lv lv es lv en lv en ceb lv lv fi es es lv lv lv fr ceb lv lv lv es lv lv lv lv lv lv ceb lv lv lv lv sl sl lv lv lv lt it lv fi war ca gl lv lt ca lv fi lv en en lv lv pt lv fi nl nl lv lv lv lv fr lv es lv lv lv lv lv lv eo sl lv uz sl lv lv lv en lv lv lv en lv lv nl lv lv lv lv lv lt lv ms lv lv lv lv es lv lv lv lv fi lv lv lv lv lv fr lv lv lv uk en eo lv lv lv lv en
Gatavošanās manam ceļam - Camino Latvia
Mana gatavošanās ceļam sākās diezgan mierīgi un pat teikt nostalģiski. Pirms četriem gadiem, kad gāju savu ceļu Spānijā, man matos bija iepīta pīne. Un sasniedzot sava ceļa finišu – pasaules malā Finisterē – es to nogriezu kopā ar saviem matiem, kas bija tur iepīti, atstājot visu piedzīvoto un pārdzīvoto pie okeāna. Šoreiz es nolēmu darīt tāpat, iepīt pīni, veidojot tradīciju. Paldies, Kristīne!
Liela nozīme manā ceļā bija arī pagaidu krāsainajiem tetovējumiem. Tos biju paņēmusi toreiz līdzi, izdaiļojot gan sevi, gan satiktos cilvēkus. Es savā ceļā svinu sevi. Savu laiku sev. Dabas, savu un cilvēku skaistumu. Šoreiz darīšu tāpat. Sapucējos.
Turpināju gatavoties. Viss bija mierīgi līdz brīdim, kad bija jākrāmē soma. Jāsaka gan, arī krāmēšana bija diezgan mierīga līdz brīdim, kad somu uzlikām uz svariem. Sākuma svars 14,5 kg bez foto trijkāja, ko sākumā biju plānojusi ņemt līdzi, un bez ūdens – tikai ar tukšām pudelēm. Par daudz! Par daudz! Līdz izbraukšanai palikušas divas stundas, kurās jāizrevidē soma un kaut kas jāatstāj mājās. Atsevišķi neviena lieta nesver daudz, bet tie 100 un 200, un 300 grami salasās lielos kilogramos. Santjago ceļā Spānijā mana soma ar ūdeni svēra aptuveni 8 kg, taču toreiz nebija līdzi jāņem ēšanas pagatavošanas piederumi un arī pats ēdiens. Kā arī toreiz savu blogu rakstīju no telefona, taču šoreiz esmu jau mazliet “apdeitojusi” savus gadžetus, lai vieglāk un ātrāk to varētu izdarīt.
Pēc divām stundām soma bija izrevidēta un mājās tika atstāta tūrisma panna, katla paliktnis, mazā eļļas pudelīte, 3 zeķu pāri, krūšturis, pāris skaistumkopšanas līdzekļi, sporta legingi un, protams, trijkājis. Nobēru arī nost mazliet auzu pārslas un riekstus, un nolēju arī pusi micelārā ūdens. Samainīju arī gāzes balonu no pilna uz pustukšu, kā arī lielo powerbank nomainīju uz mazo. Sākām jau ākstīties un nogriezām nagu vīlītei malas. Lab’, lab’ – malas bija nolietojušās. Nekad iepriekš arī nebiju svērusi pārgājienu zeķes, lai izlemtu, kuras atstāt mājās. Progress ir – somas svars 11 kg bez ūdens. Un katru dienu kaut ko apēdot, mazliet vieglāka tā kļūs.
Ko tad es paņēmu līdzi savā ceļā, kurā nezinu cik dienas man nāksies iet (bildes taisītas pirms revīzijas un arī ar sīkām neprecizitātēm, jo kaut ko pēc bilžu taisīšanas vēl arī pieliku klāt, bet tekstā būs tas, ko paņēmu):
The North Face botas ar Gore-Tex ūdens necaurlaidīgo membrānu
Sketchers vieglas vasaras botas ar elpojošu tīkliņu
Teva sandales dušai, vakariem, pauzēm
Strong biker tipa šorti
Salomon vasaras ātri žūstošās pārgājienu bikses
3 super viegli un plāni krekliņi
Zeķes un apakšbiksītes (3 un 4)
Šampūnziepes un cietais kondicionieris
2 kokvilnas sejas tīrīšanas lupatiņas
Tualetes papīrs (1 rullis)
Zāļu kārbiņa ar pāris tabletēm no populārākajām kaitēm
Odu un ērču līdzeklis
Pāris ziedes manai atopiskai ādai
Tulznu smēre no Spānijas
Katliņš ar plastmasas vāku
Ārējā uzlādes ierīce (powerbank)
Vadi un to uzgaļi ierīču uzlādei
3 dažādas tējas (iebērtas mazos maisiņos)
Sāls un piparu trauciņš
Maks ar naudu un dokumentiem
Kad tas viss bija salikts, bija laiks doties uz Rīgas dzelzceļa staciju no kuras arī sāksies mans ceļš vienai. Pirms ceļa vēl iegādājos vilciena biļeti Rīga-Valga un arī apzvanīju pirmās trīs naktsmītnes. Jāsaka, ka Latvijā ceļš vēl top, tādēļ ar naktsmājām nav tik vienkārši, kā Spānijā. Arī svētceļnieku mums nenoliedzami daudz mazāk, lai neteiktu, ka to gandrīz nav vispār. Ir vasara – visi lauku darbos, un iesākumā neviena no apzvanījām vietām neceļ klausuli. Mazliet kāpinās uztraukums. Ar pāris stundu darbu, man izdodas sazvanīt visas trīs naktsmājas un arī sarunāt, ka mācītājs Valkas baznīcā mani sagaidīs, lai iespiestu manā pasē pirmo zīmogu.
Braucam uz staciju. Visa šī diena kā amerikāņu kalniņos – emocijas un adrenalīns augšā un lejā. Pēc savas akcijas #pastumagnesi palaišanas tautiņās, stūmēji nāk. Un nāk daudz. Cik tālu viņi mani aizstums? Es nesatraucos, ka man būs jānoiet visa Latvija, es nesatraucos, ka būs jaiet ilgi, bet tā neziņa uzdod pa nerviem. Un ziņas, ko saņemu, sirsnīgie ceļa vārdi, uzmundrinājumi ritina to kamolu kaklā un ik pa laikam kamols nāk vaļā. Šodien noraudājos jau desmitiem reižu. Smējos tik pat. Un saskumu no domas vien, ka jāatstāj mīļie mājās. Protams, iekšā arī uztraukums par drošību, jo eju viena. Uztraukums ne tikai man, bet mājās palicējiem vēl lielāks. Izrunājam dažādus drošības scenārijus. Baigi jau vieglāk nepaliek. Spānijā tāda uztraukuma nebija. Uztraukums jau tik liels, ka drebulis iekšā – arī no tā, ka pagaidām es netieku uz priekšu – stūmēji nāk, bet es vēl te pat, vēl pat neesmu sākusi iet savu pirmo nedēļu par sevi. Lūdzu dodiet man ātrāk ceļu, jo zinu, tad iestāsies miers. Tad bailes pazudīs.
Vilciens pienācis. Pēdējie apskāvieni, asaras, smaidi un uzticība – visumam par notiekošo. Tik sen nav braukts ar vilcienu. Laiks paskrien nemanot. Valgā mani sagaida hosteļa īpašnieks, kurš atbraucis man pakaļ ar visu ģimeni. Iestājas miers. Viņš aizved mani līdz hostelim, ierāda istabu un atstāj mani pilnīgi vienu, visā lielajā mājā. Taču Valgā mani sagaidīja vēl viens burvīgs pārsteigums – mani sagaidīja draudzene, kas netālu dzīvo, ar peonijas ziedu, lai novēlētu man izdošanos. Ja vien jūs zinātu, cik katrs šāds žests, siltie vārdi un vēstules stiprina mani. Es iekārtojos istabā un iestājas absolūts miers. No uztraukuma un drebuļiem vairs nav ne miņas. Es rīt sāku iet! Kur mani aizvedīs šis ceļš, man nav ne jausmas, taču es ar visu sirdi paļaujos.
*pirmajās 24 stundās manā instagram kontā atnāca vairāk kā 200 stūmēju = vairāk kā 200 papildu kilometru, kuru atskaite sāksies pēc nedēļas.
Ja tev patīk manis veidotais saturs, tad šādi vari man pateikt paldies. Spied pelēko pogu, lai uzsauku man kafijas tasi vai zilo pogu, lai dalītos ar rakstu Facebook. Es pateicos par jebkuru tavu izvēli!
Dalies ar rakstu Facebook Atbalstīt
1. diena // Valka-Turna
Tā diena ir klāt. Pieceļos jau plkst. 6.00, lai lēnām sakravātu somu un pa...
Es dodos ceļā un Tu vari mani pastumt tālāk!
Tūlīt, tūlīt būs pagājuši 4 gadi kopš mana Santjago ceļa, kurā šķēr...
Ir liela laime piedzīvot mierīgu sevi. Apstāties. Baudīt. Ieelpot. Sajust. Būt pateicīgai. To mācos ik dienu.
43. diena // Kopenick - Berlin
Saņem ziņu par jaunu stāstu savā e-pastā!
"What if I told you" garantē, ka Jūsu dati netiks nodoti trešajai personai, bet tiks izmantoti atbilstoši Likumam par fizisko personu datu aizsardzību unsubscribe@whatifitoldyou.eu
© whatifitoldyou — All Rights Reserved