušais vai bērns, kas inficējas ar infekciozo mononukleozi, citiem ģimenes locekļiem ir grūti inficēties, jo vīruss ir viegli pārnesams ar gaisā esošiem pilieniem. Pat pēc atgūšanas bērns vai pieaugušais spēj izvadīt vīrusu vidē kopā ar siekalu daļiņām.
Tādēļ šīs slimības karantīnas nepieciešamība nav pieejama, un pat tad, ja bērna atkārtotas lietošanas brīdī ģimenes locekļi nav inficējušies ar šo vīrusu, ir liela iespējamība, ka infekcija notiks vēlāk, kad pacients atjaunosies un atgriezīsies normālā dzīvesveidā. Vieglā slimības formā bērna izdalīšana nav nepieciešama, viņš var droši apmeklēt nodarbības skolā pēc atveseļošanās.
Bērnu infekciozās mononukleozes ārstēšanas īpatnības
Mūsdienu medicīna nezina universālu slimības ārstēšanu, nav īpašas pretvīrusu zāles, kas var efektīvi pretoties Epstein-Barr vīrusam. Tradicionāli slimību ārstē mājās, un tikai smagas mononukleozes formas gadījumā pacients tiek hospitalizēts ar gultas vietas noteikšanu.
Klīniskās indikācijas pacienta ievietošanai slimnīcā:
ķermeņa temperatūra 39, 5 un vairāk;
spilgts intoksikācijas simptomu izpausmes.
Bērnu infekcijas mononukleozes ārstēšanai ir šādi veidi:
terapija, kuras mērķis ir izskaust mononukleozes simptomus;
patoģenētiskā ārstēšana, lietojot pretsāpju līdzekļus bērniem ("Paracetamols" sīrupā, "Ibuprofēns");
vietējie antiseptiķi stenokardijas ārstēšanai, kā arī tādas narkotikas kā "IRS 19" un "Imudon";
vitamīnu terapija - vitamīnu (B, C un P grupas) uzņemšana;
ja konstatē izmaiņas aknās, tiek noteikts īpašs uzturs, jo īpaši hepatoprotektori un choleretic zāles;
labākais ārstēšanas rezultāts parāda pretvīrusu zāļu lietošanu ar imūnmodulatoriem; jo īpaši tie norāda uz 6-10 mg / kg devu "Cycloferon", "Viferon", bērnu "Anaferon", "Imudon" un metronidazola ("Flagel", "Trichopol") zāļu lietošana arī veicina labu ārstēšanu;
sakarā ar sekundāro mikroorganismu floras pievienošanos tiek norādītas antibiotikas, kuras ir paredzētas tikai intensīvam iekaisumam orofaringā vai sarežģījumiem (vairumā gadījumu antibiotikas izraisa alerģiskas reakcijas);
Ir obligāti jānozīmē probiotiķi ("Primadophilus" bērniem, "Acipol Narine" uc).
smagas slimības gadījumā indicēts īslaicīgs prednizolona lietojums (tas tiek nozīmēts, ja parādās parādīšanās sākuma risks);
traheostomijas ierīkošana un pacienta pāreja uz plaušu mākslīgo ventilāciju tiek veikta tikai tad, ja bērnam ir smaga kaula tūska un grūti elpot;
ja ir bijusi liesas plīsums, nekavējoties tiek veikta splenektektomija.
Infekciozās mononukleozes prognoze un sekas
Ar bērna ķermeņa sakāšanu, kā parasti, atveseļošanās prognoze ir diezgan labvēlīga. Tomēr svarīgs nosacījums komplikāciju un seku neesamības nodrošināšanai ir asins sastāvu regulāra kontrole un leikēmijas diagnostika. Jums vajadzētu arī uzraudzīt bērna stāvokli līdz pilnīgai atveseļošanai.
Vienā no klīniskajiem pētījumiem, kas tika veikti, lai noteiktu pieaugušajiem un bērniem pēc mononukleozes atgūšanas procesa ilgumu, piedalījās 150 cilvēki. Sešus mēnešus ārsti novēroja pacienta veselības stāvokli.
Tika iegūti šādi pētījumu rezultāti:
Parasti, ja ķermeņa temperatūra tiek uzturēta 37,5 grādos, šī perioda laikā subfebrīla temperatūra arī nav novirze.
Infekciozā mononukleoze, stenokardija un iekaisis kakls ir raksturīgas pirmajām divām slimības nedēļām.
Limfmezglu lielums normalizējas slimības pirmajā mēnesī.
Vājums, nogurums un miegainība ir izsekojami diezgan ilgi - no mēneša līdz sešiem mēnešiem.
Tādēļ sliktiem bērniem, lai kontrolētu mononukleozes atlikušo ietekmi uz asinīm, nepieciešams 6-12 mēnešu pēcpārbaude.
Šīs slimības komplikācijas ir diezgan reti sastopamas, taču visbiežāk tās ir aknu iekaisums, kas veicina dzelte attīstību ar raksturīgu ādas dzelte un urīna kļūst tumšāka.
Viena no nopietnākajām sekām ir liesas plīsums, kas rodas 0,1% gadījumu. Tas notiek, attīstoties trombocitopēnijai un lineāro kapsulu pārslogošanai, kas noved pie orgānu audu pārrāvuma. Tas ir ļoti bīstams stāvoklis, ja tas nav nāvējošs.
Ir iespējams arī attīstīt meningoencefalītu (palielinātas mandeles un elpceļu obstrukcija), smagas hepatīta formas un plaušu intersticiālu infiltrāciju.
Daudzu zinātnisko pētījumu rezultāti liecina par saikni starp Epšteina-Barra vīrusu un retu vēža veidu attīstību (dažādas limfomas). Bet tas nenozīmē, ka bērnam, kam ir bijusi infekciozā mononukleoze, var attīstīties vēzis. Limfomas rodas tikai tad, ja asinsspiediena pazeminājums strauji samazinās.
Jāatzīmē, ka pašlaik nav efektīvas infekciozās mononukleozes novēršanas.
Infekciozā mononukleoze bērniem ir reta, bet bīstama slimība.
Infekciozā mononukleoze bērniem ir reta slimība, kurai ir diezgan nopietnas komplikācijas un sekas. Viņus var izvairīties, savlaicīgi ārstējot ārstu, pietiekamu diagnozi un ārstēšanu. Ņemot vērā visus ieteikumus šīs slimības profilaksei, jūs varat izvairīties no infekcijas vai pārnest infekciju vieglā, neredzamā veidā.
Kas ir infekciozā mononukleoze
Infekciozā mononukleoze ir vīrusu slimība ar raksturīgām asins sistēmas pazīmēm, orofarneksu, limfoīdiem audiem, aknām un liesām, kuras izraisītājs ir Epstein-Barr vīruss. Zināms arī kā Filatova slimība, monocītu tonsilīts, labdabīga limfoblastāze.
Visbiežāk bērni cieš no šīs slimības vecākiem par trim gadiem. Jaundzimušie un zīdaiņi reti iztur slimības akūtu fāzi, un, ja viņi iztur, tad izdzēš formu.
Ir svarīgi zināt, ka pēc infekciozās mononukleozes pārnešanas Epstein-Barr vīruss paliek mūžīgi bērna ķermenī. Ar imunitātes samazināšanos var rasties vīrusa reaktivācija un slimības atkārtošanās.
Pastāv akūtas un hroniskas slimības formas. Katrs pacients, kuram akūta forma ir infekciozs mononukleoze, kļūst par vīrusa nesēju, un slimība kļūst hroniska.
Interesanti, ka gandrīz katrs cilvēks, kas inficēts ar Epstein-Barr vīrusu, cieš no hroniskas formas mononukleozes - bez tā akūtām izpausmēm. Tāpēc šī slimība tiek uzskatīta par diezgan reti. Tikai 0,1% inficēto cieš no akūtas slimības formas.
Dr. Komarovska par mononukleozi bērniem - video
Etioloģiskais faktors (slimības cēlonis) ir 4. tipa herpes simplex vīruss - Epstein-Barr vīruss (EBV). EBV iezīme ir tā, ka kā nesējus un audzēšanas vietu izmanto veselas cilvēka asins šūnas, proti, B limfocītus. Tajā pašā laikā B limfocīti iegūst netipisku izskatu, bet tas var nesabrukt, medicīnā šos šūnas sauc par mononukleāro šūnu. Izplatīšanās ar asinsritē B limfocīti vīrusu izplatās uz visiem ķermeņa stūriem - infekcijas laikā tiek novērotas miokarda, nieru un aknu hroniskas infekcijas.
Ar vīrusu inficēti limfocīti mainās izskats.
Bērns var inficēties no jebkura Epstein-Barr vīrusa nesēja vai pacienta ar infekciozu mononunkelozi. Saskaņā ar statistiku, bērnu vidū ir 25% pārvadātāju, savukārt pieaugušajiem - 20%. Visiem šiem cilvēkiem nav slimības klīnisko izpausmju, bet viņi var brīvi vīrusu izdalīt ar siekalām.
gaisā - klepus vai šķaudot;
kontakts - caur siekalām, piemēram, skūpstot;
parenterāls - tiek realizēts, inficētām asinīm pārtulkot veselam bērnam;
vertikāli - no grūtnieces, kurai auglim bijusi infekciāla mononukleoze.
Akūta slimības forma ir raksturīga spilgtām vīrusu intoksikācijas pazīmēm. Tad pievienojiet specifiskus rīkles simptomus, aknas, liesu.
Drudzis ir pirmā infekciozās mononukleozes pazīme. Tas sākas no slimības pirmajām dienām (ķermeņa temperatūra sasniedz 38-40 grādus), var ilgt līdz 2 nedēļām.
Intoksikācijas izpausmes - vājums, letarģija, nogurums, apetītes zudums vai zudums, reibonis vai galvassāpes, drebuļi.
Rīkles izmaiņas ir dažādas no faringītes (rīkles iekaisuma) un gļotādas tonzilīta. Šādi simptomi var būt arī pirmās slimības izpausmes un kombinētas ar drudzi. Farmanitozes un iekaisušas kakla simptomi būs sāpes, ja rīšanas un žoku membrānas gremošanas traucējumi ir palatine arkas, sarkanās mandeles, aizmugurējā rīkles siena.
Limfadenopātija - limfmezglu lieluma palielināšanās. Kā parasti, mugurkaula kakla limfmezglus palielina līdz zirga, valriekstu vai pat vistas olu izmēram. Parasti tie nav pielodēti apkārtējiem audiem un nav nesāpīgi.
Paplašinātas aknas un liesa. Splenomegālija (palielināta liesa) ir izteiktāka nekā hepatomegālija (palielināta akna). Manifestē sāpes sānā, slikta dūša.
Infekciozās mononukleozes pazīmes bērniem - foto galerija
Elementi plankumu un papulu formā. Šī ir nespecifiska slimības pazīme, tā parādās 3-5. Slimības dienā.
Izsitumiem nav raksturīgas lokalizācijas, tas parādās uzreiz visā ķermenī, nevis pakāpeniski. Visbiežāk izsitumi var rasties uz sejas ādas, bet dažreiz tie attiecas arī uz stumbru un ekstremitātēm. Reizēm izsitumu elementi parādās mīkstajā aukslējumā.
Šādiem izsitumiem nav pievienots nieze, pazūd atsevišķi bez ārstēšanas un neatstāj rētas un zīmes.
Elementu pietūkums notiek pakāpeniski - vairāku dienu laikā.
Jāatzīmē un jāizolē atsevišķā izsitumi - ampicilīna izsitumi, kas uzreiz pēc amoksicilīna vai ampicilīna lietošanas parādās uz bērna ādas. Šīs antibiotikas ir paredzētas stenokardijas ārstēšanai, un infekciozā mononukleoze var sākties ar stenokardiju.
Interesanti, ka ampicilīna izsitumu veidošanās mehānisms vēl nav pētīts, bet ir atzīmēts, ka tas parādās tikai kopā ar infekciozu mononukleozi un penicilīna tipa antibiotiku ievadīšanu.
Šādiem izsitumiem pievienos niezi, atstājot rētu pēc skrāpējumiem. Izsitumi tūlīt pēc zāļu atcelšanas izraisa izskatu.
Par hronisku slimības formu raksturo:
ilgstošs gausa subfebrile (ķermeņa temperatūras paaugstināšanās līdz 38 grādiem);
neliels palielinājums dažādās limfmezglu grupās;
herpetiskas izsitumi uz gļotādas.
Slimības pazīmes bērniem līdz vienam gadam
Vismazākos pacientiem slimība ir gandrīz nemanāma, dažreiz tā var būt asimptomātiska. Un ja tā ir, tā nav gaiša. Zīdaiņu mononukleozes pazīmes var būt:
perorālas parādības - iesnas, šķaudīšana, asarošana, klepus;
nedaudz palielināts aknu un liesas lielums;
dzemdes kakla limfmezglu iekaisums, limfātisko audu iekaisums ir vairāk pamanāms uz nazofaringedes mandeles (adenoīdiem);
nespecifiski izsitumi uz ķermeņa, galvenokārt sejā un krūtīs.
Pēc slimības inficēšanās ar bērnu vīruss izplatās vidē 18 mēnešus un var inficēt cilvēkus, kas pirmo reizi piedzīvoja monokukleozi. Parasti tas notiek bērnu grupās ar tiem bērniem, kuri vēl nav inficēti ar Epšteina-Barra vīrusu.
Klīniskais asins analīzes. Simptomi, kas raksturīgi mononukleozei, ir limfocitoze (limfocītu skaita palielināšanās), leikocitoze (leikocītu skaita palielināšanās) un netipisku mononukleāro šūnu klātbūtne vairāk nekā 10%. Pēc slimības bērna asinīs var rasties atsevišķas mononukleāles šūnas (līdz 10%), to skaita palielināšanās norāda vai nu uz recidīvu vai slimību kļūst hroniska.
Bioķīmiskais asins analīzes. Ar vīrusa izraisītu aknu šūnu deficītu un hepatīta attīstību asinīs, tiks novērots aknu frakciju (AlAT, AsAT, sārmainās fosfatāzes) palielināšanās, bilirubīna līmenis.
Seroloģiskā asins analīze. Antivielu (imūnšūnu) noteikšana Epstein-Barr vīrusam bērna asinīs. Slimības sākumā un augstumā tiks konstatētas IgM klases antivielas, un 2-3 nedēļas pēc tam, kad vīruss tiek atrasts organismā, sāks ražot IgG klases antivielas. Dažu klašu klātbūtne var noteikt slimības fāzi. Ja bērna simptomiem ir slimības periods un asinīs - IgG līdz Epšteina-Barra vīrusam, tad ir jāveic diferenciāldiagnoze, visticamāk, ka tas nav infekciozs mononukleoze.
Vīrusa noteikšana ar PCR. Pētījuma materiāls var būt pacienta siekalas, asinis, izdalījumi no deguna vai kakla.
Vēdera orgānu ultraskaņa. Tas palīdz noteikt aknu, liesa, mezenteres limfmezglu palielināšanās pakāpi.
Infekciozās mononukleozes diferenciālā diagnoze - tabula
Kad difteriju raksturo ātra saindēšanās no pirmās slimības stundas, drudzis.
Difterijas laikā rodas smagas orofārnāžas gļotādas iekaisums.
Mononukleoze tiek raksturota ar mugurkaula dzemdes kakla limfmezglu un difterijas, submandibular limfmezglu palielināšanos.
Tondi ar mononukleozi ir viegli noņemami.
Difterijas gadījumā hepatosplenomegālija netiek novērota (palielinās gan aknu, gan liesa).
Augsta ķermeņa temperatūra un saindēšanās pazīmes.
Atšķirībā no infekciozās mononukleozes, stenokardija nav saistīta ar limfmezglu palielināšanos.
Mononukleāros šūnas asinīs nav konstatētas ar stenokardiju.
Hepatosplenomegālija nav simptoms, kas izraisa kakla iekaisumu.
Ar HIV infekciju daudzās limfmezglu grupās (azillāri, dusmiņas, submandibulas) palielinās.
Asinīs tiek atklātas antivielas pret cilvēka imūndeficīta vīrusu.
Asinīs mononukleāros šūnas nav konstatētas.
Skarlatīnijas izsitumi ir lokalizēti dabiskās ādas krokās.
Par skarlatīnu klātbūtne ir bāla nasolabisks trīsstūris uz sejas ir īpaša.
Stenokardija ar skarlatīnu visbiežāk ir perorāla, nevis gļotāda.
Slimības, kuras var sajaukt ar mononukleozi, attēlota
Terapeitiskā taktika ir atkarīga no slimības smaguma pakāpes. Īpaša Epstein-Barr vīrusa infekcijas terapija nav paredzēta, tāpēc terapeitiskie pasākumi ir paredzēti, lai novērstu simptomus un atvieglotu pacienta stāvokli.
Ar vieglas miokarda infarkta formu to ārstē mājās. Bērns piešķirts:
garenglēšana ar zālēm vai antiseptiskie šķīdumi;
Smagas mononukleozes formas ar ilgstošu drudzi, intoksikācijas pazīmēm un komplikāciju pievienošanu pacients tiek hospitalizēts. Devas noteikšanas terapija ir noteikta (intravenoza glikozes šķīdumu, Reosorbilact). No desensibilizējošām zālēm jāizmanto antihistamīni - Cetrin, Erius, Zodak. Ar pieaugošu tonsilu tūsku vai obstruktīvu sindromu, glikokortikosteroīdus (prednizolonu, deksametazonu) ordinē 3-5 dienas.
Smaga vēdera sāpju parādīšanās bērnam ar mononukleozi var liecināt par liesas plīsumu. Šajā gadījumā ir nepieciešama ultraskaņas skenēšana, ķirurga konsultācija un, iespējams, ķirurģiska ārstēšana.
Šīs slimības antibiotiku vai pretsēnīšu zāļu recepte ir attaisnojama tikai tad, ja iestājusies sekundāra bakteriāla vai sēnīšu infekcija un nekrotiskais tonsilīts, kas ir sākusies, attīstījusies pneimonija, miokardīts.
Jāatceras, ka penicilīna antibiotikas (Amoxiclav, Flemoxin Solutab, Augmentin, ampicilīns) ir kontrindicētas, jo tās var izraisīt bērna izsitumus.
Cefalosporīni (cefodokss, cefutils), makrolīdi (Sumamed, Klacid) un dažkārt arī pretsēnīšu līdzekļi (Fucis).
Parasti pretvīrusu terapija (Zovirax, aciklovirs) šīs infekcijas ārstēšanai nesniedz rezultātus. Šo zāļu klīniskā efektivitāte infekciozās mononukleozes ārstēšanā nav noteikta un, visticamāk, tas ir saistīts ar vīrusa attīstības ciklu cilvēka organismā.
Ir svarīgi zināt, ka tradicionālie aizsardzības līdzekļi ir palīgmetodes. Viņi palīdz bērnam tikt galā ar infekciju, stiprina ķermeni un mazina nepatīkamus simptomus, bet neaizstāj zāļu nepieciešamību!
Zāļu pieteikumi. Lai pagatavotu, jums ir jāņem vienādas proporcijas no kliņģerīšu, saldo āboliņu, vītolu lapu, upeņu, arnikas, kumelīšu ziedu un priežu pumpuriem ziediem. Visu samaisa, ņem 5 ēdamkarotes maisījuma un ielej litru verdoša ūdens. Uzlieciet 20 minūtes, pēc tam sasmalciniet. Iegūtais garšaugu spins jāiesaiņo marlei un jāpiestiprina pie apakšmezglu limfmezglu rajona, pārklāts ar papīru kompresēm un iesaiņots ar siltu šalle. Saglabājiet kompresi aptuveni pusstundu. Procedūras ir jāatkārto nedēļas laikā katru otro dienu.
Echinacea ziedu novārījums. Lai pagatavotu līdzekļus, ņem eichenaceju lapas tējkaroti, sasmalcina, uzdzer glāzi verdoša ūdens un atstāj pusstundu. Izņemiet trešo glāzi trīs reizes dienā.
Buljonu no citrona balzama lapām. Sasmalcinātu lapu ēdamkaroti ielej glāzi verdoša ūdens, uzstāj uz ūdens peldes 10 minūtes. Pēc filtrēšanas jūs varat dzert ēdamkaroti trīs reizes dienā. Ja ar šo novājēšanu parādās izsitumi, jūs varat ārstēt izsitumu elementus.
Bērnam jābūt labi vēdināmā vietā, kur katru dienu tiek veikta mitrā tīrīšana. Bērnam jāpiešķir atsevišķi ēdieni un dvieļi.
Bērniem ar infekciozu mononukleozi pirmajās 5-7 slimības dienās nepieciešama stingra gulta. Tie ir parādījuši lielu frakcionētu dzeršanu, tas ir, bērnam vajadzētu dzert mazās porcijās ik pēc 20-30 minūtēm. Noderīgi būs augļu un dārzeņu sulas, augļu dzērieni, žāvētu augļu kompots, ūdens ar citronu.
Pastaigas brīvā dabā ir atļautas periodā, kad simptomi izzūd, bet šajā periodā jāizvairās no saules iedarbības.
Tā kā mononukleozes ietekmē aknu šūnas, ieteicamais tabulas numurs ir 5. Maltītes jālieto nelielās porcijās un bieži 5-6 reizes dienā. Dzīvnieku tauki, konditorejas izstrādājumi, marinādes, sīpoli, kūpināts ēdiens tiek izslēgti no uztura.
Standarta uzturs, ko ārsti ieteikuši par infekciozo mononukleozi, ir 5. tabula
Uzturvērtības noteikumi - tabula
Mafins un svaiga maize;
pirmie gaļas, zivju vai sēņu buljoni;
taukskābju gaļa un zivis (cūkgaļa, jēra gaļa, pīle, zoss, sams, storks);
marinēti dārzeņi un konservēti pārtikas produkti;
pikantās mērces un garšvielas (pipari, sinepes, mārrutki, ķiploki);
skābo augļu (jāņogas, dzērvenes).
Svaigi spiestas sulas, rožu mērces novārījums, želeja, vāja tēja ar pienu;
rudzu maize, vakariņas konditorejas izstrādājumi;
gaļas un zivju mazu tauku šķirnes (vistas, truši, tītari, heki, līdakas);
beztauku biezpiens, skābs krējums, cietais siers;
jebkura putra un makaronu izstrādājumi, ēdieni no tiem;
dārzeņi un saldie augļi, ogas.
Iespējamās komplikācijas un sekas
Neskatoties uz to, ka infekciozā mononukleoze ir diezgan reti sastopama slimība, tā joprojām ir jābaidās. Ja bērnam ir novājināta imunitāte, vīruss var iekļūt jebkurā no orgāniem vai sistēmām un izraisīt patoloģisku procesu. Bez tam, pašu bakteriālas infekcijas var pievienoties vai pastiprināties, kas arī veicinās komplikāciju attīstību.
Tādējādi slimības sarežģījumus var sadalīt atkarībā no orgānu sistēmām, kas ietekmē vīrusu:
Nervu sistēmas komplikācijas. Tie ietver meningītu (smadzeņu oderējuma iekaisumu), encefalītu (smadzeņu audu iekaisumu), mielītu (muguras smadzeņu iekaisumu). Ar meningīta attīstību galvenie mononukleozes simptomi ir stipras galvassāpes, slikta dūša un reizēm vemšana. Var rasties krampji, samaņas zudums. Galvenais vīrusa Epstein-Barr vīrusa izraisītais meningītu apstiprinājums būs mononukleāro šūnu atklāšana cerebrospinālajā šķidrumā un vīrusa DNS laikā PCR.
Elpošanas sistēmas komplikācijas. Pneimonija, bronhu obstruktīvais sindroms, balsenes edema.
Asinsrites sistēmas komplikācijas. Tās ir autoimūnas reakcijas, leikopēnija (leikocītu skaita samazināšanās asinīs), trombocitopēnija (trombocītu skaita samazināšanās asinīs), anēmija (hemoglobīna līmeņa un eritrocītu līmeņa pazemināšanās).
Sirds komplikācijas. Tie ir miokardīts (sirds muskuļu iekaisums) un perikardīts (sirds sirds iekaisums).
Dziedzeru komplikācijas. Tās ir parotitis (siekalu dziedzeru iekaisums), orhīts (zēnu sēklinieku iekaisums), pankreatīts (aizkuņģa dziedzera iekaisums), tiroidīts (vairogdziedzera iekaisums).
Liesas plīsums. Reti, bet iespējama komplikācija. Tas var rasties pēkšņas pacienta stāvokļa maiņas vai bērna vēdera pārmērīgās zondēšanas gadījumā.
Līdz šim nav speciālas EBV infekcijas profilakses vakcīnas formā. 100% aizsargāt bērnu no tikšanās ar vīrusu arī nav iespējams. Tādēļ visi profilakses pasākumi var būt vērsti tikai uz imūnsistēmas nostiprināšanu, kā rezultātā mijiedarbība ar vīrusu notiks mierīgākā formā.
Pilnīga uztura. Bērna pārtikā jāiekļauj visas nepieciešamās uzturvielas (olbaltumvielas, tauki, ogļhidrāti), mikroelementi un vitamīni. Olbaltumvielu badošanās un vitamīnu trūkums ievērojami samazina imunitāti. Turklāt imūnsistēmas šūnu veidošanai un augšanai nepieciešami olbaltumvielas un daži mikroelementi.
Pastaigas svaigā gaisā. Skābekļa badošanās izraisa ķermeņa šūnas stāvoklī, kad tiek kavēts, bērns kļūst vājš, viņa imūnā aktivitāte samazinās. Imūnā atbilde ir kavēta, jo nervu sistēma, kas kontrolē visus procesus organismā, cieš no skābekļa trūkuma.
Regulāras pediatra vizītes. Hronisku infekciju ārstēšanas un profilakses speciālista apmeklējumi palīdzēs nostiprināt imūnsistēmu un atbrīvot bērnu no hroniskas intoksikācijas. Turklāt tas samazinās baktēriju komplikāciju rašanās varbūtību.
Rutīnas profilaktiskās vakcinācijas. Aizsargāties pret vienlaicīgām infekcijām, piemēram, difteriju, masalām, masaliņām, parotitiem, tuberkulozi, poliomielītu, hemophilic infekciju, B hepatītu, garo klepu, stingumkrampjiem.
Infekciozā mononukleoze ir reta slimība. Ja tā notiek, tad bērnam ir grūti, viņam ir savas komplikācijas un sekas. Epstein-Barr vīrusa infekciju nav iespējams novērst, taču ir iespējams mazināt infekciozās mononukleozes attīstības iespējamību. Lai to izdarītu, pietiek ar profilaktisko pasākumu ievērošanu un mazuļa imūnsistēmas stiprināšanu.
Līdzīgi Raksti Par Herpes
Herpes ar zīdīšanu. Ko darīt
Herpes simplex vīruss 1 igg antivielas atklāja to, ko tas nozīmē?
Vai atkal ir iespējams saslimt ar vējbakām?
No kurienes nāk intimitā drudzis?
Simptomi un herpes vīrusa ārstēšana pieaugušajiem
Populārs Ziņojumi Par Herpes
Kāda ir herpes ārstēšana uz lūpām?
Vai vezikulārā herpes vīrusa ārstēšana ir vīrusu slimība?
Herpes ietekme uz grūtniecības gaitu: iespējamās sekas un preventīvie pasākumi
Ātra herpes ārstēšana uz lūpām, līdzekļu, simptomu pārskats
Herpes ārstēšana uz 1 dienu: mīts vai realitāte?
Kā atbrīvoties no stomatīta - efektīva ārstēšana
Herpes vīruss (herpes infekcija)
Vai es varu saņemt vējbaku otro reizi?
Bērnu un pieaugušo vīrusa 6. tipa herpes vīrusa izpausme un ārstēšana
Caurspīdīgi burbuļi mutē - nopietns iemesls bažām!
Uztura par stomatītu pieaugušajiem
Kā atbrīvoties no herpes mājās?
Kā ārstēt herpes zoster lietošanu bērniem un pieaugušajiem?
Sveces Genferon gaisma bērniem
Vakcinācija pret vējbakām bērniem
Kura herpes ziede uz lūpām un ķermenī ir labāka un efektīvāka ārstēšanai?
Narkotikas un zāles dzimumorgānu herpes ārstēšanai
Dzimumorgānu herpes tabletes tiek lietotas jebkurā slimības formā, lai nomāktu vīrusu aktivitāti un palielinātu ķermeņa izturību pret infekcijas izraisītājiem.
1. un 2. tipa herpes simplex vīruss. Diagnoze un ārstēšana
Bērnu un pieaugušo vīrusa 6. tipa herpes vīrusa izpausme un ārstēšana
Cik daudz pēc herpes jūs varat iestāties grūtniecība
Kakla sāpes, kā ārstēt
Vairāk Par Ārstēšanu Herpes
Vai ir iespējams saņemt vējbaku otro reizi: vai viņi atkal saslimst pieaugušo stāvoklī?
Vai stomatīts ir infekciozs citiem un kā tas tiek pārraidīts?
Vai vējbakas ir slims 2 reizes. Vistas raku cēloņi
© Copyright 2022. Visas Tiesības Aizsargātas healthsavingsadvantage.com