lv lv fr lv es es lv lv lt de lv sv lv lv lv lv lv de lv lv nl lv lv lv lv lv de lv lv lv lv lv lv lv de lv lv de lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv es lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv hbs_lat pl lv fi hbs_lat lv es lv lv es lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ca lt lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv de nl nl lv lv lv lv lv lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv de lv lv lv hbs_lat lv lv lv en lv lv en lv en en lv lv de en lv lv lv en lv lv lv lt en lv en lv en lv lv lv nl lv lv lv de lv en lv lv lv lv en lv lv en lv lv lv en lv lv en lv lv lv en lv lv en lt lv lv lv ru lv es lv lv lt de fr lv lv lv lv
Avots: Latviešu rakstniecība biogrāfijās, Rīga: Zinātne, 2003.
Atdusas vieta dzejniekam Edvartam Virzam, viņa sievai, dzejniecei Elzai Stērstei, meitai, "Billīšu" muzeja veidotājai Amarillis. Tēlnieks Imants Lukažs.
Latvju rakstnieču grupa LU studenšu savienības "Varavīksne" vakarā. Sēd Elza Stērste, Anna Brigadere, Marija Āboltiņa, M. Paleviča-Bulāne, Paula Jēgere-Freimane. Stāv: Vera Eleja, Angelika Gailīte. Avots: Atpūta, Nr.22 (03.04.1925)
Avots: Atpūta, Nr. 768, 21.07.1939.
Elza Stērste, Edvarts Virza un Amarillis Liekna-Virza "Billītēs"
Avots: Latvijas skaņu hronikas Nr. 492. 1939. gada kinožurnāls, 45. sekunde. Identifikators LNA_KFFDA_F194_1_418
Edvarts Virza ar ģimeni.1925. gada 18. marts.
Foto no: Anna Žīgure. Marselīne. Rīga: Jumava, 2005. Fotogrāfiju ielīme pēc 144. lpp.
Elza Stērste (1885–1976) – dzejniece, rakstniece, tulkotāja. Dzimusi Vecpiebalgā. Mācījusies augstākajā meiteņu skolā Jelgavā (1896–1902), studējusi Pēterburgas konservatorijā klavieru klasē (1906–10), Sorbonnas universitātē (1911–13). Strādājusi par skolotāju. Pēc apprecēšanās ar dzejnieku Edvartu Virzu kādu laiku nodevusies tikai literāram darbam. 1951. gadā notiesāta t.s. franču grupas lietā. Pēc četrarpus Sibīrijā pavadītiem gadiem tikusi atbrīvota un atgriezusies Latvijā. Literārā darba raksturīgākās īpašības – atturīgs smalkums, filigrāni izstrādāta un noslīpēta forma, muzikalitāte. Darbojusies arī prozā, dramaturģijā un bērnu literatūrā. Tulkojusi no franču valodas un rakstījusi apceres par franču dzeju.
Tēvs – Andrejs Stērste (1853–1921), skolotājs,
jurists, valodnieks, dzejnieks un juridiskās terminoloģijas radītājs latviešu
valodā. Māte – Elizabete Stērste (dz. Ieviņa, 1854–1936).
Elzas Olgas Stērstes kristības notiek 1885. gada 5. maijā Vecpiebalgas baznīcā, krustvecāki – profesors Jurjānu Andrejs ar dzīvesbiedri Elzu, un Naurēnu Marija.
1896–02: mācījusies Paukera jaunkundzes augstākajā meiteņu skolā un Cinnius jaunkundzes mūzikas skolā Jelgavā.
1906–10: studējusi Pēterburgas konservatorijā klavieru klasē.
1911–13: studējusi Sorbonnas universitātē mākslas vēsturi.
1913–15: strādājusi par mūzikas skolotāju Jelgavā.
1918–20: strādājusi par franču valodas skolotāju Rīgas 2. pilsētas ģimnāzijā.
1920: laulības ar Edvartu Virzu.
1921: piedzimst meita Amarillis.
1920– 40: galvenokārt strādājusi literāru darbu.
Vācu okupācijas laikā atsākusi strādāt par mūzikas skolotāju.
Pēc kara bijusi Leļļu teātra dramaturģe.
1951: notiesāta t.s. franču grupas lietā uz 25 gadiem spaidu darbos.
1955. gada maijs: pēc četrarpus Sibīrijā pavadītiem gadiem atbrīvota un atgriezusies Latvijā.
1903: pirmā publikācija – dzejolis "Krusts" žurnālā "Apskats" (15. nr.).
1920–1940: pēc apprecēšanās ar dzejnieku Edvartu Virzu kādu laiku nodevusies vienīgi literāram darbam.
"Prelūdijas" (1913; ar pseidonīmu Naurēnu Elza)
"Eizebijs un Florestāns" (1921)
"Atstari" (1967, daļēji izlase)
Romāns "Andreja Zīles dzīve" (1937, beletrizēts tēva Stērstu Andreja dzīvesstāsts)
"Pasakas un noveles" (1934)
Garais stāsts "Vilciņš griežas" (1936).
"Saulītei ir tāda vara" (1972)
Komēdija "Lāča galmā" (periodikā 1920)
"Tips un Taps" (teātrī 1961)
"Kurbads" (Raiņa lugas turpinājums)
Lugu krājums "Lauvas acenes" (1969)
F. de Fenelons "Odiseja dēla Telemaka piedzīvojumi" (1921)
Ž. Bedjē "Stāsts par Tristanu un Izoldi" (1922)
A. Franss "Taīda" (1927)
R. Rolāns "Kolā Brinjons" (1946)
O. de Balzaks "Gorio tēvs" (1949)
A. Dodē "Taraskonas Tartarens" (1960).
Stērstes tulkojumā izdota latviešu dzejas antoloģija franču valodā "Poemes lettons" (1931).
Rakstījusi apceres par franču dzeju:
"Franču romantisma pēdējais posms" (Ritums 1922)
"Pjērs Korneijs, Žans Rasins" (Ritums 1925)
Publicējusi kultūrvēsturiskiem faktiem bagātas atmiņas par jaunības gadiem un ievērojamiem inteliģences darbiniekiem, par izsūtījuma laiku, Edvartu Virzu.
"Stērstes dzejā nav nekā robusta, histēriski skaļa, nav tur patosa, nedz slimīgas juteklības, ar vārdu sakot, nekā no tā visa, ar ko mēs esam paraduši sastapties mūsu pārējo dzejnieču lielākās daļas ražojumos. Ir tikai saulains rāmums, klusa skaidrība, vecās kultūras vītuma smarša un gracioza elegance, ar kurām tik bagāta vecu kultūrtautu dzeja, bet tik nabadzīga mūsu pašu literātūra. Šai ziņā Elza Stērste stāv mūsu dzejnieku saimē pilnīgi savrup. Varbūt, pāris (vīriešu dzimuma) kollēgas izņemot. Tik tuvu kā viņa, neviens vēl no mūsu cilts nav paguvis pieiet franču mākslas dzelmainiem atvariem. Un nevien pieiet, bet arī gremdēties viņos, pārbaudīt viņu dzelmes un tanī tomēr nenogrimt. Stērstes dzeja ir kā rūpīgi kultivētas, vāri maigas dienvidu šķirnes zara izdevies potējums pie sulota latviešu mežābeles celma. Pašas ābeles saknes nešķirami saaugušas ar mūsu dzimto zemi, bet viņas augļiem piemīt izsmalcinātas tīrkultūras augļu smarša un saulaini burvīgs saldums. Tas ir divu svešu, kaut gan ne diametrāli pretēju kultūru laimīgs savienojums (..). Stērstes dzeja ir tilts, ko cēlusi dzejnieces roka starp svešām kultūras pasaulēm. Un dzejnieka talants te svep un spēj vairāk nekā daudzas konferences un augsti mācītu profesoru priekšlasījumi."
Aleksandrs Grīns. Elza Stērste (Naurēnu Elza). Ilustrēts Žurnāls, Nr. 5, 1.05.1928.
"Debijas grāmatā jau parādās E. Stērstes raksturīgās iezīmes: koncentrācija, virtuozitāte atskaņotās dzejas "vīšanā", spēcīgs gleznieciskais elements un rotaļīga ironija. (..) Tomēr Prelūdijas valdzina arī vēl ar ko citu. Tas ir pārdzīvojuma tiešums, dziļums, jūtu svaigums, kas sasaista šo krājumu ar dzejoļiem, kuŗi radušies mūža beigās. (..) Par spīti stingri ieturētajām ārējās formas normām, E. Stērstes dzeja nekad nekļūst akadēmiski stīva vai samocīta. To atdzīvina sarunu valodas teicieni, šur un tur iesprausti piebildumi ikdienišķā tonī, dabiski līstošas, nereti trīsbalsienu atskaņas, tāpat skanīgas asonances. Dažviet ritma un atskaņu dēļ cieš valodas pareizums (piem., kāp 3. personā kāpj vieta; vilns, lai būtu atskaņa vārdam "pilns", skumš skumjš vietā un citi skaņu izlaidumi gan ar apostrofa zīmi, gan bez tās). Ļoti maz turpretim viņas dzejā smago salikteņu, kas bija tik iecienīti tā laika latviešu modernistu dzejā."
Veronika Strēlerte. Elza Stērste un Naurēnu Elza. Jaunā Gaita, Nr. 165, 1987. gada decembris.
"Dzejā smalku dvēseles noskaņojumu tēlojums, kas bieži tverts franču vai antīkās kultūras reāliju gaismā. Pēckara posmā pievērsusies galvenokārt dabas un meditatīvai lirikai. Stērstes dzejas forma filigrāni izstrādāta un noslīpēta, pārsvarā rakstīta jambos un trohajos, ir arī antīko strofu meistarīgas imitācijas."
Janīna Kursīte. Latviešu rakstniecība biogrāfijās. R.: Zinātne, 2003.
Aleksandra Spekke - Māsa
Amarillis Liekna-Virza - Meita
Andrejs Spekke - Māsasdēls
Andrejs Stērste - Tēvs
Anna Žīgure - Mazmeita
Diāna Jance - Mazmazmeita
Edvarts Virza - Vīrs
Jānis Žīgurs - Znots
Studenšu korporācijas "Dzintra" goda filistre, himnas autore
Studenšu korporācijas "Varavīksne" goda filistre, himnas autore
Latvju sieviešu nacionālā līga
Latvju sieviešu nacionālās līgas goda biedrePiedalījusies starptautiskajos sieviešu kongresos Polijā un Anglijā.
Latvijas akadēmiski izglītoto sieviešu apvienība
Latvijas Padomju rakstnieku savienība
Krišjāņa Barona iela 12, Rīga
Edvarta Virzas un Elzas Stērstes memoriālā māja "Billītes"
Paukera jaunkundzes augstākā meiteņu skola
Cinnius jaunkundzes mūzikas skola
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola
1910. gadā atstāj konservatoriju un iestājas Rēriha Mākslas veicināšanas skolā.
Mācās ārzemniekiem domātā kursā. Mācībām ir 3 pakāpes − sertifikāts franču valodā, diplomdarbs un doktora grāds. Diplomdarbam Stērste izvēlas tematu par Bodlēra estētiku. Diplomdarbs saīsinātā versijā iespiests Izglītības Ministrijas Mēnešrakstā 1920. g. Nr, 4.–5. Stērste apmeklē arī Luvras mākslas skolu.
Jelgavas Ķeizariskā mūzikas skola
Krišjāņa Valdemāra iela 1, Rīga
Latviešu izglītības biedrības, vēlāk Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijas franču valodas skolotāja
Krišjāņa Valdemāra iela 1, Rīga
Padomju okupācijas pirmajā gadā neilgu brīdi māca vācu valodu Rīgas 2. vidusskolā.
Vācu okupācijas laikā strādā par mūzikas skolotāju.
Latvijas PSR Valsts leļļu teātris
Krišjāņa Barona iela 16/18, Rīga
Pēc Otrā pasaules kara – teātra dramaturģe.
Kopā ar Edvartu Virzu.
1935. gada vasarā kopā ar meitu Amarillis apceļojusi Itāliju.
Strēlnieku iela 2, Rīga
Apmēram no 1922. gada ģimene dzīvojusi īrētā dzīvoklī Rīgā, Strēlnieku ielā 2. Dzīvoklī agrāk dzīvojuši mākslinieku Skulmes, Strunke un Kazāks.
Kopš 1922. gada ģimenes vasaras pavadītas mājās "Billītēs", ziemas – Rīgā.
Notiesāta t. s. franču grupas lietā. Piespriesti 25 gadi labošanas darbu nometnē.
Izsūtīta 1951. gada septembra beigās. 1955. gada maijā atbrīvota un
Rīgas Pirmie Meža kapi
© LU LFMI, 2022. Mājaslapa: Graftik
Pārpublicējot vai citējot atsauce uz LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta (LU LFMI) resursu ir obligāta. Liela apjoma kopēšana un materiālu izmantojums komerciāliem nolūkiem pieļaujams vienīgi ar rakstisku LU LFMI atļauju.