lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv vo lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en ca es es ne en en en en en lv lv en en en en en en en en en en en en en en nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en en lv en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv en en en en en en en lv en en en lv pt en en en en en en en en en en en en en en en en
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb piecas cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (I daļa) – PILSONIS GRĀMATNĪCĀ
pilsonis Bez kategorijas Jul 27, 2015Aug 7, 2015 10 Minutes
Zināms, ka cilvēki no dzīvniekiem atšķiras ar to, ka cilvēki ir daudz smieklīgāki. To jums pateiks katrs, kurš kādreiz strādājis aiz letes. Protams, vissmieklīgākie cilvēki ir Narvesenā, bet grāmatnīcās ir otri smieklīgākie. Vispār jau brīžiem nemaz negribas smieties, bet gan raudāt. Tomēr raudāt puišiem nepiedien, tāpēc es smiešos. Tādus labsirdīgus smiekliņus, kādus iespējams lietoja Papa Karlo, kad dzirdēja virtuvē runājam pagali. Tātad, lūk, piecas cilvēku klases, kas apmeklē grāmatnīcas + piedzīvojumi un īss ievads pasaules literatūrā.
Pastāvīgie pircēji ir pagalam jocīga tauta. Grāmatas vai kvītis tie pērk tonnām, kā arī mīl padzīt velnu. Tie nāk katru dienu vai katru nedēļu un, ja tie kādreiz neatnāk, tad gaisā sāk virmot vārdos neizteikts saspringums. Neviens negrib atzīties, ka ir gauži norūpējies par to, ka ierastais klients nav atnācis. Tādos brīžos veikala vadītājs nolien savā kabinetā un grūtsirdīgi skatās internetu. Viens pārdevējs rūpīgi sakārto plauktu, ko iemīļojis pastāvīgais pircējs, bet otrs tikmēr stāv pie veikala ieejas un veras tālumā, cerot, ka tūliņ parādīsies pazīstamā cepure vai ierastais stāvs. Reiz kāds pastāvīgais pircējs, kas mēdza veikalā iegriezties katru vakaru pazuda uz trīs nedēļām. Tas bija grūts laiks. Mēs pat paspējām noturēt simbolisku bēru ceremoniju, aizdedzinot svecīti kabinetā un notiesājot duci ķimeņu pīrādziņu. Kad beidzot viņš ieradās, mums likās, ka redzam spoku. Izrādās, šis pircējs bijis atvaļinājumā un trīs nedēļas pavadījis uz vientuļas salas. Tur, pretēji ļaužu runām, neesot bijis neviena grāmatveikala. Viņš tiešām bija priecīgs, ka varēja atgriezties. Tāpat arī mēs.
Viens otrs pastāvīgais pircējs mīl patrīt mēli. Reiz, kāds kungs, kurš uz grāmatnīcu mēdza līdzi nēsāt lielu un tukšu ceļojuma somu, ko vienmēr pirms veikala atstāšanas godprātīgi atvēra vaļā un parādīja, ka nav neko zadzis, sāka stāstīt par nedienām ar savu sievu. Tā viņam zvanot piecas reizes dienā, cerot pieķert viņu brīdī, kad tas sēž grāmatnīcā. Sieva grasoties šķirties, jo māja ir aizkrāmēta ar grāmatām un, viņasprāt, grāmatas ož pēc veciem pekanriekstiem. Viņam nākas izmeloties, ka sēž krogā nevis valkājas pa grāmatveikaliem. Nopirktās grāmatas viņš mājās nes aiz bikšu gumijas, bet šodien tiešām nezinot ko darīt, jo viņam sakārojies iegādāties Bolanjo “2666”, bet bikses viņš, ak, posts, uzvilcis šaurās. Beigās viņš tomēr nopirka Bērziņa dzejas avīzi. Sievai teikšot, ka Dienas pielikums.
Gadās arī pastāvīgie pircēji, kuri krīt uz nerviem. Tie gan drīzāk ir pastāvīgie nepircēji, jo nāk uz veikalu bieži, bet nekad neko nepērk, tikai gvelž niekus un stāsta, kā no algas nākšot iepirkties. Tā kā tādi čigāni. “Saimniek, atliec šo pie kases!” Tie parasti dūdo un sniedz pārdevējam čiekuru enciklopēdiju angļu valodā. “No algas, točna, nopirkšu.” Tie vēl piemetina. Kad viņi aiziet, grāmatu droši var likt atpakaļ plauktā, jo nākamajā dienā pie kases jau būs jāatliek “Handbols Latvijā”, Rīgas ceļvedis japāņu valodā vai astoņas Bikibuka grāmatiņas.
Lūk, šī klientu grupa ir vistīrākā mistika. Skaidrs ir viens – jaunieši sestdienās un svētdienās neko citu nedara, kā svin dzimšanas dienas un vārda dienas. Grāmatnīcas viņi uzskata par ideālo vietu, kur iegādāties dāvanas. Protams, grāmatas jubilāram dāvināt viņi pat nedomā. Dāvanu pirkšana parasti beidzas ar mežonīgiem strīdiem savā starpā, kad sveicēji nespēj vienoties par aploksnes, kurā ielikt naudu, krāsu un izmēru.
Šie ļaudis dāvanas izvēlē palīdzību mēdz meklēt arī pie grāmatnīcas pārdevēja. “Labdien, vai jūs nepateiktu, kāda būtu vislabākā dāvana sešus mēnešus vecam zīdainim.” Lūk, tā viņi jautā, un, kad muļķa pārdevējs aizved viņus pie pasaku grāmatām, tad viņi uzskata par savu pienākumu tam laipni paskaidrot, ka tas bērns taču vēl neprot lasīt, lai gan visādā citādā ziņā ir ārkārtīgi apdāvināts. Redziet, pagājušajā nedēļā zīdainis esot kustinājis abas ausis un, māmiņa varot zvērēt, ka bērns piemiedzis viņai ar aci, kad tā likusi viņu gulēt. Tas viss parasti noslēdzas ar caur zobiem izspļautu “Ejam prom, šeit nekā nav!” vai grāmatu, kurā var dzirdēt, kā kliedz meža vai kūts zvēri. Tieši tāpēc veikala vadītājam ir grūti sastādīt darba grafiku padotajiem, jo neviens negrib strādāt sestdienās un noņemties ar dāvanu piemeklēšanu jubilāriem.
Intelektuāļi grāmatnīcas mīl. Kad veikalā ienāk intelektuālis, to uzreiz var pateikt pēc tā nicīgā skatiena, ko tas velta pirktāko grāmatu topam. Reiz kāds intelektuālis tikai ar skatiena spēku nogrūda Dena Brauna “Inferno” no topa pirmās vietas un paslepšu ielika tajā Pjatagorski. Es to pamanīju tikai pēc vairākām stundām, kad man sāka likties aizdomīgi, ka veseli astoņpadsmit cilvēki pēc kārtas nopērk Pjatagorska “Kādas šķērsielas filozofija.”
Tomēr par intelektuāļiem es vienmēr priecājos, jo pats esmu liels visu intelektuālo lietu cienītājs. Tikko kā redzu kādu, kas sāk urķēt ārā Platona dialogus no filozofijas plaukta, es nemanāmi piemiedzu tam ar aci un zem letes parādu īkšķi uz augšu. Reiz kāda meitene pirka Daukstes-Silasproģes “Latviešu literārā dzīve un  literatūra ASV un Kanādā.” “Labdien!” Es skaļi noteicu. “Sveiki.” Viņa klusi nopurpināja. Skenējot grāmatu, es pamanījos to pagrozīt tieši tā, lai viņa uzreiz saprastu, ka esmu to lasījis. Maigi noglāstījis, es ieliku to maisiņā. “Trīs eiro un deviņdesmit deviņi centi, lūdzu.” (grāmatai bija superakcija). Pasniegusi vajadzīgo summu un paņēmusi grāmatu, viņa aizgāja. “Visu labu, nāciet vēl!” Es vēl paspēju viņai uzsaukt. Tajā brīdī garastāvokli man sabojāt nespētu pat desmit cilvēki pēc kārtas, kas pērk  kvīšu grāmatiņas, A1 kartonus vai kalendārus ar vārda dienām. Pēc divdesmit minūtēm inteliģentā pircēja bija atpakaļ un prasīja vai mums ir asi papīra naži, jo viņas nazis negribot labi griezt to grāmatu. “Kādu grāmatu?” es aizdomīgi noprasīju. “Nu, to lielo baļķi, ko tikko nopirku. Vajag iztaisīt slepenu lādīti, bet nazis briesmīgi neass.” Viņa atbildēja un paskatījās manī kā pasaules lielākajā idiotā.
Kāds vīrietis reiz gribēja iegādāties mapes. “Manuskriptiem.” Tā viņš teica. “Labu mapi, lai varu aiznest savus manuskriptus līdz izdevniecībai!” Viņš svarīgi dārdināja. Kamēr rādīju viņam mūsu labākās mapes, pie sevis prātojot, kurš rakstnieks tas ir un vai tikai es nebūšu tas, kurš palīdzēs, kāda ģēnija darbam sveikam un veselam tikt līdz izdevniecībai, atskrēja apsargs ar nosvīdušu, sarkanu seju, un paņēmis zem elkoņa manu rakstnieku, aizveda to prom. Vēlāk uzzināju, ka kamēr rādīju viņam mapes, viņa pārinieks bija nospēris visus smukos “Liepnieks un Rītups” izdotos filosofijas un klasisko tekstu sējumus.
Tomēr jāatzīst, ka labākās attiecības man izveidojās ar sievieti, kas mani pamatīgi izprašņāja par Fēgezaka “Baltiešu gredzens”, Umberto Eko sējumiem un sengrieķu-angļu vārdnīcu. Viņa bija pamatīgi ieinteresēta šajās grāmatās un, pamudinot mani ar trāpīgiem jautājumiem, ļāvās uzsūkt zināšanas, ko tai sniedzu. “Baltiešu gredzenu” nebiju lasījis, bet zvērēju pie Zeva, ka mans kursabiedrs to ir lasījis un atzinis par izcilu. Stāstot par Umberto Eko “Nākamās dienas sala” es viņai uzbūru sarežģītas, psiholoģiskas peripetijas un sen notikušas vēsturiskas ainas, caur kurām vadāju viņu kā Danti caur elles lokiem vadāja Vergilijs. Sengrieķu valodā es viņai no galvas nocitēju vairākas Homēra vārsmas un amizierējoties sengrieķiski uzaicināju viņu uz satikšanos forumā. Manī bija modies īsts grieķis, kad es ar birstes kātu sizdams pantmēru, rādīju viņai, kā senie aēdi publikas priekšā deklamēja episkās vārsmas. Ja šī sieviete nebūtu izrādījusies slepenais pircējs, tad es esmu pārliecināts, ka mēs kļūtu par īstiem dvēseles radiniekiem.
Ģimenes mīl grāmatnīcas un svētdienas veikalu šturmēšanas laikā paviesoties grāmatnīcā, vai vismaz tajā iesūtīt bērnus ir obligāts pasākums. Kad ģimene ienāk veikalā, to var pateikt pēc dzirdes. Bērni kliedz ļoti skaļi, izrādot sajūsmu par raibo grāmatnīcu, bet pēc tam viņi kliedz vēl skaļāk, jo grib no tās tikt ārā. Nav tiesa, ka ar ģimenēm, kurām pieder mazs bērns nekad nav jautri. Piemēram, vecāki bērnus bieži aizmirst tikko kā tiek līdz Siņeļņikova sējumiem (vēl pasakiet, ka tas cilvēks nav manipulators). Atminos, kā kāds pāris ar trīs gadus vecu puisīti ienāca veikalā un, kamēr vecāki aizrautīgi šķirstīja Siņeļņikova “Kā iemācīties mīlēt sevi”, puisēns izgāja no veikala, aizgāja līdz picērijai, kas atradās blakus grāmatnīcai, nopirka vai kādam atņēma milzīgu siera picas šķēli, kaktā pie grāmatnīcas to apēda un, it kā nekas nebūtu noticis, atnāca atpakaļ tieši tajā brīdī, kad Siņeļņikovs bija atlaidis abus vecākus. Pēc tam, tie priecīgi dūdodami, nopirka Siņeļņikova “Atbrīvošanās no lepnības” un aizgāja ēst… picu. Kinoteātrī filmu varētu rādīt par ģimenēm grāmatveikalos. Reiz kāda divpadsmitgadīga meitenīte, kamēr vecāki skatījās krāsojamās grāmatas, paslepšus centās iegādāties Džeimsas “50 Greja nokrāsas”. Kad paprasīju dokumentus, viņa zvērēja, ka viņai ir divdesmit divi un savu autovadītāja apliecību viņa pazaudējusi kapos(?) Grāmatu viņai, protams, atņēmu. Pēcāk viņa nopirka Puškina “Slepenās piezīmes”. Malacis, lai lasa klasiķus.
Tomēr ir ģimenes, kurām bērnu nav, bet ir mazi šuneļi, kuri, kamēr saimnieki okšķerējas pa psiholoģijas plauktu, rātni sēž iepirkumu ratiņos vai ērti iekārtojušies saimnieka kabatā, vēro apkārtni. Bērnu kabatā nav iespējams ievietot, to spārdīšanās dēļ, tāpēc es lieliski saprotu šos jaunos vecākus un cienu viņu stratēģiju.
Lasītāji ir cilvēki, kas grāmatnīcā var pavadīt teju visu dienu, it īpaši, ja grāmatnīcas telpās ir mīksti atzveltnes krēsli. Lasa viņi daudz. Pārsvarā kriminālromānus, Doncovu vai par Hitleru. Daži pēta kartes. Paņem vismilzīgāko pieejamo atlokāmo karti, izplāj to sev uz ceļiem un bubinādami baksta tajā ar pirkstu. Reiz ievēroju kādu jaunu vīrieti, kas Latvijas karti nāca pētīt katru dienu. Vairākas stundas no vietas viņš domīgs vērās kartē, līdz sarauktu pieri aizgāja, karti uzmanīgi ievietodams plauktā, tur, kur to nākamajā dienā cerēja atrast. Vienreiz lūkoju viņam iemānīt Velbeka “Karte un teorija”, bet saskāros ar vēsu zivs skatienu un strupu noraidījumu. Es sapratu, ka esmu ielauzies viņa teritorijā neaicināts.
Citādāk man iznāca ar kādu kundzi, kas aizgūtnēm lasīja detektīvus. Nāca katru dienu un, atzveltnes krēslos ērti iekārtojusies, sekoja grāmatā aprakstītajiem notikumiem. Reiz pat pieprasīja kafiju. Atbildēju, ka šeit nav nekāds konceptveikals un veikli uzzīmēju viņai vienkāršu karti kā tikt līdz Spicei. Reiz kad veikalā biju viens un grasījos to aizslēgt uz 10 minūtēm ciet, lai varētu aiziet atdot zemei enerģijas dzērienu “Dinamīts”, šī kundze veikli iespraucās veikalā un nosēdās lasīt. Man nosirmoja galva, jo tas nozīmēja, ka tuvākās divas stundas es nekur netikšu. Goda vārds, sāku prātot jau par ērtāko puķu podu, savas lietas nokārtošanai, tomēr saņēmos un pēc stundu ilgām mokām piegāju viņai klāt un cik vien iespējams laipni pajautāju vai viņa vēl ilgi domā šeit kavēties, jo man nepieciešams apmeklēt labierīcības. Viņa ielika grāmatā grāmatzīmi, pašu grāmatu pasita padusē un piecēlusies kājās ar tikko jaušamu pārmetumu balsī noteica: “Paldies Dievam, jaunais cilvēk, es jau pusstundu ciešos.”
Savukārt, kāda cita kundze nāca vairākas reizes nedēļā, lai pētītu medicīnas literatūru. Noglabājusies kaktiņā viņa vilka vienu grāmatu pēc otras ārā no plaukta. Katru dienu viņai bija cita kaite: Muguras sāpes pirmdienās, podagra otrdienās, tuvredzība trešdienās, slikta aura ceturtdienās, bet depresija piektdienās. Sestdienās un svētdienās viņa nekad nenāca – šķiet gulēja mājās ar sirdsklapēm.
View all posts by pilsonis
Published Jul 27, 2015Aug 7, 2015
Previous Post Par bailēm no Džoisa “Ulisa”
Next Post Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb piecas cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (II daļa)
Leave a Reply Cancel reply
Enter your comment here...
Fill in your details below or click an icon to log in:
Email (required) (Address never made public)
You are commenting using your WordPress.com account. ( Log Out /  Change )
You are commenting using your Twitter account. ( Log Out /  Change )
You are commenting using your Facebook account. ( Log Out /  Change )
Notify me of new comments via email.
Notify me of new posts via email.
Kāpēc es esmu pret sejas maskām Nov 23, 2020
Kā es iestājos autoskolā. 1. daļa Oct 22, 2020
Viss ir slikti – arī man joki reiz beigušies Apr 29, 2020
Kā es gribētu sev bērnu! Feb 19, 2020
Labākais importa alus Latvijā. Degustē Pilsonis G. Feb 3, 2020
Par klimata pārmaiņām Jan 8, 2020
Pieci paņēmieni cīņā pret rudens depresiju Nov 6, 2019
Meistara memuāri jeb kā prasmīgi saremontēt lietas Oct 30, 2019
Latvijas labākā un lētākā alus degustācija. I daļa Jun 18, 2019
Piecu Rīgas krogu raksturi III Jun 11, 2019
Par bailēm no policistiem, apsargiem un citiem kārtības sargiem Apr 2, 2019
Piedzīvojumi un recenzija par Alises Zariņas filmu “Blakus” Mar 8, 2019
Topogrāfiskā cirvja piedzīvojumi Feb 12, 2019
Piedzīvojumi pārvācoties jeb kāpēc pārvākties ir lieliski Jan 17, 2019
Pārdomas par vecumu jeb kāpēc vajag dzīvot līdz 29 gadiem un ne mirkli ilgāk Nov 1, 2018
Kā ir spēlēt rokgrupā: Mēģinājumi Oct 2, 2018
Patiesība par dzīvošanu kopā ar sievieti Jul 25, 2018
Kā viegli salabot velosipēdu? Ar cirvi Apr 17, 2018
5 cilvēku tipi, kurus tu satiec darbā Feb 8, 2018
Piedzīvojumi pie zobārsta jeb baiļu anatomija Jan 15, 2018
Migrēna – tu mans mirdzošais lāsts Oct 30, 2017
5 studentu tipi, kas sastopami skolā Oct 12, 2017
Piedzīvojumi Viļņā jeb labākās iedzeršanas vietas kaimiņos Sep 28, 2017
Man viss ir pie dirsas – telefons, maks, atslēgas – viss pie dirsas… somiņā. Jul 17, 2017
Suņu staidzināšanas māksla May 16, 2017
5 cilvēku tipi, kas sastopami teātrī Mar 30, 2017
Pakacini mīļoto Valentīndienā. Feb 14, 2017
Aizvainošanas tabulas jeb “Lamutarbas” Jan 18, 2017
Kā viegli atmest smēķēšanu Dec 29, 2016
6 cilvēku tipi, kas sastopami katrā ballītē Dec 5, 2016
Kā uzrakstīt īso stāstu: 10 soļi Oct 25, 2016
Trīs Rīgas krogu impresijas #1 Sep 16, 2016
13 rakstnieku iedvesmotas diētas vieglai svara vai dzīvības zaudēšanai Sep 1, 2016
Piedzīvojumi Tinderī jeb dialoga māksla Jul 18, 2016
Piedzīvojumi Sarkandaugavā jeb ardievas rajonam. I daļa Jun 10, 2016
Poēma heksametrā par Bakalauru May 25, 2016
Poēma par sievietēm, jeb sieviete-sātans: ko tu gribi? May 20, 2016
Moderna reklāmas kampaņa. Stāsts. May 16, 2016
Sūkāt, tas nav ar mopēdu vizināties. May 10, 2016
(no title) Apr 25, 2016
A, ko nē? Apr 22, 2016
Mīlnieka memuāri jeb daži padomi salauztām sirdīm Apr 18, 2016
“Ewkpάtnς kaι AλkιBιάδnς” Mar 31, 2016
Rihards piesējās. Mar 31, 2016
Piecu Rīgas krogu raksturi (II daļa) Mar 17, 2016
Piecu Rīgas krogu raksturi (I. daļa) Feb 15, 2016
Valentīndienas priekšvakarā Feb 8, 2016
Piesakies avansam – izstāde nāk! Jan 28, 2016
6 cilvēku tipi sabiedriskajā transportā Jan 20, 2016
Kaitināšanas māksla jeb “Tu man krīti uz nerviem, bet es tevi mīlu” Jan 11, 2016
Grūti ar tiem meičukiem Dec 28, 2015
Manas mīļākās grāmatas. 18+ Dec 22, 2015
Darba meklētāja piedzīvojumi jeb, kā es neaizbraucu strādāt uz Angliju  Nov 23, 2015
Īss ievads grāmatu pirkšanas mākslā. II daļa. Oct 26, 2015
Īss ceļvedis grāmatu pirkšanas mākslā. I daļa. Oct 19, 2015
Atmiņas par kādu jokainu atgadījumu Dzejas dienās 2013 Oct 2, 2015
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb četras cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (III daļa) Sep 8, 2015
Par bailēm no biezpiena un veca ēdiena. Aug 21, 2015
Pilsonis iemiesots gleznā Aug 11, 2015
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb piecas cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (II daļa) Aug 7, 2015
Grāmatu tirgotāja atmiņas jeb piecas cilvēku grupas, kas sastopamas grāmatnīcā. (I daļa) Jul 27, 2015
Par bailēm no Džoisa “Ulisa” Jul 10, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem LXXI-LXXVIII Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem LXI-LXX Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem LI-LX Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem XLI-L Jun 9, 2015
Groteskas Impresijas Par Kādā Grāmatnīcā Ienākušajiem XXI-XL Jun 9, 2015
Groteskas impresijas par kādā grāmatnīcā ienākušajiem I-XX Jun 9, 2015
View pilsonis’s profile on Facebook
View Pilsonis_Phil’s profile on Twitter
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Join 53 other followers
Already have a WordPress.com account? Log in now.