lv lv fi lv lv lv lv pt lv lv en lv lv de en lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv uk lv lv en lt lv lv fi lt en pl lv lv lv vo nl lv lv lv lv nl lv de lv lv lv lv lv lt sv lv lv lv de lv lv sv lv hbs_lat rm lv id lv lv lv lv lv lv en lv pt
Novērtē rakstu: Atzīme 0 no 0 balsīm
2009. gada 9. novembris 19:24 Viena atsauksme
Berlīnes mūris. Pēc revolūcijas nenāca tā demokrātija, ko gribējām
Pirms 20 gadiem krita Berlīnes mūris, un pasākumam par godu ir jaušama pamatīga kavēšanās atmiņās par tiem to brīdi, kad masas pārņēma varu un nokratīja komunistu varu.
Saistībā ar šī apcerēm vērtīgs ir bijušā Polijas arodbiedrības «Solidarność» vadītāja Leha Valensas viedoklis par tā laika notikumiem un to, kāpēc ir arī vilšanās sajūta. Viņš gan mierina, ka par revolūcijas vadoņu atpalikšanu viņu vadīto kustību skrējienā uz izčākstēšanu nav ko skumt. Pienāk laiks, kad vadoņiem vieta ir jādod citiem un pašiem jāsaņem tikai paldies.
L. Valensa stāsta, ka Mihails Gorbačovs, Helmūts Kols un Džordžs Bušs vecākais par Berlīnes mūra krišanas tēviem kļuva nejauši. Lai sienu nojauktu, viņi rīkojās nevis tāpēc, ka paši tā gribēja, bet tāpēc, ka tā vēlējās masas: «Viņi tikai realizēja vēlmes, ko bija izteikuši cilvēki.» L. Valensa, stāstot par abu Vāciju apvienošanās panākumu, uzsver, ka visa sākums bija Gdaņskas kuģu būvētavās, un tikai tad, kad poļiem bija izdevies noturēties pret režīmu, pavērās durvis arī revolūcijām citās valstīs.
Vaicāts, vai toreizējās cilvēku vēlmes parādās arī mūsdienu Polijā un Eiropā, L. Valensa atbild, ka, lai gan toreiz nebūtu ticējis, ka Polija reiz būs brīva, tomēr viņš nav apmierināts ar pašreizējo situāciju, jo tik daudzas iespējas ir palaistas gaŗām. Kādas? Demokrātiskas sistēmas attīstīšanas iespējas.
«Demokrātija sastāv no trim elementiem. Viens ir, vai likumi ir saskaņā ar plurālistiskiem principiem. Otrais, vai cilvēkiem tiek labums no šiem likumiem. Trešais, vai cilvēku maki ir gana biezi, lai gūtu kādu labumu no šīs demokrātijas,» saka L. Valensa. «Polijā mums ir demokrātijas juridiskais pamats. Bet mēs neesam parādījuši, ka spētu no tās gūt lielu labumu. Situācija mūsu makos ir vēl sliktāka.»
Šī rindkopa, manuprāt, labi paskaidro arī mūsdienu Latvijas vilšanos politikā un demokrātiskajās vērtībās. Ir tikai saprotami, ka cilvēki no valsts vēlas kādu labumu, nevis tikai saukļus par brīvību un caurspīdīgumu. Un, lai mēs varētu teikt, ka demokrātija ir atbilstoša valsts pārvaldes forma, tai ir jābūt efektīvai ne tikai sniedzot cilvēkiem brīvības, bet arī ļaujot tiem dzīvot labi, lai šīs brīvības varētu izmantot. Tāpēc jau latvieši alkst pēc stingrās rokas, ka tā saistās ar labās dzīves sapņa piepildījumu. 20 demokrātijas gadi turpretim ir nesuši tikai neskaidrību un nestabilitāti. Daļēji tā ir vide, pie kuras ir jāpierod un kurā jāiemācās dzīvot, bet daļēji tā veicina neapmierinātību ar pastāvošo kārtību un liek raudzīties citos virzienos; meklēt, kas citkārt ir darbojies labāk.
Kad Latvijā noslēdzās Dziesmotā revolūcija, Tautas fronte kā politiska partija darbu jaunizveidotajā politikā turpināt nespēja un 5. Saeimas vēlēšanās Saeimā neiekļuva. Lai arī šķiet, ka šis iznākums dažkārt tiek saistīts ar mūsu politiskās šķelšanās sākumu un Atmodas ideālu zaudēšanu, Valensas intervija labi paskaidro, kāpēc tas ir normāli. «Solidaritātei», galu galā, bija līdzīgi.
Vaicāts, kāpēc «Solidarność» Polijā nespēja turpināt darbu kā politisks spēks pēc komunisma sagrūšanas, L. Valensa atbildēja:
Nav iespējams veco sistēmu vienkārši nomainīt ar jaunu. Mēs uzvarējām un tad pasniedzām savu uzvaru valstij, Vācijai un Eiropai. Protams, ka tas ir juceklīgi, bet mūsu uzdevums nebija aizvietot komunismu — mērķis bija panākt kaut kā cita attīstību. Šajā ziņā es rīkojos pret savām personiskajām interesēm. Pēc komunisma sakāves izveidojās vairākas politiskās partijas, un es pie tām visām piederēt nevarēju. es vairs nevarēju spēlēt lielo Valensu. Beigās es vājināju savu varu, bet tā drīzāk bija izvēle, jo nevēlējos, lai mans vārds tiktu salīdzināts ar Kimu Ir Senu vai Ļeņinu. Tādējādi man bija jāpakļaujas politiskajai sakāvei demokrātijas vārdā. Tāds ir mans liktenis — īsta revolucionāra liktenis.
Raksturvārdi: demokrātija, pilsoniskums, revolūcija, vācija
« Iepriekšējais ieraksts Nākamais ieraksts »
Vācijas apvienošana: Kā Gorbačovs padevās ASV — mosties.org
Ja Tevis uzrakstītā publikācijā ir saite uz šo rakstu un Tu vēlies, lai pie šī raksta parādītos saite uz Tavu publikāciju, šeit vari iegūt adresi, ko iekopēt trackback (ping) lauciņā, kas atrodams kontroles panelī pie Tava raksta.
Demokrātija- sabiedrības spēja radīt labklājību sabiedrībā. Šai spējai jābūt veicināmai ar drošību, medicīnu, izglītību, sociālo atbalstu… un nedrīgst būt apgrūtinātai ar korupciju, slīmību, naidu, postu, karu…
« datu pārbaude ar internetbanku — vai tas … Lāčplēša diena 2009 »
1919. gada 28. septembrī dibināta Latvijas Augstskola. 1923. gadā to pārdēvē par Latvijas Universitāti
Viktors: Ka man nav ko darīt man nužna palīdzīb matenē
Edijs: Ja mums ir foto un video materiāli, kur redzams, kā Koperfīlds pazudina brīvības statuju, ko tad tas …
Vitolds: Viena no skaistākajām vietām Latvijā!
keip: Tas links vairs nedarbojas tādēļ lietojiet šo :) https://www.youtube.com/w atch?v=Z_oDMXi-Qeg
agnese: sveiki es mekleju otru pusiti,mans nr 28928321zz atbildu uz sms zvaniet kuriem ir zz velams no valmi…
Pirms dažiem gadiem pie mums uz dzelžu zāli regulāri piestaigāja kāda meitene. Pēc izskata tāda meitenīga, tomēr, kad viņa cilāja stieņus, mēs, puiši, labāk stāvējām nostāk. Šodien zālē atkal redzēju vienu meiteni, bet šī bija pavisam citādāka -- uz krūtīm vairāk par 20 kilogramiem uzspiest nevarēja, un ar tādām mazām handelītēm vien apkārt nēsājās. Klusējot uzmetuši viņai kritisku aci, šo būtni mēs ignorējām.
Lasīt tālāk nejauši izvēlēto ierakstu meitenes pie dzelžiem »
Kustība par negatīvu domāšanu Mosties internetā kopš 2002. gada