lv lv fr lv es es lv lv lt de it lv lv lv lv lv lv fi lv lv lv lv lv lv lv lv de lv lv uz en de lv lv sv lv de fr ceb sv lv lv lv lv lv lv lv lv ilo lv nl lv fi lv lv lv lv lt lv lv lv es lv lv lt de fr lv lv lv lv
Anna Jostsone (1905–pēc 1994?) – tulkotāja. Tulkojusi galvenokārt no krievu valodas (Ivana Buņina, Antona Makarenko, Viktora Astafjeva, Kontantīna Paustovska, Aleksandra Kuprina un citu krievu rakstnieku darbus), kā arī no vācu valodas (Bernharda Kellermaņa romānu "Jūra"). Kopā ar Annu Baugu un Ludmilu
Tjurinu sastādījusi "Krievu–latviešu frazeoloģisko vārdnīcu" (1974).
Dzimusi Trikātas pagasta "Bundiņos" muižas kalpa ģimenē.
1922–1934: strādājusi par skolotāju Valmieras Viestura pamatskolā.
Par laika posmu pēc Kārļa Ulmaņa apvērsuma un kara gadiem ziņu nav.
1948–1958: strādājusi Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidijā un Latvijas Valsts izdevniecībā par redaktori.
Tulkojumi no krievu valodas:
1952: Ļubova Voronkova (ЛюбoBb BopoHkoBa) "Saulainā dieniņa" (Latvijas Valsts izdevniecība).1953: Ļubova Voronkova (ЛюбoBb BopoHkoBa) "Zelta atslēdziņas" (Latvijas Valsts izdevniecība).
1953: Igors Muratovs (Иropb MypaToB) "Stāsts par Bukovinu" (Latvijas Valsts izdevniecība).
1958: Ivans Buņins (ИBaH БyHиH) "Krēslainās gatves" (Latvijas Valsts izdevniecība).
Makarenko (AHToH MakapeHko) "Pedagoģiskā poēma" (Latvijas Valsts izdevniecība).
1964: Anatolijs Vinogradovs (AHaToлий BиHorpaдoB) "Paganini lāsts" (Latvijas Valsts izdevniecība).
1966: Vsevolods Ivanovs (BceBoлoд ИBaHoB) "Skurbums" (Liesma).
1967: Stefans Zorjans (CTeфaH ЗopbяH) "Ābeļdārzs" (Liesma).
Astafjevs (BиkTop AcTaфbeB) "Zādzība" (Liesma).
1971: Ivans Lažečņikovs (ИBaH ЛaжeчHиkoB) "Ledus pils" (Liesma).
Astafjevs (BиkTop AcTaфbeB) "Pēdējais sveiciens" (Liesma).
Astafjevs (BиkTop AcTaфbeB)"Gans un gane"
Astafjevs (BиkTop AcTaфbeB) "Zivju ķēniņš" (Liesma).
1983: Vladimirs Sollogubs (BлaдиMиp Coллoryб) "Augstākās aprindas" (Liesma).
1986: Kontantīns Paustovskis (KoHcTaHTиH ПaycToBckий) "Romantiķi" (Liesma).
1986–1988: Aleksandrs Kuprins, stāsti ("Kopotu rakstu" 1.,
Tulkojumi no vācu valodas:
1961: Elvi Sinervo (Elvi Sinervo) "Mītenis Viljami" (Latvijas Valsts izdevniecība).
1963: Bernhards Kellermanis (Bernhard Kellermann) "Jūra" (Latvijas Valsts izdevniecība).
1974: "Krievu–latviešu frazeoloģiskā vārdnīca" 2 sējumos, kopā ar Annu Baugu un Ludmilu
Par Viktora Astafjeva “Zivju ķēniņa” tulkojumu (1980):
"Vislabāk izdevies dabas tēlojums, to pierādot, varētu izrakstīt pa puslappusēm un lappusēm, kas redzamas, dzirdamas, izsmaržojamas un arī valodiski izbaudāmas. Tulkotājai Annai Jostsonei bijis jāpaveic plašs darbs, lai noskaidrotu vai izveidotu neskaitāmu mazpazīstamu vai pat pilnīgi nepazīstamu Sibīrijas reāliju latviskos nosaukumus. No tiem varētu sastādīt itin apjomīgu vārdnīciņu .. . Te nosaukšu tikai dažus, kas man likās zīmīgākie: bēdrozis (putns), cinatas, sviļāre, smiguči (sīkie knišļi), upes kaupre, nērijas un sēkļi, straule (straumes vieta). Pieņemams un popularizējams, manuprāt, būtu verbs vietēt (zivis saulē), arī selīt (zaļumus). No pārējās leksikas man iepatikās šādi vārdi: pupaleļļi, nomērējusies (āriene), lūzalīgs (irbulis), nopēlējusī (seja), satraišķēts un satūcīts, smaļš un skaļš leitnantiņš, svilpstiņš, patvaļnieki un patvarnieki. Senuma dvesma, atbilstoša Sibīrijas plašumos un nomaļībā dzīvojošo cilvēku runai, uzvēdīja no vārdiem “es iraid brālis tavs”, izmozēt, kremīgs, neķeipst, kleinkājis, šauracis.
.. viscietākais rieksts .. bijusi "tautas valodas stihija". Stihija te tiešām bijis visatbilstošākais vārds (nevaldāms, postošs dabas spēks), jo gan V. Astafjevam, gan V. Rasputinam .. tā patiesi ir dabiskās sarunvalodas ielaušanās mūsdienu krievu literārās valodas normās un formās, bieži vien tiešām postoši sagraujot to gramatikalitāti. Visideālākais te, protams, būtu bijis stihiju atveidot ar stihiju (un kā redzēsim tālāk – arī tas nav nekas neiespējams), taču mūsdienu latviešu literārā grāmatu valoda, manuprāt, šobrīd ir pārāk izfiltrēta, sanormēta un iegrožota (kaut vai ar daudzajām norādēm vārdnīcās: sarunval., vulg., dialekt., arh., barb.), lai tā tiešām varētu atraisīties kā stihija. Liela nozīme te tulkotāja profesionālajai drosmei, izvēlētā ceļa pareizības un sava valodas mīcītāja spēka apziņai.
Nav ko noliegt – A. Jostsonei dažreiz ir izdevies ja ne gluži stihiju pārtulkot ar stihiju, tad ar atzīstamu drosmi un profesionālu varēšanu gan."
Remass, Rainis. Vārdi, kurus izvēlamies. Kritikas gadagrāmata, IX. Rīga: Liesma, 1982, 228., 229. lpp.
© LU LFMI, 2022. Mājaslapa: Graftik
Pārpublicējot vai citējot atsauce uz LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta (LU LFMI) resursu ir obligāta. Liela apjoma kopēšana un materiālu izmantojums komerciāliem nolūkiem pieļaujams vienīgi ar rakstisku LU LFMI atļauju.