lv lv fi lv lv lv lv pt lv lv en lv lv de en lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv uk lv lv en lv lv fi lt en ja lv en pl en lv lv vo nl lv lv de lv pl lv en lv lv lv lv lv lt sv lv lv lv de lv lv sv lv hbs_lat rm lv id lv lv lv lv lv lv en lv pt
Novērtē rakstu: Atzīme 0 no 0 balsīm
2010. gada 3. oktobris 21:23 Divas atsauksmes
Vācijas apvienošana: Kā Gorbačovs padevās ASV
Foto: World Affairs Council of Philadelphia
Šodien aprit 20 gadi kopš Vācijas apvienošanas. Tas notika mazāk nekā gadu pēc Berlīnes mūra krišanas.
K. Raisa stāsta, ka, atšķirībā no Lielbritānijas un Francijas, kas apvienotajā Vācijā saskatījadraudus stabilitātei, ASV uzskatīja, ka nesaskaņas, kādas bija pirms 1945. gada, ir pilnībā pazudušas un apvienota Vācija ir tās interesēs. Tomēr Dž. Bušs vecākais bija piesardzīgs prezidents, kurš nevēlējās provocēt Padomju Savienību un tamdēļ ne pirms apvienošanās un pat ne uzreiz pēc tās ar nekādiem skaļiem paziņojumiem nenāca klajā.
Viens no aspektiem, ko amerikāņiem bija svarīgi panākt — lai apvienotā Vācija būtu NATO sastāvā, kur līdz šim bija bijusi Vācijas Federatīvā Republika. Teorētiski Vācijai un tās kancleram Helmūtam Kolam bija tiesības noteikt Vācijas dalību aliansēs, un tikpat labi H. Kols varēja izdomāt, ka Vācija būs neitrāla. Tomēr tas Vašingtonai nozīmētu būtiskas ietekmes sfēras zaudēšanu Eiropā, jo tās karavīriem no Vācijas būtu jāaiziet. Bet bez H. Kola, kurš piekrita ASV nostājai, vēl svarīgāk bija panākt, lai tādam variantam piekrīt arī Padomju Savienības līderis Mihails Gorbačovs.
Kamēr ASV domāja, kā lai to panāk, M. Gorbačovs 1990. gada maijā vizītes laikā Vašingtonā amerikāņiem pārsteigumu pats pateica, ka atzīst Vācijas tiesības pašnoteikties un izvēlēties alianses. K. Raisa atzīst, ka iemesls, kāpēc M. Gorbačovs piekrita, viņai nav zināms. Pirms Dž. Buša gaidāmā paziņojuma par to, ka abi prezidenti ir piekrituši Vācijas tiesībām pašai noteikt savu likteni viņa piezvanījusi padomju vēstniecībai ASV un sacījusi, ka gadījumā, ja padomju puse tomēr šādai Helsinku vienošanās interpretācijai nepiekrīt, lai dod ziņu. «Es gaidīju visu nakti, ka viņi piezvanīs un sacīs: «Nē, tas nav tas, ko viņš teica.» — bet viņi tā arī nepiezvanīja. Prezidents Bušs pateica to teikumu preses konferencē. Gobračovs vienkārši tur stāvēja.»
Kad nāksiet mūs aizstāvēt?
Viens no šādas nostājas iemesliem droši vien bija aizvien pieaugošās problēmas PSRS iekšienē. K. Raisa atminas dzirdējusi pēdējā Austrumvācijas komunistu līdera Egona Krenca sarunu ar M. Goračovu, kurā viņš vaicājis: «Tad kad jūs nāksiet aizstāvēt Vācijas Demokrātisko Republiku?» Viņš arī esot informējis M. Gorbačovu par VDR pamatīgajām jaunatklātajām finanšu problēmām un prasījis, lai PSRS finansē austrumvācu ekonomiku. M. Gorbačovs atbildējis, ka tagad Austrumvācija ir pati par sevi, jo viņam jārūpējas par Padomju Savienību.
«Gorbačova lielākā kļūda bija, ka viņš patiesi ticēja Padomju Savienībai,» stāsta K. Raisa. «Viņš no tiesas bija pārliecināts, ka, tiekot vaļā no staļinisma un spaidiem, ir iespējams izveidot modernu komunistisku valsti.»
Šajā laikā bija labi redzams, ka Padomju Savienības pārstāvji ir dezorientēti un bez stratēģiskas pieejas, un amerikāņiem bija jāizmanto iespēja ātri apvienot Vāciju, jo citkārt tādas iespējas vairs varēja nebūt. «Padomju Savienībai bija jābūt gana stiprai, lai atdotu savas tiesības un varu, bet nepietiekami stiprai, lai to apturētu,» saka K. Raisa. «Ja jūs veicat domu eksperimentu un padomājat par situāciju gadu vēlāk, kad Padomju Savienība bija sabrukusi, — vai būtu iespējams apvienot Vāciju ar šādiem noteikumiem? Mums bija sajūta, ka jārīkojas ļoti, ļoti ātri.» Savukārt noteikumi bija — ātra apvienošana, nevis ilgstoša; tāda, kurā Austrumvācija būtībā tiek pievienota Rietumvācijai, nevis tās abas apvienojas vai Austrumvācija ir tā daļa, kas saglabājas. «Mēs to vēlējāmies redzēt kā ieguvumu (acquisition).»
Gala rezultāts ir tāds, par kādu amerikāņi labāku nemaz nevarēja vēlēties: NATO un Eiropā struktūrās integrēta valsts ar pilnībā saglabātām VFR demokrātiskām valsts pārvaldes struktūrām. Vašingtonas intereses Eiropā bija nosargātas.
Vislabākais šajā intervijā bija K. Raisas beigu atziņa par brīdi, kad Vācija un Francija 2003. gadā, Dž. Buša jaunākā valdīšanas laikā, iebilda pret amerikāņu iebrukumu Irākā. Vaicāta vai toreizējā Vācijas kanclera Gerharda Šrēdera nostāju viņa uzskata par nepateicību, bijusī diplomāte saka:
Sabiedrotajiem ir tiesības nepiekrist. Mans vienīgais apbēdinājums par Irāku bija skats, kur Vācijas kanclers, protestējot pret karu, stāv kopā ar Francijas prezidentu un Krievijas prezidentu. Man nav problēmu, ja Vācija nepiekrīt, bet, ņemot vērā mūsu vēsturi, Krievijas prezidentam tur stāvēt nevajadzēja. Draugi var nepiekrist viens otram, bet simboli tomēr ir svarīgi.
Pirms 20 gadiem Vācija bija stāvējusi kopā ar citas lielvaras prezidentu.
Raksturvārdi: asv, krievija, vācija, ārlietas
« Iepriekšējais ieraksts Nākamais ieraksts »
Atsauču uz šo ierakstu nav
Ja Tevis uzrakstītā publikācijā ir saite uz šo rakstu un Tu vēlies, lai pie šī raksta parādītos saite uz Tavu publikāciju, šeit vari iegūt adresi, ko iekopēt trackback (ping) lauciņā, kas atrodams kontroles panelī pie Tava raksta.
Jūsu informācija un apmaiņa domām ir svaigs skatījums jau vispārzināmajā!
« Ko politiķiem mācīties no Zīgerista Dombrovska viltotā populāritāte »
1919. gada 28. septembrī dibināta Latvijas Augstskola. 1923. gadā to pārdēvē par Latvijas Universitāti
Viktors: Ka man nav ko darīt man nužna palīdzīb matenē
Edijs: Ja mums ir foto un video materiāli, kur redzams, kā Koperfīlds pazudina brīvības statuju, ko tad tas …
Vitolds: Viena no skaistākajām vietām Latvijā!
keip: Tas links vairs nedarbojas tādēļ lietojiet šo :) https://www.youtube.com/w atch?v=Z_oDMXi-Qeg
agnese: sveiki es mekleju otru pusiti,mans nr 28928321zz atbildu uz sms zvaniet kuriem ir zz velams no valmi…
Jo «emancipētāks» sieviešu žurnāls, jo šovinistiskāks dzimtes attiecību skolotājs tas ir.
Lasīt tālāk nejauši izvēlēto ierakstu dzimtes modeļi »
Kustība par negatīvu domāšanu Mosties internetā kopš 2002. gada