lv lv fi lv lv lv lv pt lv lv en lv lv de en lv lv lv sv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv ko lv lv en lv lv fi lt id de lv id de lv lv lv vo nl lv lv lt de pl lv nl lv lv lv lv lv lt sv lv lv lv de lv lv sv lv hbs_lat rm lv id lv lv lv lv lv lv en lv pt
Novērtē rakstu: Atzīme 4.9 no 7 balsīm
2013. gada 14. janvāris 14:11 Divas atsauksmes
Jau nedēļām ilgi viena no centrālajām tēmām medijos ir par kultūras ministres Žanetas Jaunzemes-Grendes komandējumu uz Austrāliju. Sīki un smalki vētījot šo braucienu no tā ieceres, izmaksu un lietderīguma pozīcijām, tiek iztirzāti dažādi iespējami pārkāpumi ministres rīcībā.
Tas viss ir saprotams, politiķu tērpināšana un viņu gaitu ķidāšana ir nepieciešama parādība. Diemžēl tādu pašu mediju centību un publikas līdzi jušanu nesagaidīt jomās, kurās tiek šķērdēti miljoni, novērojamas klajas neizdarības un shēmas.
Tas, ar ko pašlaik jācīnās Jaunzemei-Grendei, labi atbilst labi atstrādātajai shēmai par to, kā noteiktas tēmas kļūst par Latvijas politiskās dzīves aktuālitātēm. Vispirms kāds medijs, vai nu savu novērojumu ceļā, vai arī pamatojoties uz allaž ēnā paliekošu labdaru piesūtītiem dokumentiem un cita veida informāciju, pievērš uzmanību kādam aspektam. Novērtējuši skandāla potenciālu, šo tēmu turpmākajās nedēļās turpina iztirzāt arī citi mediji, jautājumu un pieņēmumu vilnis veļas pāri mediju telpai, aprokot vārgās atspēkojuma un taisnošanās mēģinājumu balstiņas.
Tā bija ar deputāta Dzintara Zaķa «Volvo», ar bijušā ekonomikas ministra Ata Kampara mistiskajiem aizdevējiem un investoriem, vides un reģionālās attīstības ministra Edminda Sprūdža nodokļu optimizāciju un vēl, un vēl. Nedarbos pieķertos politiķus baksta neatlaidīgi, mēģinot izsist pāridarījuma novēršanu. Dažreiz sanāk arī — piemēram, ar Zaķi, kurš beigās nožēloja izdarīto —, un tad ir pamats gandarījumam un uzvaras sajūtai.
Šī ilgā tēmas uzturēšanas spēkā var izskatīties arī pēc politiska pasūtījuma. Gan jau dažkārt tas nudien ir politisks pasūtījums, bet konkrētas aktuālitātes ilgums medijos pats par sevi to vēl neapliecina — galu galā, tikai tādā veidā vispār ir iespējams panākt kādu efektu uz konkrētā brīža grēkāzi. Ja tās būtu tikai pāris publikācijas un daži mediju sižeti, politiķim nebūtu īpaši grūti to pārciest, turpretim vēlētājiem — aizmirst. Jaunzemes-Grendes gadījumā gan ir nepārprotama specifika — viņas personība ir ērts mērķis politisko spēlīšu dzenāšanai tad, kad vajag atrast iemeslu iedzelt viņai pašai, viņas pārstāvētajam politiskajam spēkam vai arī vienkārši tāpat — nav taču grūti.
Lai cik brīžiem histēriski šie stāsti par politiķu mazajām blēdībiņām un neizdarībiņām kļūst, tiem mediju telpā, bez šaubām, ir nozīmīga vieta. Tie atgādina, ka politiķiem ir jārēķinās, ka viņiem kāds sekos līdzi, un neuzmanība vai paviršība viņu gaitās nav pieļaujama. Taču ir iemesls, kāpēc man nožēlu izraisa tādi stāsti nebeidzamajos turpinājumos kā par Jaunzemes-Grendes ceļojuma detaļām — par to, kāpēc bija jāmaina viesnīca, vai uz Austrāliju nevar aizbraukt lētāk un vai tiešām gadījumā nav tā, ka viņa pa vidu darbam ir atļāvusies arī mazliet pabaudīt Austrāliju, jo latviešiem taču tā nav pieņemts, latviešiem ir jādara tā, lai būtu sāpīgāk. Un iemesls ir tāds, ka šie ir un paliek sīkumi. Tos nav pamata ignorēt, nav pamata tāpēc ministrei neuzdot jautājumus, taču tas nemaina to, ka šīs aktuālitātes saņem neproporcionāli lielu mediju uzmanības daļu.
Mazos sit, lielajos noskatās
Lato Lapsa savulaik stāstot, kāpēc tik ļoti daudz uzmanības tiek pievērsts atgadījumam Kamparam, atsaucoties uz vecu anekdoti, rakstīja: «Šitie ir jāsit, kamēr vēl maziņi!» Nav jau nekā nepareiza, taču ir cita problēma: tos, kuri tomēr ir izauguši lieli, sit krietni mazāk. Turklāt mazos sit ne jau preventīvi, kā Lapsa to uzdod, bet gan vienkārši tāpēc, ka viņus sist ir viegli. Gadījums ir konkrēts un aptverams, dokumenti ir salīdzinoši viegli iegūstami un salīdzinoši vienprātīgi interpretējami, ir konkrēta persona, kura notikušo pārstāv un kurai var uzbrukt un likt taisnoties.
Turpretim nopietnākos jautājumos šī pieeja vairs nedarbojas. Šie gadījumi ir krietni sarežģītāki ne tikai no izpētes, bet arī no izklāstīšanas viedokļa. Nav tā, ka Latvijā nebūtu žurnālistu, kuri nodarbojās ar sarežģītām lietām. Taču viņu darbiem tik lielas rezonanses nav, tādas enerģijas mediju telpā par tēmas attīstīšanu nav. Kas pats bēdīgākais, arī tādu seku — lai arī tās būtu būtu vien slikta, plaša publicitāte — nav. Protams, mēs zinām par oligarhiem un medijos regulāri varam atrast daudz interesanta par viņu rosīšanos. Mēs šo to zinām par «Latvenergo», digitalizāciju, vilcieniem, Dienvidu tiltu, korupciju Rīgas domē un daudz ko citu. Taču šie nav «skandāli» šī vārda tajā nozīmē, kuru iemieso Zaķis un Jaunzeme-Grende.
Stāsti par grandiozām shēmām, brutālām nelikumībām, nožēlojamu nekompetenci, neskatoties uz to, ka to nozīme Latvijai ir krietni lielāka par visām šīm nodokļu optimizācijām un komandējumiem, netiek uzturēti ar tādu pašu centību. Lai tas būtu iespējams, ir nepieciešami ne tikai gudri žurnālisti, bet arī gudri lasītāji, kam interesē sarežģīti jautājumi; kas spēj izsekot līdzi samezglotiem stāstiem un ne vienmēr nepieprasa skaidras atbildes uz kraujiem jautājumiem. Un, jā, kas spēj un grib par to maksāt.
Taču — tas tā nevar darboties. Un, ja tā, politiķi turpina caur medijiem saspēlēties vienkāršajā, ērtajā sīkumu un skandālu žanrā, kurā grēkāzis du jour saņem pārmetumus no acīgiem žurnālistiem, kuri nedēļām iedziļinās maksājumu kvītīs, atskaitēs un tāmēs, un publikas, kura auro un tīksminās līdzi. Bet fonā tikmēr notiek brīnumu lietas, kuras sabiedrību interesē drusciņ, bet ne tik ļoti kā ŽJG, Kampars, Zaķis un citi nelaimes putni.
« Iepriekšējais ieraksts Nākamais ieraksts »
Atsauču uz šo ierakstu nav
Ja Tevis uzrakstītā publikācijā ir saite uz šo rakstu un Tu vēlies, lai pie šī raksta parādītos saite uz Tavu publikāciju, šeit vari iegūt adresi, ko iekopēt trackback (ping) lauciņā, kas atrodams kontroles panelī pie Tava raksta.
Pilnība piekrītu, apbrīnojami, cik vienkārši mēs esam manipulējami caur mūsu ikdienas telpu.
Ļoti interesē, kas notiks ar to ātro kredītu un oligarhu( šis vārds nu jau ir ieguvis līdzvērtīgu statusu, kā vēl nesen – “okupācija”) krimināllietu…
« Reliģijas un zinātnes nesavietojamība Sloka pēc rūpnīcas »
1919. gada 28. septembrī dibināta Latvijas Augstskola. 1923. gadā to pārdēvē par Latvijas Universitāti
Viktors: Ka man nav ko darīt man nužna palīdzīb matenē
Edijs: Ja mums ir foto un video materiāli, kur redzams, kā Koperfīlds pazudina brīvības statuju, ko tad tas …
Vitolds: Viena no skaistākajām vietām Latvijā!
keip: Tas links vairs nedarbojas tādēļ lietojiet šo :) https://www.youtube.com/w atch?v=Z_oDMXi-Qeg
agnese: sveiki es mekleju otru pusiti,mans nr 28928321zz atbildu uz sms zvaniet kuriem ir zz velams no valmi…
Savā atklātajā lekcijā par Latvijas krīzi un bankām žurnāliste Birgita Foršberga, kas sarakstījusi grāmatu par «Swedbank» likstām, pateica divas galvenās tēzes: Latvija 2009. gadā izglāba «Swedbank», un devalvācija būtu bijusi labāka par Latvijas izvēlēto iekšējo devalvāciju.
Lasīt tālāk nejauši izvēlēto ierakstu Kā Latvija izglāba Swedbank »
Kustība par negatīvu domāšanu Mosties internetā kopš 2002. gada