lv lv fr lv es es lv lv lt de lv sv lv lv lv lv lv nl lv nl lv lv lv lv lv lv de lv sl lv lv lv lv nl es lv ru nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv vo lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv pt lv lv lv lv lv lv pt lv lv lv en lv en en lv pt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lt lv lv lv hbs_lat lv lv lv lv lv lv en lv lv lv lv lv lv lv en nl nl lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv de lv lv de de lv lv mg lv lt lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv de nl lt lv lt sl lv lv lv lv lv lv vo lv pt lv en lv lv en lv lv lv en lv lv ru lv lv en lv lv en sv lv de sv lv en de lv lv en lv lv lv de lv lv lv en lv lv lv en de lv fr lv lv lv lt en lv lv en lv lv de lv lv it en lv lv it en lv lv it en lv lv de lv lv lv en lv sv lv lv fr fr lv ru fr lv en ru lv ru lv lv de sv lv de sv lv de sv lv hbs_lat de lv lv lv lv sv es lv lv lt de fr lv lv lv lv
Studenšu biedrības "Ziemeļniece" albums. Ieva Lase, Veronika Freija, Marija Majore bija Austras Šleseres bērēs 13. maijā 1994. gadā. Kristīnes Konrādes materiāli.
Avots: Latviešu rakstniecība biogrāfijās, Rīga: Zinātne, 2003.
Avots: Tilts, Nr. 80-81 (01.03.1967)
Zenta Mauriņa un Jaņa Rozentāla dēls ar ģimeni Mūrmuižā
Avots: Jūrmala, Nr. 48, 13.12.1990.
Avots: Latvijas Vēstnesis, Nr. 285, 30.10.1997.
Zentas Mauriņas piemiņas plāksne pie dzīvesvietas Upsālā
Piemiņas plāksne pie nama, kurā Zenta Mauriņa no 1954. līdz 1965. gadam dzīvojusi Upsālā. Plāksne atklāta Valsts prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas vizītes laikā 2005. gada 1. aprīlī.
Rakstniece Zenta Mauriņa (1897–1978) ir latviešu literāri filozofiskās esejas žanra iedibinātāja un izkopēja. Piecu gadu vecumā pēc bērnu triekas zaudējusi spēju staigāt. Pēc studiju beigšanas Latvijas Universitātē bijusi skolotāja Rīgas skolotāju institūtā, lektore Latvijas Tautas universitātē Rīgā un Mūrmuižā, kā arī pašas dibinātā literārā studijā u.c. Kā lektore guvusi lielu popularitāti. 1944. gadā kopā ar vīru Konstantīnu Raudivi emigrējusi uz Vāciju, vēlāk pārcēlusies uz Zviedriju, bijusi docētāja Upsalas universitātē. Trimdas gados lasījusi lekciju ciklus Vācijas, Šveices, Itālijas u.c. Eiropas valstu pilsētās. Apbalvota ar Zviedrijas, Vācijas, Šveices stipendijām, prēmijām, godazīmēm. Mauriņas filozofisko un estētisko platformu veido dažādu skolu un virzienu atziņu sintēze, filolozifiskajā metodē dominē subjektīvs skatījums, brīva iztēle, intuīcija. Pievērsusies galvenokārt lielām, izcilām personībām, romantiski un eksistenciāli noskaņotiem autoriem, kuru garīgās pasaules daudzšķautņainību un bagātību parasti idealizē un heroizē. Mauriņas literāri kritiskajos rakstos galvenais objekts ir rakstnieka personība, no kuras tiek meklēts ceļš uz daiļrades īpatnībām. Pasaules literatūrzinātnē uzmanību iemantojusi Mauriņas apcere par Fjodoru Dostojevski.
Tēvs – Roberts Mauriņš, ārsts. Māte – Melānija Mauriņa (dzimusi Knape) – apdāvināta pianiste, mācījusies Pēterpils Konservatorijā, septiņu bērnu māte.
Mauriņa jau bērnībā perfekti apguvusi vācu valodu.
1913–1915: mācās Liepājas krievu sieviešu ģimnāzijā.
Neilgi vada pašas dibinātu privātu proģimnāziju Grobiņā.
1921: iestājas Latvijas Universitātes Filozofijas fakultātē, pēc diviem gadiem pāriet uz Baltu filoloģijas nodaļu.
1923–27: studējusi Latvijas Universitātē baltu filoloģiju.
1927–28: bijusi skolotāja Rīgas skolotāju institūtā.
No 1928: lektore Latvijas Tautas universitātē Rīgā.
1929. gada janvāris: atver savu literāro studiju.
1929. gada vasara: papildinājusies filozofijā un literatūrzinātnē (galvenokārt salīdzinošajā) Heidelbergas universitātē pie E. R. Kurciusa, F. Gundolfa, H. Rikerta.
1936: laulības ar Konstantīnu Raudivi.
1938. gada 4. februāris: aizstāv doktores disertāciju "Friča Bārdas pasaules uzskats".
1937-40: rediģējusi "Daugavas Gadagrāmatas" literāro pielikumu.
Vācu okupācijas laikā kopā ar vīru K. Raudivi vadījusi laikraksta "Daugavas Vēstnesis" literatūras un mākslas nodaļu.
1944: kopā ar vīru Konstantīnu Raudivi emigrējusi uz Vāciju.
1946. gada septembris: pārcēlusies uz Zviedriju.
1949-63: bijusi docētāja Upsalas universitātē.
1965: atgriezusies Vācijā, dzīvojusi kūrortpilsētā Krocingenē.
1919: pirmās publikācijas – Jāņa Akurātera stāsta "Mana vismīļā" tulkojums vācu valodā laikrakstā "Libausche Zeitung".
1922: recenzija par Jāņa Akurātera grāmatu "Klusums un gaisma" laikrakstā "Izglītības Ministrijas Mēnešraksts" (3. nr).
1924: sacerējusi ludziņas bērniem, kuras publicējusi ar pseidonīmu Amenta Zīra – "Feja, velns un ragana", "Kur laime mīt?", "Ziemassvētku zvaigzne" (visas publicētas 1924. gadā).
1929: dibinājusi literāro studiju.
Trimdas gados lasījusi lekciju ciklus Vācijas, Šveices, Itālijas u.c. Eiropas valstu pilsētās.
"Daži pamata motīvi Raiņa mākslā" (1928)
"Jānis Poruks un romantisms" (1929)
"Dostojevskis" (1931) Publicēta vācu valodā "Dostojewskij. Menschengestalter und Gottsucher" ("Dostojevskis. Cilvēciskuma un Dieva meklētājs, 1952), krievu valodā (1934), angļu valodā (1936), zviedru valodā (1951).
"Friča Bārdas pasaules uzskats" (1938, doktora disertācija)
"Dante tagadnes cilvēka skatījumā" (1937)
"Pārdomas un ieceres" (1934)
"Grāmata par cilvēkiem un lietām" (1938)
"Ziemeļu tēmas un variācijas" (1939)
"Apnicība un steiga" (1962)
"Par mīlestību un nāvi" (1964)
Autobiogrāfiskā triloģija "Tālā gaita" (1955), "Iedrīkstēties ir skaisti" (1958), "Dzelzs aizbīdņi lūzt" (sarakstīta un izdota vācu valodā 1957. gadā, autores tulkota latviski 1960. gadā)
"Zviedrijas dienasgrāmata" 2 sējumos "Trimdas traģika" (1965, 1966 piešķirta Ziemeļamerikas Latviešu Kultūras fonda balva)
"Manas saknes ir debesīs" (1980)
"Sākumā bija prieks" (1965)
Sigrīda Unsete. "Kristīne Lavrana meita" (Grāmatu Draugs, 1930-31)
Sigrīda Unsete. "Olavs Auduna dēls" (Grāmatu Draugs, 1933)
Romēns Rolāns. "Bethovens" (Grāmatu Draugs, 1932)
Romēns Rolāns. "Mikelandželo" (Grāmatu Draugs, 1934)
Tomass Hārdijs "Skaidra sieviete; Tesa d’Erberville" (Grāmatu draugs, 1935)
Tomass Kārlails "Par varoņiem, varoņu godināšanu un varonīgumu vēsturē" (Valters un Rapa, 1936)
Fjodors Dostojevskis "Idiots" (1937)
Romēns Rolāns "Žans Kristofs" (VAPP, 1940–1941)
Aleksandrs Roskins "Maksims Gorkijs" (VAPP Jaunatnes rakstu apgāds, 1941)
Albērs Kamī "Mēris" (Druva, 1952; tulkots ar autora atļauju no franču valodas; sērija Tagadnes ievērojamie autori Zentas Mauriņas izvēlē)
Minsteres latviešu centrā (Vācijā) iekārtota Mauriņas piemiņas ekspozīcija.
1982: pēdējā Mauriņas dzīvesvietā Krocingenē atklāta laukakmenī iestiprināta metāla piemiņas plāksne.
1997: uzņemta dokumentālā filma par Zentu Mauriņu "Baltā spīts" (režisors R. Rikards).
Atsevišķi darbi uzvesti teātros, radiofonā, televīzijā.
Kopoti raksti 2 sējumos (1939-40)
Raksti 15 sējumos (1-7, 1996-2003)
Vairākas grāmatas Mauriņa sarakstījusi vācu valodā:
"Die Aufgabe des Dichters in unserer Zeit" ("Dzejnieka uzdevums mūsu laikā", 1965)
"Portrats russischer Schriftsteller" ("Krievu rakstnieku portreti", 1968)
"Kleines Orchester der Hoffnung" ("Mazs cerību orķestris"; 1974 – par Austrumu un Rietumu rakstniekiem).
Divas grāmatas veltītas Konstantīnam Raudivem:
1975: Konstantin Raudive zum Gedachtnis
1978: Konstantin Raudives Persönlichkeit un Werk
1960: Karaļa Gustava Zviedru Kultūras godalga
1966, jūlijs: Šongaua balva un "Académie d'Alsace Colmar" goda biedra tituls
1968: Vācijas Federācijas 1. šķiras Nopelnu Krusts
1969: Trimdas Tautas balva (PBLA balva)
1971, aprīlis: Vācijas fonda Konrada Adenauera balva
1973: Andreja Grifiusa balvas goda velte no Eslingenas māks. gil
1975: Brīvo latviešu balva un "Sachpreis für die Literatur" MEMENTO balva literatūrā
1977: Šveices "Brīvības un Cilvēktiesību Fonda" balva, pasniegta Bernes pilsētas namā 29. oktobrī
1977: Bonas Austrumu-rietumu Kultūras Institūta zelta medaļa "Pro humanitate", pasniegta Bad Krocingas atpūtas namā 1977. gada 15. decembrī
1978: Psihologu apvienība /G. f. P/ uzņem Zentu Mauriņu apvienībā. Kļūst par godabiedri parapsihologu apvienībā Freiburgā.
"Dzimusi un izglītojusies latviešu zemē, kas ir robežstabs starp rietumu un austrumu kultūrām, Zenta Mauriņa sevī uzņēma vienādi dziļi visu triju zemju — latviešu, vācu, krievu valodu un kultūru un tās ieveidoja savā pasaules uzskatā, kas vēlāk tik spilgti izpaužas sacerējumu tematu un problēmu izvēli".
Hieronīms Tichovskis. Mūsu izcilai rakstniecei Zentai Mauriņai aizejot. Latvija Amerikā, 1978. gada 6. maijs.
"Mauriņa ir latviešu literāri filozofiskās esejas žanra iedibinātāja un izkopēja. Mauriņas filozofisko un estētisko platformu veido dažādu skolu un virzienu atziņu sintēze, filozofijas metodē dominē subjektīvs skatījums, brīva iztēle, intuīcija. Mauriņa pievērsusies galvenokārt lielām, izcilām personībām, romantiski un eksistenciāli noskaņotiem autoriem, kuru garīgās pasaules daudzšķautņainību un bagātību parasti idealizē un heroizē. Mauriņas literāri kritiskajos rakstos galvenais objekts ir rakstnieka personība, no kuras tiek meklēts ceļš uz daiļrades īpatnībām. Faktogrāfija, sociālo attiecību problemātika apieta. Izcentrēta un spilgti, kāpināti izgaismota kāda atsevišķa, Mauriņas domāšanas veidam, ētiskajiem principiem, iekšējai būtībai tuva īpašība vai parādība. Gara brīvības, cilvēcības, augsti tikumisku ideālu aizstāvība, unikālas pasaules kultūras zināšanas, prasme plašā horizontālā kontekstā salīdzināt, konfrontēt, secināt, organizēt domu dzejiski spožā izteiksmē, izteikties skaidrā, aforismiem bagātā valodā piešķīrusi Mauriņas emocionālajai subjektivitātei fascinējošu iedarbes spēku.""(..) Grāmatā "Daži pamata motīvi Raiņa mākslā" (1928) izvērsta Mauriņai tuva tēma – Raiņa dvēseles traģisms bez dziļāka ieskata Raiņa ideju pasaulē. Intuitīvās iejūtas metode dominē vācu klasiskā romantisma tradīcijās sakņotajos pētījumos "Jānis Poruks un romantisms" (1929) un "Friča Bārdas pasaules uzskats" (1938). Annas Brigaderes daiļrades saistība ar latviešu tautai raksturīgajām dvēseles skaidrības ilgām poētiski atsegta grāmatā "Baltais ceļš" (1935). (..) Trimdas laika esejās plašos kultūrfilozofiskos kontekstus aktualizē mūsdienu cilvēciskās esmes pamatjautājuma (indivīda spējas barbarisma apstākļos saglabāt ētiskumu un kultūru) sasaiste ar komunistu un hitleriešu terora nosodījumu, sāpes par latviešu tautas traģisko likteni, rūpes par latviešu nacionālās kultūras vērtību un tradīciju saglabāšanu. (..) Pasaules literatūrzinātnes uzmanību iemantojusi Mauriņas apcere par Fjodoru Dostojevski (1931). No jauna Fjodora Dostojevska pētniecībai pievērsusies 40. gados Upsalā. Monogrāfija bagātināta ar kvalitatīvi jaunām pasaules kultūras apcirkņos skatītām atziņām, paralēlēm, mākslinieciskajiem kritērijiem (..) Personiskās dzīves gaitu ar laikmeta vēsturisko notikumu un trimdā iepazīto cittautu (galvenokārt zviedru un vācu) rakstura un sadzīves īpatnību ieskicējumu subjektīvi atspoguļo autobiogrāfiskā triloģija "Tālā gaita" (1955), "Iedrīkstēties ir skaisti" (1958), "Dzelzs aizbīdņi lūzt" (1960), "Zviedrijas dienasgrāmata" 2 sējumos "Trimdas traģika" (1965) un "Pasaules vārtos" (1968) un pēc nāves izdota dienasgrāmata "Manas saknes ir debesīs" (1980). (..) Mauriņas romānos "Dzīves vilcienā" (1941), "Trīs brāļi" (1946), "Frančeska" (1952), "Bērza tāss" (1971) konkrētu dzīves notikumu un prototipu attēlojums sapludināts ar filozofiski eksistenciālā romantisma elementiem. Varoņu dzīves jēgas meklējumi ietverti sižetiski raitā un psiholoģiskiem konfliktiem bagātā vēstījumā, noris reālā vidē (neatkarīgajā Latvijā, boļševiku okupācijas un terora apstākļos, izsūtījumā Sibīrijā, bēgļu gaitās Vācijā, trimdā Zviedrijā), taču situācijas nereti samākslotas, raksturi konstruēti, eksaltēti."Biruta Gudriķe. Latviešu rakstniecība biogrāfijās. R.: 2003.
Austra Ozoliņa-Pelse - Domubiedre
Irene Mellis - Draudzene
Konstantīns Raudive - Vīrs
Lielā iela 84, Grobiņa
Zentas Mauriņas vecāki no Lejasciema Vidzemē pārceļas uz Grobiņu, kad Zenta ir pusgadu veca. Daktera Mauriņa doktorātā Grobiņā Lielā ielā 84 Zenta Mauriņa nodzīvo līdz 1921. gadam.
Kuldīgas iela 50, Rīga
No 1938. līdz 1944. gadam Zenta Mauriņa dzīvojusi Kuldīgas ielā 50.
1944. gada 29. jūlijā Konstantīns Raudive kopā ar Zentu Mauriņu atstāj Rīgu un dodas bēgļu gaitās.
Līdz 1947. gadam Raudive un Mauriņa mitinās dažādās vietās Vācijā.
1946. gada 7. septembrī no Lībekas uz Zviedriju atbraukuši Zenta Mauriņa un Konstantīns Raudive. 7. oktobrī viņi ierodas Upsalā.
1947. gadā Konstantīns Raudive un Zenta Mauriņa pārceļas uz Zviedriju. Šeit Raudive un Mauriņa nodzīvo gandrīz divdesmit gadus.
Šajā namā no 1954. līdz 1965. gadam dzīvojusi rakstniece Zenta Mauriņa.
1965. gadā Raudive un Mauriņa atkal dodas uz Vāciju, kur apmetas uz dzīvi Dienvidvācijas kūrortpilsētā Bādkroicingenē, netālu no Šveices robežas.
Römerweg 9, Bad Krozingen
Pēdējā dzīvesvieta Badkrocingenē, Romiešu ielā 9.
Ausekļa iela 9, Liepāja
Iestājusies 6. klasē. Beigusi ģimnāziju ar zelta medaļu.
Raiņa bulvāris 19, Rīga
Raiņa bulvāris 19, Rīga
Heidelbergas UniversitātePapildinājusies filozofijā un literatūrzinātnē (galvenokārt salīdzinošajā) Heidelbergas universitātē 1929. gada vasarā. Papildinājusies pie E. R. Kurciusa, F. Gundolfa, H. Rikerta.
Raiņa bulvāris 19, Rīga
Ieguvusi filoloģijas doktora grādu.
Neilgi vadījusi pašas dibinātu privātu proģimnāziju Grobiņas doktorātā.
Rediģējusi "Daugavas Gadagrāmatas" literāro pielikumu.
Laikraksts "Daugavas Vēstnesis" (1941–1944)
Kopā ar vīru Konstantīnu Raudivi vadījusi laikraksta "Daugavas Vēstnesis" literāro un mākslas nodaļu.
752 36 Upsala, Zviedrija
1936. gadā, Konstantīna Raudives aicināta, Zenta Mauriņa kopā ar māsu Helgu dodas uz Florenci, kur notiek viņas laulības ar Raudivi.Pēc tam kopā ar Raudivi viņa dodas uz Romu, Venēciju, Šveici, Parīzi.
Caur Tallinu uz Helsinkiem, kur viesojas arī pie Ellijas Rozentāles, satiekas ar literatūras profesoru Veiko Koskennieni, rakstnieku F. E. Sillanpē.
Pēdējā Mauriņas dzīvesvietā Krocingenē atklāta laukakmenī iestiprināta metāla piemiņas plāksne.
2005. gada 1. aprīlī Valsts prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas vizītes laikā atklāta piemiņas plāksne pie nama, kur Zenta Mauriņa Upsālā dzīvojusi no 1954. līdz 1965. gadam.
Zentas Mauriņas piemiņas istabas
Lielā iela 84, Grobiņa
1997. gada 4. jūlijā Zentas Mauriņas bērnības mājās Mauriņa doktorātā Grobiņā, Lielajā ielā 84 atklātas piemiņas istabas.
© LU LFMI, 2022. Mājaslapa: Graftik
Pārpublicējot vai citējot atsauce uz LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta (LU LFMI) resursu ir obligāta. Liela apjoma kopēšana un materiālu izmantojums komerciāliem nolūkiem pieļaujams vienīgi ar rakstisku LU LFMI atļauju.