lv lv fi lv lv lv lv pt lv lv en lv lv de en lv hy lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ko lv lv en lt lv lv lv fi lv en en lv lv lv lv et en lv lv en en lv lv lv it en lv lv et en lv es nl lv en es sv lv en lv fr lv lv lv vo nl lv lv lv nl lv lv de lv lv lv lv lv lt sv lv lv lv de lv lv sv lv hbs_lat rm lv id lv lv lv lv lv lv lv en lv pt
Novērtē rakstu: Atzīme 4.8 no 4 balsīm
2009. gada 1. decembris 15:41 8 atsauksmes
Plakanās zemes biedrības biedri visā nopietnībā uzskata, ka zemeslode nav sfēriska.
Viņi pieder tiem cilvēkiem, kas šķietami pašsaprotamo neuzskata par tik pašsaprotamu un ar pārliecību cīnās pret vispasaules (un nevis globālo!) sazvērestību par apaļās zemes mītu, kas paredzēts cilvēku muļķošanai. Domā ar galvu, viņi saka, un padomājuši saprot, ka pareizi ir šādi.
Cik ilgi zeme ir bijusi sfēriska?
Zemes plakanuma idejas piekritēji savu uzskatu pamatošanai izmanto gan Bībeles tekstus, ko skaidro burtiski, gan mēģina iesaistīties arī diskusijās ar zinātniekiem. Patiesībā zeme ir disks. Arī saule un mēness ir diski (vai varbūt tomēr sfēras), kas mainīgās orbītās lidinās apmēram 4 800 kilometru augstumā, bet zvaigznes ir 160 kilometrus attālu. Zeme atrodas okeānā, bet kopumā šī sistēma visu laiku ceļas uz augšu, tādējādi simulējot gravitācijas efektu. Tā ir viena no versijām.
Mūsdienu Plakanās zemes biedrību 1956. gadā nodibināja anglis Samjuels Šentons, kuŗš bija Karaliskās astronomijas biedrības un Karaliskās ģeografijas biedrības biedrs. Kad pēc cilvēka lidojumiem kosmosā parādījās pirmie attēli, kuŗos zeme redzama no malas, S. Šentons sacīja, ka šādas fotografijas netrenētu aci gan varot apmuļķot, taču zemes sfēriskumu nepierādot. Pēc S. Šentona nāves amerikānis Čārlzs Džonsons mantoja viņa bibliotēku un turpināja darbu.
Sevis izdotajos ikceturkšņa apkārtrakstos Č. Džonsons sniedza atbildes ir teju vai visiem jautājumiem. Saullēktu un saulrietu viņš skaidroja ar optisku ilūziju. Cilvēka lidojums uz mēnesi? Meli, kas pēc zinātniskās fantastikas autora Artūra Klārka sarakstīta scenārija ekrānizēti angārā Arizonā. Arī citas ziņas par cilvēka kosmosa ceļojumiem un novērojumiem plakanās zemes idejas atbalstītāji uzskata par slepeno dienestu, zinātnieku un kosmosa aģentūru plašu sazvērestību.
Šajās domās plakanās zemes atbastītāji nav vientuļi — vēl šogad divi Bangladešas laikraksti parodijziņu vietnē «The Onion» publicēto astronauta Nīla Ārmstronga «atzīšanos», ka lidojums uz mēnesi bijusi fikcija, atzina par gana ticamu, lai par to uzrakstītu nopietnu ziņu. Savukārt A. Klārks, izdzirdējis savu vārdu pieminētu saistībā ar šo sazvērestības teoriju, tanī laikā aizrakstīja ASV Nācionālajai astronautikas un kosmosa aģentūrai NASA šādu vēstuli:
Ser, pārbaudot savu grāmatvedību, esmu atklājis, ka par šo darbu neesmu saņēmis atlīdzību. Vai jūs, lūdzu, varētu šo jautājumu veicīgi izskatīt? Pretējā gadījumā jums būs darīšana ar maniem advokātiem [..].
Lai kā arī būtu ar patiesu ticēšanu plakanās zemes idejām, netrūka cilvēku, ko valdzināja aktīvists, kuŗš pauda šādus arhaiskus uzskatus, un tamdēļ viņš itin bieži pamanījās iekļūt masu saziņas līdzekļos. 1990. gadā viņa biedrībai bija ap 3500 biedru, savukārt 1995. gadā ugunsgrēkā Č. Džonsona namā bojā gāja arī biedrības datubāze un literātūra, un organizācija sāka panīkt. Gadu vēlāk nomira viņa sieva, bet viņš pats tika izlikts no autopiekabes, kuŗā bija apmeties blakus savas mājas krāsmatām.
Č. Džonsons nomira 2001. gadā 76 gadu vecumā.
Okeāns ir liels trauks
Mūsdienās, kad kosmosa ceļojumi vairs nav nekas neparasts un kad satelīti uz zemi sūta sfēriskās zemes attēlus un roboti uz citām planētām un pavadoņiem vāc grunts paraugus, lai sūtītu tos uz zemi, varētu domāt, ka vairs nav cilvēku, kas tic zemes plakanumam. Bet tie ir maldi. Viņi ir. Un viņus skumdina aizspriedumi, kas parādās, piemēram, šādās reklāmās.
Datorzinātnieks no Kanādas Džons Deiviss stāsta, ka, iepazīstoties ar Plakanās zemes atbalstītāju materiāliem, sapratis, cik daudz gan cilvēki visu ko pieņem par neapstrīdamu. «Mums, cilvēkiem, patīk pieņemt to, ko mums stāsta, un ir vienalga, ka stāstītais ir pretrunā ar mūsu saprātu.» Viņš, piemēram, tic, ka zeme ir horizontāli bezgalīga, bet vertikāli ir vismaz deviņtūkstoš kilometru dziļa.
Tas ir pretrunā ar Plakanās zemes atbalstītāju foruma vadītāja Džeimsa Makintaira sacīto, ka zemes diametrs ir 40 000 kilometru un perimetrs 126 000 kilometru. Bet, BBC jautāts, kāpēc neviens vēl nav nokritis no zemes malas, Dž. Makintairs smejoties atbild, ka tas ir visbiežāk uzdotais jautājums. Bet atbilde taču ir acīmredzama — zemes mala beidzas ūdenī, un tai var apbraukt apkārt pa perimetru. Plakanās zemes tīmekļa vietne arī norāda, ka pasaules malā ir kalni, kas notur okeānu. Okeāns tādā veidā ir tikai liels trauks, bet atmosfēras neaizplūšanu nodrošina kupols pār zemi.
Plakanās zemes atbalstītāji, lai cik nesaprasti, atbalstu var gūt palūkojoties uz ANO karogu — tas zemi attēlo taisni tādu, kādu to redz viņi, ar Ziemeļpolu centrā un Antarktiku vienā malā. Šīs teorijas piekritēju ir vairāk, nekā varētu šķist.
« Iepriekšējais ieraksts Nākamais ieraksts »
globālā sasilšana un zinātniskā vienprātība — mosties.org
Reliģijas un zinātnes konflikts — mosties.org
Ja Tevis uzrakstītā publikācijā ir saite uz šo rakstu un Tu vēlies, lai pie šī raksta parādītos saite uz Tavu publikāciju, šeit vari iegūt adresi, ko iekopēt trackback (ping) lauciņā, kas atrodams kontroles panelī pie Tava raksta.
Jebkurš cilvēks, kurš spēj nopietnībā runāt par “ticēšanu savām acīm”, kad runa ir par kilometru tūkstošiem, automātiski zaudē jebkādu zinātnisku ticamību jau ar to vien.
Ja tic savām acīm, tad ar auto nekur nevar aizbraukt, var tikai tajā iesēsties un saspaidīt vajadzīgos pedāļus, lai vajadzīgajos virzienos kustinātu apkārtējo pasauli.
Mani fascinē, kā bieži vien lielākie “domā ar galvu” brēcēji ir arī bieži visfanātiskākie, jebkurus pretējus uzskatus automātiski norakstot uz meliem un sazvērestībām, tajā pašā laikā visu vēlamo pasniedzot kā faktu.
Neviens cilvēks nav uzskatāms par objektīvu, kamēr viņš nav kā minimums apsolījis, ka ir gatavs jebkurā brīdī par 180° mainīt savus uzskatus un norādījis gana konkrētus pierādījumus vai faktus, uz kuriem balstoties tas notiktu. Vienkāršs nosacījums, kas atsijā 99% sazvērestību teorētiķu (un ticīgos, kas +/- tie paši vien ir), jo fanātiķi vienmēr lepojas ar savu ticību, un jo tā nepamatotāka, jo lielāks lepnums.
Shadowbird, tā ir — sazvērestības teorijas ir viens no ticības veidiem, un tās parasti veidojas, nevis pārinterpretējot esošās zināšanas un radot jaunas, bet gan ignorējot visu, kas ir pretrunā ar viņu piedāvāto alternātīvo patiesību. Plakanā zeme, kas visas pretrunas var izskaidrot ar “optisku ilūziju” vai Bībeles tekstiem, ir triviālākais šīs domāšanas piemērs.
Bet, kad jautājums ir neskaidrāks, piemēram, vai globālā sasilšana nav globāla sazvērestība, kas iedzīvošanās nolūkos ir nolaupījusi zinātnes vārdu, tad saprotu, ka spriest par to varētu tikai tad, ja pašam būtu izglītība klimatoloģijā. Bet, tā kā tādas man nav, apzinos, ka esmu manipulējams subjekts kaŗojošu nometņu sadursmēs.
Par globālo sasilšanu piekrītu, tur ir jābūt daudz gudrākam un jābūt pieejai daudz vairāk informācijai, lai varētu adekvāti spriest. Tas, ko es nevaru saprast ir, kāpēc par to tik ļoti iespringst. Tāpat vienīgais, ko mēs varam darīt, ir samazināt vides piesārņojumu, ko vajadzētu darīt jebkurā gadījumā, silst vai nesilst.
Bet vismaz globālās sasilšanas gadījumā diskusija ir pamatā zinātniska — cilvēki nāk klajā ar faktiem, pētījumiem, secinājumiem un hipotēzēm, kas balstās uz racionālu domāšanu un izpēti. Nevis vicina tūkstošiem gadu vecus, apmātu tumsoņu sarakstītus un reliģisku fanātu rediģētus rakstus, pretējo viedokli saucot nevis par kļūdainu, bet apzināti melīgu vai, piemēram, Sātana iedvestu.
Krāpnieki ir visur, bet labāk lai viņi slēpjas un vismaz mēģina izlikties godīgi un zinātniski (jo tad ir iespēja viņus pieķert), nekā atklāti un publiski dzen sev vēlamo sviestu un pasniedz to kā nopietnu, zinātnisku pieeju.
Par tēmu “ticēt savām acīm” – savulaik, veicot topogrāfisko uzmērīšanu brāļa īpašumam, stāvējām uz nogāzes, kuras piekājē izrakts prāvs dīķis ar uzbērtiem krastiem. Tēvs man prasa, vai, manuprāt, dīķa pretējais krasts ir augstāk vai zemāk par vietu, kur mēs stāvam. Es pārliecinoši (jo SKAIDRI REDZU) saku, ka zemāk. Tēvs man parāda uzmērījumu datus, kur nepārprotami ir konstatēts, ka dīķa pretējā mala ir… divus metrus augstāk par vietu, kur mēs atrodamies.
Tā, lūk, ar ticēšanu savām acīm, nemaz nevajag kilometru tūkstošus.
un kur tad vēl visas mazās optiskās ilūzijas. Mūsu smadzenes ir pilnas ar savdabīgiem reakcijas mehānismiem.
Nav viss tik vienkārši, ja papēta šo lietu nopietnāk.
Tas links vairs nedarbojas tādēļ lietojiet šo :)
Ja mums ir foto un video materiāli, kur redzams, kā Koperfīlds pazudina brīvības statuju, ko tad tas pierāda?? Tāpat ar “Zemes attēli no kosmosa”. Ko tad tie pierāda? Pastāv varbūtība, ka abos gadījumos tas ir skatītāju apmāns. Un kurš tad zina kā ir patiesībā? Atliek katram izvēlēties, vai ticēt šiem attēliem un video kā patiesības pierādītājiem vai nē.
« pensionāri — bezprocentu aizdevēji valsti… spriedums «Laval un partneŗu» lietā »
1919. gada 28. septembrī dibināta Latvijas Augstskola. 1923. gadā to pārdēvē par Latvijas Universitāti
Viktors: Ka man nav ko darīt man nužna palīdzīb matenē
Edijs: Ja mums ir foto un video materiāli, kur redzams, kā Koperfīlds pazudina brīvības statuju, ko tad tas …
Vitolds: Viena no skaistākajām vietām Latvijā!
keip: Tas links vairs nedarbojas tādēļ lietojiet šo :) https://www.youtube.com/w atch?v=Z_oDMXi-Qeg
agnese: sveiki es mekleju otru pusiti,mans nr 28928321zz atbildu uz sms zvaniet kuriem ir zz velams no valmi…
Es salauzu savas rokas un noslaucīju pieri saplēstajā kreklā. Ar nejutīgām rokām, miklu pieri un murgu pilnu galvu es nu eju pa naksnīgo pilsētu.
Pierāpoju pie izgaismotās strūklakas nomazgāt seju. Kurš man tagad pateiks, kā bija? Es taču neko neatceros. Zinu tikai to, ka neesmu cietējs. Man vairs neviens neko nav parādā. Iemērcu rokas ūdenī. Gaismas piešķīra manai ādai līdz šim neiedomātu krāsu. Izvilku rokas no ūdens un skatījos lielajās pilēs, kas plūda no tām. Asinis pamazām izšķīda ūdenī, un pēkšņi man to palika tik žēl. Daļa no manis, kas šādā kondīcijā ir pilnīgi nevajadzīga. Mana nevajadzīgā daļa.
Lasīt tālāk nejauši izvēlēto ierakstu naktsdarbi »
Kustība par negatīvu domāšanu Mosties internetā kopš 2002. gada