lv de lv id lt lv fr lv ru az lv en en id lv fr nl fr ca lv en az lv lv en lv en lv id lv lv fr lv nl lv ca hbs_lat lv lv lv en lv sv nb lv lv lv lv lv lv lv lv es tr uk es en fr lv lv lv lv lv it lv lv lv lv lv sv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv lv es lv lv az lv az lv en lv lv lv lv de lv az ja lv ceb lv de lv az lv en de lv en lv lv lv lv lv ru ru hbs_lat ru ru ru hbs_lat ru ru lv lt fr lv lv de sk en sk hbs_lat lv lv sk hbs_lat uk en en lv id es es en lt lv lv
Pirmo reizi Ķemeros. "Kā gan kaut kas tik smirdīgs var būt tik veselīgs?"
Latvijā Ārvalstīs Satiksme Kriminālziņas Viedokļi
Ziemas sports Futbols Hokejs Basketbols Teniss Cīņas sports Tautas sports Vieglatlētika Citi sporta veidi Volejbols
Finanšu ziņas TechBiz Darba tirgus Komentāri Transports Banku jaunumi Nozares
Slavenības Stils Holivuda Šovbizness Trakas lietas Ballītes Popkultūra
Motoru sports Auto pasaulē Cilvēks un auto Garāža Ceļmalas stāsti Motocikli Auto jaunumi Ceļš un likums
Pirmo reizi Ķemeros. "Kā gan kaut kas tik smirdīgs var būt tik veselīgs?"
Rolands Virks, Vēstures un zinātnes ziņu redaktors
2019. gada 5. augusts 00:02
Pirmo reizi Ķemeros. "Kā gan kaut kas tik smirdīgs var būt tik veselīgs?"
Lai arī Ķemerus mūsdienās par kūrortu saukt var tikai nosacīti, tomēr kaldināt veselību un patverties no pilsētas putekļiem un dunas tur var joprojām. Piemēram, pastaiga pa milzīgo un maķenīt mežonīgo (nejaukt ar “nesakopto”) parku agrā darbdienas rītā ir veselībai krietni noderīgāka nekā strādāšana, tāpēc arī es izvēlējos veselīgāko opciju un devos uz Ķemeriem, lai pats savām acīm aplūkotu reiz slaveno kūrortu un visas kaites no organisma izdzītu ar malku smaržīgā sēravota ūdens.
Īsi pirms viesojos Ķemeros, es biju aizbraucis uz Čehijas kūrortpilsētu Karlovi Vari, kas, kā zināms, ir slavena ar savu kinofestivālu un dziedinošajiem sēravotiem. Tiesa, par avotu ūdeņiem mani vairāk interesēja ainavas, arhitektūra un liķieris Becherovka, tāpēc sākumā es uz maķenīt smakojošajām ūdens strūklām, kas kūpot no pazemes šļācās ārā teju uz katra stūra, pat neskatījos. Tā tas bija līdz brīdim, kad pamanīju arvien vairāk cilvēku ar krūzēm, traukiem, pudelēm un pat pieclitrīgajiem plastmasas bunduļiem, kas nāca man pretī un katrs devās uz sev vajadzīgā avota pusi. Izrādījās, ka katrā avotā tekošais ūdens ārstē savu kaiti, kuru vidū, diemžēl, garīgās kaites nemanīju.
Saprotams, ka arī es turpat kioskā iegādājos īpašu krūzi ar snīpīti un taisnā ceļā devos pie pirmā avota, kas pagadījās, lai nogaršotu brīnumaino dzērienu. Uzreiz teikšu, ka garšoja tas briesmīgi – sāļš, silts un smakojošs. Tikai, kad biju to norijis, pamanīju, ka esmu veiksmīgi apārstējis savus urīnceļus. Nu, paldies par to, bet vēlāk es šajā krūzītē tomēr lēju tikai liķieri.
Čehijas pilsētas Karlovi Vari strūklaka Foto: Olga Tuča
Lai nu kā, bet Ķemeros mums ir pašiem savs sēravots. Varens sēravots. Ja paveicas ar vēja virzienu, tad to saost var jau gandrīz Rīgā. Mani šis avots ar savu dziedinošo smaku nevilšus noveda pie visai filozofiskām un eksistenciālām pārdomām, proti, kā gan kaut kas tik smirdīgs kā Ķemeru sēravots var būt tik veselīgs, ka puse Eiropas savulaik brauca to nodzerties? Es nesaprotu. Arī tagad, kad drosmīgi biju piegājis tam 10 metru tuvumā, novēroju, kā pavecāks vācu tūristu pāris, gardi šmakstinādami, strebj sēravota ūdeni aizgūtnēm iekšā tāpat pa taisno no krāna. Pēc tam apmazgā seju, kaklu, rokas - brīnos ka vēl kājas nepabāza zem strūklas, – piepilda plastmasas pudeles, tā sakot, vēlākam laikam, un priecīgi dodas prom.
Tas viss man atgādina Džeroma K. Džeroma monumentālajā darbā “Trīs vīri laivā” aprakstīto gadījumu ar smalkajiem sieriem, kas smirdējuši tik šaušalīgi, ka nācies tos aprakt kādā nomaļā pludmalē, kur vēlāk gadu desmitiem cilvēki ar plaušu kaitēm nākuši ārstēties, jo tajā vietā esot ārkārtīgi spēcīgs un dziedinošs gaiss.
Lūk, dabas ceļi nav izdibināmi, tāpēc noliecu galvu smakas priekšā, tomēr iedabūt no pazemes nākošo dzērienu iekšā nespēju.
Lai nu kā ar to avotu, mans galvenais mērķis bija nevis cīnīties ar avota smakām, bet gan aplūkot gigantisko un episko, bet diemžēl pamesto un ar žogu apjozto sanatorijas ēku, ūdenstorni un, protams, pašu parku. Lai arī par to visu ir rakstīts teju neskaitāmas reizes, tomēr lakoniskā un uz mirklīgiem novērojumiem un šķipsniņas vēstures faktu balstītā stāstījumā centīšos savu impresiju sniegt arī es – cilvēks, kurš Ķemeros ir pirmo reizi un vispār – audzis Sēlijā, kur ar jūru, sanatorijām un labu gaisu nekāda sakara nav.
Tātad, kartē biju atzīmējis trīs objektus, kurus vēlējos aplūkot tuvāk, – Ķemeru ūdenstorni, pieminekli Ķemeru kūrorta dibinātājiem un direktoriem (galvenajiem ārstiem) un, protams, pašu Ķemeru sanatorijas ēku. Mans ceļš uz Ķemeru parku sākās pie vietējā veikaliņa, no kura iznākot ar bulciņām padusē, mani uzreiz ielenca sirmgalvju banda ratiņkrēslos, pieprasot naudu. Naudas man diemžēl nav, tāpēc centos kungus uzpirkt ar bulciņām, kas gan neizdevās, tāpēc devu kājām vaļu un pēc īsas pakaļdzīšanās epizodes, par laimi, aizlaidos sveiks un vesels.
Nonācis parkā, es pateicos klimata pārmaiņām, kas bija sarūpējušas ārkārtīgi jauku un saulainu laiku. Parkā lidinājās bites un vēl visādi kukaiņi, kokos čirčināja putneļi, liegs vējiņš un koku kuplās lapotnes sargāja no pārkaršanas, bet saulīte – no nosalšanas. Tieši tāpēc pastaigu parkā es izbaudīju kā jau kūrortā pienākas – lēnā solī, plaušās dziļi velkot dziedinošā gaisa šaltis, bet acīm klīstot pār bukolisko ainavu.
FOTO: ĶEMERU KŪRORTS SENATNĒ
Sanatorijas ēka mani ārkārtīgi pārsteidza. Šķiet, tik episku ēku man vēl nebija gadījies redzēt. Taisni vai žēl, ka to apjoza žogs, liedzot iekļūt tās iekšienē un izpētīt gaiteņus, balkonus un pagrabus. Ķemeru viesnīca (vēlāk sanatorija) ir celta 1936. gadā un, kā vēsta avoti, ir klasisks neoeklektisma paraugs. Tautā saukta par Balto pili, viesnīca savā laikā bija ārkārtīgi moderna un visai ekskluzīva vieta, kur apmesties, jo numuriņos esot bijis ne vien karstais un aukstais ūdens, bet arī iebūvētie radio, signalizācija, tālrunis, ierīces viesmīļa vai istabenes izsaukšanai utt. Pēc Otrā pasaules kara tur iekārtoja sanatoriju, uz kuru ārstēties brauca pacienti no visas Padomju Savienības.
FOTO: ĶEMERU SANATORIJA MŪSDIENĀS
1998. gadā teritorija un ēka tika privatizēta. Tika sākti kūrorta atjaunošanas darbi, kas gan 2013. gadā tika apturēti, visam beidzoties ar to skatu, ko mēs tur redzam šodien – skumju un vientulīgu gigantu, kas pusdzīvs aiz sētas tup izcili skaista parka malā. Priecē tas, ka brīdī, kad klaiņoju apkārt ēkai, tur pa krūmiem aktīvi rosījās vesela dārznieku armāda, kas aprūpēja Baltās pils pakāji.
Pēc tam rikšiem vien aiznesos uz ūdenstorni cerībā, ka tur izdosies uzkāpt un Ķemerus aplūkot no debesu augstumiem. Par nelaimi (varbūt laimi), vārti bija aizslēgti un atslēgas nekur nebija, tāpēc nācās apmierināties ar skatu, ko guvu, atliektu galvu un paplestu muti pētot torni no pieticīgākas pozīcijas – tā pakājes. Varena konstrukcija, jāatzīst. 42 metrus augstais ūdenstornis sākotnēji kalpoja tīri praktiskām vajadzībām, proti, sevī glabāja 100 kubikmetru ūdens un ļāva interesentiem apkārtni aplūkot no skatu laukuma tā galā. Diemžēl tagad tas nekādu praktisku funkciju vairs nepilda, kaut arī tas drīz varētu mainīties, jo Jūrmalas dome sola, ka tūliņ, tūliņ tiks sākta ūdenstorņa rekonstrukcija.
FOTO: ĶEMERU PARKA ŪDENSTORNIS MŪSDIENĀS
Vēlot veiksmi plānotājiem, es devos uz vēsturiski interesantāko vietu parkā – pieminekli Ķemeru kūrorta dibinātājiem un direktoriem (galvenajiem ārstiem). Piemineklis, kā kaļķakmenī veidots koka stumbrs ar piemiņas plāksnēm, atklāts 1861. gadā un ir viens no senākajiem objektiem Ķemeru vēsturiskajā centrā. Lai arī ilgajā pastāvēšanas laikā piemineklis ir vairākkārt pārveidots un pat apzagts, tam joprojām saglabājusies vēsturiskā nozīme un jēga. Pastāstīšu par to sīkāk.
Mani jau sen fascinēja šim piemineklim līdzīgie monumenti gan Latvijā, gan pasaulē, jo es nekādi nevarēju saprast, kāpēc tie tiek atveidoti kā koka stumbrs. Tiesa, tad es atskārtu, ka dzīvojam taču informācijas laikmetā un, lai kaut ko uzzinātu, nav pat jāvelkas uz bibliotēku vai jāsmok putekļos starp arhīva plauktiem. Visu var atrast internetā.
FOTO: PIEMINEKLIS ĶEMERU KŪRORTA DIBINĀTĀJIEM UN DIREKTORIEM
Īsumā, kapa pieminekļus atveidot koka stumbra veidolā ir 18. un 19. gadsimta tradīcija. Nolauzts koka stumbrs bez lapām simbolizē cilvēka aprauto mūžu, bet katrs nocirstais zars – mirušu dzimtas locekli. Savukārt čūska, kas apvij Ķemeru pieminekli, ir mūžības simbols. Šajā gadījumā dzimtas locekļi ir Ķemeru galvenie ārsti, kas aizgājuši mūžībā, bet pieminēti uz stumbra nolauztajiem zariem.
Kad biju izpētījis savdabīgo pieminekli, saprotams, devos uz tā saucamo Mīlestības saliņu – mākslīgi izveidotu saliņu Vēršupītes kanāla noslēgumā. Pašlaik tur atrodas vien bēdīga paskata atliekas no reiz krāšņa, ar kokgriezumiem rotāta mūra paviljona, kur bieži skanējusi mūzika, bet kūrorta viesiem piedāvātas uzkodas un dzērieni. Man ir bail no augstuma, tomēr pārvarēju sevi un pa šaubīgām vītņu kāpnēm uzrāpos uz rotondas jumta. Kā izrādījās, citiem nemaz nav bail no augstuma, jo jumts bija kā nosēts ar alkoholisko dzērienu pudelēm un tukšām čipsu pakām. Tas vedināja domāt par apbrīnojamo cilvēku drosmi un pašpārliecinātību, jo, ja es tur augšā būtu attapies krietnās burās, tad lejā, visticamāk, nolaistos ar galvu pa priekšu.
FOTO: MĪLESTĪBAS SALIŅA ĶEMERU PARKĀ
Atgriežoties mājās, man patiesi pietrūka Ķemeru parka. Es dievinu parkus, īpaši tādus nedaudz mežonīgus, kuros vēl klīst vēstures elpa un mājo pa kādam mežonīgam zvēram. Lai arī ar kūrortu ir cauri, tomēr Ķemeru parks patiesi ir lieliska vieta, kur dziedēties. Labi, vismaz atpūsties, pazvilnēt zālītē un palasīt kādu labu grāmatu. Es kaunos, bet man šis parks tiešām bija atklājums, ko bez šaubām ierindoju Latvijas skaistāko un interesantāko vietu sarakstā.
VIDEO: ĶEMERU SANATORIJA UN PARKS NO PUTNA LIDOJUMA
Neskaties šos ceļojumu video blogus, ja esi "sniegpārsliņa"
Grieķijas negantie suņi Peloponēsas takā
Tādu Neptūnu tu vēl nebūsi redzējis
Ko darīt Lietuvas muzejos? Zirgi, dzintari un mūsdienu māksla
ASV strauji izplatās bērnu trieka. Eksperti aicina vakcinēties
Šanti Devi dzīves. Smalka krāpšana vai reinkarnācijas pierādījums?
Kāpēc karaliskās ģimenes locekļi tiek apglabāti ar svinu izoderētos zārkos?
Nogalināja un sacepa kūciņās: gaišreģe no elles
Miris krievu kosmonauts, kurš kosmosā pavadījis visvairāk laika
Džeimsa Veba teleskops priecē ar žilbinošiem Marsa attēliem
Es tevi mīlu, tagad mirsti
Skolēns no Latvijas izcīnījis balvu Eiropas jauno zinātnieku konkursā
Bидeo Гpoзa плarиaTa и pecTopaHoB - Anny Minai: MиллиoHы пpocMoTpoB B TikTok и любoBb дeTeй
"ЗHaMeHиTocTи XXI Beka: TИKTOKEPЫ"
ФoTo CTpeлbбa B шkoлe ИжeBcka: пorибли MиHиMyM дeBяTb чeлoBek, cpeди Hиx - дeTи
TиMaTи пokиHyл PФ. Coбчak Bыckaзaлacb oб ero oTъeздe
ДpeBHиe Tpaдиции "дeдoBщиHы" B pycckoй apMии и cTpaшHaя иcTopия лиToBцa
Satekles iela 2b, Rīga, LV-1050, Latvija
Komanda un Kontakti Noteikumi Reklāma Par mums Vēstkopa