lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt lv lv lv sl lv lv lv lv lv lv en lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lt lv lv
“Tā Kunga vadība”, 28.aug.2022. (K.Zikmanis) – RĪGAS KRUSTA EVAŅĢĒLISKI LUTERISKĀ DRAUDZE
Teksti: 2Moz 33:12-23; 1Tes 4:1-7; Mt 17:1-9
“Liec man zināt Tavu ceļu, lai es Tevi zinātu un varētu atrast labvēlību Tavās acīs … Ja Tu pats neiesi mums līdzi, tad neved mūs prom no šejienes.” (2Moz 33:13,15)
Dzīve ir pilna ar izvēlēm. Lieli lēmumi, mazi lēmumi. Sākot no tā, ko šodien vilksim mugurā līdz tam ko darīt ar savu dzīvi. Nevar izbēgt no lēmumiem – ir jāizšķiras. Jautājums ir: kā mēs nonāksim līdz pareizajam lēmumam? Kādi ir kritēriji, lai izšķirtos starp, teiksim, labu piedāvājumu un vislabāko? Svarīgus jautājumus būtu neprātīgi izlemt, piemēram, metot kauliņus (vai liekot uz labu laimi), bet prātīgāk būtu meklēt padomu pie kāda gudrāka. Kamēr pagāni skrien pie sava astrologa un gaišreģa, cik ir kristieši, kuri izšķirtos konsultēties ar Dievu? Cik lielu vai mazu lomu spēlē Dievs mūsu lēmumos? Vai mēs meklējam Dieva padomu, kad mums ir kaut kas jāizlemj?
Varbūt jautājums izklausās jocīgs. Loģiskā atbilde būtu: protams, ir svarīgi izzināt Dieva prātu, pirms mēs kaut ko iesākam – lai labi izdotos. Bet varbūt jūs jau zināt, ka to, ko gribat, nav Dieva prāts, un tieši tādēļ nemeklējat Viņa padomu? Flotē mums bija teiciens: neprasi atļauju, tad virsnieks nevarēs mums liegt. Bet vai Dievs grib mums dot to labāko, pasargājot mūs no ļauna, vai vienkārši grib sabojāt mūsu prieku?
Ir svarīgi izzināt Dieva prātu, bet cik ir tie, kuri tiešām to dara – lūgšanā, meditējot un pārdomājot Dieva Vārdu u.t.t. Ir skaidrs no Bībeles mācības, ka Dievs nerunā caur astrologiem, gaišreģiem v.tml., bet Dievs mums ir devis garīdzniekus, garīgos tēvus, kā arī gudrākus brāļus un māsas Kristū, no kuriem var dabūt padomus. Cik tas mums ir svarīgi – zināt Dieva prātu kādā lietā?
Mūsu tekstā šodien Mozus saka Dievam apmērām tā: Kungs, ja tu neiesi mums līdz, labāk, lai mēs te paliktu. Kungs, ja Tu neesi ar mums, ja mēs darām kaut ko pavisam aplamu Tavās acīs – tad neļauj mums iet tālāk. Radikāla doma, vai ne?
Mozus saprata, cik tas ir svarīgi, ka Dievs bija viņam līdzās. Viņš apzinājās, ka neko nespēj darīt bez Dieva svētības, vismaz apzinājās, ka neko vērtīgu nespēj darīt bez Dieva svētības, jo, ja Dievs kādu lietu nesvēta, tad visas pūles ir veltīgas. Ir tiesa, ka cilvēki spēj daudz darīt paši savos spēkos, bet ja vispirms būtu zināms, ka ir cits ceļš, svētīgāks ceļš, vai nebūtu vērts to iepriekš zināt?
Jautājums ir: kā mēs varam zināt, kas ir Dieva prāts? Pirmais un būtiskākais – tas nekad nav pretrunā ar Bībeli, ar Dieva baušļiem un ar skaidru evaņģēlisku mācību. Dievs nekad neteiks nevienam, lai aplaupītu banku tādēļ, lai nozagto naudu izdalītu trūcīgajiem, jo Viņš ir teicis: “Tev nebūs zagt.” Dievs arī neteiks nevienam, lai tas dibina jaunu kultu vai sektu, kuras mācība saka, ka Kristus nāks otro reizi ar kosmosa kuģi vai komētu, vai jebko citu. Dievs jau savā vārdā — Bībelē ir teicis, kā tas notiks.
Dievs var runāt uz mums un arī runā ar mums caur Bībeli. Šis ir galvenais veids, kā Dievs uz mums runā. Ja mēs regulāri lasām Bībeli, un pārdomājam lasīto, Dieva Svētais Gars var lietot lasīto, lai dotu mums padomu, iedrošinājumu u.c. Šis ir visdrošākais veids, kā uzzināt Dieva prātu.
Dievs var runāt uz mums caur Baznīcu, caur tās hierarhiju, caur savu mācītāju, prāvestu, bīskapu. Dievs var runāt uz mums caur citiem kristiešiem – garīgiem tēviem, kristīgiem draugiem.
Dievs var runāt uz mums caur iedibināto hierarhiju – piemēram, bērni dabū padomus no vecākiem, skolotājiem; pieaugušie var dabūt padomus no saviem vadītājiem darbā un sabiedrībā. Bet šis padoms nevar būt pretrunā ar Dieva vārdu.
Dievs var runāt uz mums caur situācijām. Dievs var runāt uz mums caur tā saucamajām sagadīšanām, kad viss notiek tā, kā tam ir jānotiek. Tikai jāaizsargā sevi no fatālisma. Kā visos gadījumos, tas, kas notiek, ir tas, kā tam ir jānotiek. Dievs nav kā leļļu teātra aktieris debesīs un mēs—marionetes. Viss, kas notiek šajā pasaulē, nav pēc Dieva perfektā prāta. Piemēram, Dievs nevēlas, lai cilvēki grēko, tomēr tas notiek un cilvēki no tā cieš. Bet, tāpēc ka Dievs ir arvien aktīvs šajā pasaulē un Viņam ir teikšana pār visu, Viņš var visu ļaunu par labu griezt.
Dievs var arī runāt uz mums caur sapņiem un vīzijām – bet atkal, tikai, ja tie nav pretrunā ar Bībeli, un Baznīcas mācību. Šis ir retāks veids, kā Dievs uz mums runā.
Tagad, ja mēs gribam kaut ko izlemt, mēs varam iet pie Dieva lūgšanā, prasot Viņam padomu. Mēs varam arī sagaidīt, ka Dievs mums atbildēs. Varbūt mēs atbildi dabūsim savā ikdienas Bībeles lasīšanā. Varbūt padoms nāks no mācītāja vai kristīga drauga, vai kāda cita. Varbūt situācijas būs tieši tādas, kas palīdzēs izlemt pareizi. Varbūt vairāki no šiem veidiem visi norādīs uz vienu un to pašu. Jo vairāk dievbijīgu liecinieku, jo drošāki mēs varam būt par Dieva prātu.
Man ir draugs, ar kuru, mēs kopā studējām teoloģiju Lutera Akadēmijā. Viņš bija “karstgalvīgs” – viņš aši gribēja izlemt un izšķirties, dažreiz pat par ļoti būtiskiem jautājumiem. Viņš, dedzīgs savā ticībā, gribēja tagad un tūlīt sludināt Dieva Vārdu un kļūt par mācītāju – bet mēs tik tikko bijām sākuši studēt un tas nebija iespējams. Tāpēc, ka viņam nebija iespējas tikt uz priekšu pa “ātro ceļu”, tad viņš meklēja citu virzienu. Viņš sāka darīt vienu, bet, kad tas neizdevās, viņš sāka darīt kaut ko citu. Ļoti īsā laika periodā es redzēju, kā viņš krasi mainīja savas dzīves virzienu daudzas reizes. Viņš neklausīja nevienam padomam nedz no Bībeles, nedz no mācītājiem, ne arī draugiem. Beigās viņš izstājās no akadēmijas. Man viņa bija žēl. Mūsu kurss – visi mēģināja viņu nomierināt, lai viņš gaida uz to Kungu, bet viņš aši gribēja izlemt un izstājās. Kad mēs kādu laiku pēc tam satikāmies, es prasīju, ko viņš dara. Mani iepriecināja viņa atbilde: “Strādāju par santehniķi un gaidu, lai Tas Kungs parāda, pa kuru ceļu iet tālāk.” Viņš bija iemācījies, ka Dievam nekad nav liela steiga.
Kāpēc Dievam būtu steiga? Viņš ir visu zinošais, nekas Viņu nepārsteidz. Varbūt mēs esam pārsteigti par notikumiem, bet Dievs nekad nav pārsteigts. Un tāpēc, ka nekas nevar Viņu pārsteigt, Viņam nav jāsteidzas, lai aši reaģētu uz ātri mainīto situāciju. Viņš jau zina katru situāciju, pirms tā notiek. Ja jūs jūtaties, ka kāds jūs kādā lietā dzen, “fiksi, fiksi! Dariet to tagad un tūlīt, nav laiks pārdomāt vai padomāt!” – tad ir vērts padomāt, ka varbūt tas nav Dieva Gars, kas jūs dzen. Jēzus ir mūsu Labais Gans. Labais Gans mierīgi ved savas avis uz zāļainām ganībām, saucot tās pēc vārda. Lopu kāvējs steidzīgi dzen avis uz kautuvi, tās sitot, lai tās neaizblandītos prom.
Mozus zināja, ka mūsu Dievs vienmēr kaut ko dara un iet kādā virzienā, uz kādu mērķi – ka Viņš ir kustībā. Tāpēc, ka Dievs vienmēr darbojas un ja tā var teikt, kustās vai staigā, Mozum bija svarīgi zināt uz kurieni. Mozum bija svarīgi, lai viņš kustētos līdzi Dievam, nesteigtos Viņam pa priekšu un arī neatpaliktu aiz Viņa.
Pēteris apskaidrošanas kalnā gribēja atpalikt. Kad Jēzus kalnā tika apskaidrots un Mozus un Elija parādījās Viņam blakus, Pēteris domāja, ka šeit ir labi – paliksim te. Bet tas nebija Jēzus plānā – Jēzum bija jādodas tālāk. Jēzus neteica, ka Viņš kāps kalnā un tur paliks. Mēs arī varam atpalikt, ja mēs “taisām teltis” tur, kur Dievs kādreiz strādāja. Mēs nevaram sagaidīt no Dieva, ka tāpēc, ka kādreiz, kaut kad, Viņš darīja tieši to un to tādā un tādā veidā, ka Viņš vienmēr tā darīs. Dievs runāja ar Mozu tikai vienu reizi caur degošo krūmu. Mēs nevaram sagaidīt, ka Viņš runās uz mums tādā pat veidā. Mozus varēja būvēt baznīcu pie degošā krūma un gaidīt kādu citu ziņu no Dieva. Bet tas būtu velti un nebūtu Dieva prāts – jo Dievs vairs nerunā caur krūmiem, bet caur savu Dēlu, Jēzu Kristu.
Mēs varam sagaidīt Dievu tikai tajās vietās, kur Viņš apsolās būt klāt – proti, savā Vārdā, sakramentos: Vakarēdienā un Kristībās, un savā draudzē: kur divi vai trīs ir sapulcēti Viņā vārdā. Dievs ir atklājis savu prātu mums caur savu Dēlu, Jēzu Kristu. Kristus ir apsolījis būt klāt ar savu Baznīcu līdz pasaules galam. Mēs, kā Baznīcas locekļi, varam griezties pie Jēzus pēc padoma. Lai mūsu lūgšana būtu tāda, kāda tā bija Mozum: Liec man zināt Tavu ceļu, lai es Tevi zinātu un varētu atrast labvēlību Tavās acīs. Āmen
I – DESMIT BAUŠĻI
III – SVĒTĀ LŪGŠANA (Tēvreize)
IV – SVĒTĀS KRISTĪBAS SAKRAMENTS
VI – ALTĀRA SAKRAMENTS [Svētais Vakarēdiens]
M. Lutera 95 Tēzes
“Mīlestība, patiesība un žēlastība”
Kristīgā mācība Dr. Mārtinš Luters
Nīkajas – Konstantinopoles ticības apliecība
Krusta Draudzes web projekts