da da da da da nb da sv nb da da da nb da da da da en nl da da da da en da da da da da da da sv de da nb da da en nb sv en da da en da da da da da da da nb en da da da da da da da da en en da en nl da da nb da da da da en da da da da da sv da da da en en en en en en en en en en en en en da da da en nb en nb da en en sv da da da en da da da da da da en da en da da da da da da sv da en en da da da da da da da en en da da da en da da da en en da da en da da da da da da en en da da da da da da da da da da da da da da en da da da da da da da en da nb da sv en da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da en en da da da da da da da da da da da da da da da en da da da da da da da da da da da da en da en da da en nb en da en da da da da da en da da da da da da da da da da da da da da da en da da nl da da da da en da en en da da da da da da da da da sv en da da da da da da en
Napoli, Amalfikysten og Paestum Marts 2020
Firenze og Medicivillaerne - september 2020
Rundrejse i Romagna september 2019
Kulturrejse til Venezia og Veneto Maj 2019
Rundrejse i det nordlige Toscana maj 2019
Puglia og Basilicata april 2018
Detaljeret dagsprogram               Tilbage til forside
07.45 Sidste mødetid i Kastrup lufthavn
08.45 Afgang med Lufthansa fly
11.20 Afgang med Air Dolomiti fly
(Der serveres let måltid og drikkevarer gratis på begge fly, også på hjemrejsen)
Vi går først til domkirken og dåbskapellet - baptisteriet
Vi skal først kigge på det ottekantede dåbskapel i romansk stil, som blev påbegyndt i 1059, og siden ombygget af Arnolfo di Cambio. Hvad der især vil tiltrække vores opmærksomhed er Lorenzo Ghibertis berømte nordportal, Paradisporten (1403-24).
Porten består af 28 relieftavler. De 8 nederste viser evangelister og kirkefædre, mens de øvrige 20 fortæller om Jesu liv.
Domkirken, der er viet til Maria, blev påbegyndt i 1296 under ledelse af Arnolfo di Cambio.
Efter hans død gik arbejdet i står, og siden har der været en lang række bygmestre på opførelsen, bl.a. Giotto, og kirken stod først færdig i 1472, da opførelsen af Filippo Brunelleschis imponerende kuppel blev afsluttet.
Meget af kirkens oprindelige inventar er gået tabt eller overført til forskellige museer. Derfor virker kirkerummet umådeligt stort med sine 153 m.
Hvad der derfor fortrinsvis er tilbage af kunstværker er det nagelfaste, dvs. freskoerne, og især Giorgio Vasaris dommedagsfresko i Brunelleschis svimlende kuppel.
Fra domkirken går vi ad strøggaden Via dei Calzaiouli forbi kirken Orsan michele med 14 nicher i facaden med statuer af helgener udført af nogle af Firenzes mest berømte billedhuggere.
Vi når derefter frem til Firenze rådhusplads, Piazza della Signoria, med Palazzo Vecchio og Loggia dei Lanzi.
Palazzo vecchio må nok betegnes som Firenzes betydeligste verdslige bygning. Opførelsen blev påbegyndt i 1299 efter tegninger af Arnolfo di Cambio, og allerede i 1314 kunne lavenes oldermænd (priori) og de øveste personer med domsmyndighed (gonfalonieri) indtage ders pladser her. Og lige siden er byen blevet styret herfra.
Arkitektonisk er byggeriet kendetegnet ved sin fæsningslignende karakter med rusticafacade, kamtakker og tårn, en stil der lige siden er blevet efterlignet i rådhusbyggerier overalt i Italien og Europa.
Vi går ikke ind i bygningen, men det anbefales at besøge den på egen hånd senere, alene på grund af Giorgio Vasaris udsmykning af den imponerende Sala dei Cinquecento.
Vi fortsætter over Uffiziernes forplads. Uffizierne var oprindelig Mediciernes kontorer, som siden af Giorgio Vasari udvidedes til at rumme familiens voksende kunstsamling.
For enden af forpladsen kommer vi ned til Arno-floden og Firenzes ikoniske bro Ponte Vecchio.
Der har siden antikken ligget en bro på dette sted. Den nuværende bro stammer fra 1345, men dens endelige udformning fik den først i 1565, da Vasari ovenpå broen byggede en korridor, som forbandt Uffizierne med Mediciernes Palazzo Pitti på den anden side af floden.
Denne korridor rummer i dag Uffiziernes portrætsamling, men er midlertidig lukket på grund af restaurering.
Her slutter vi dagens byvandring.
20.00 Middag på restaurant nær hotellet
10.00-13.00 Byvandring, hvorunder vi bl.a. kommer til Santa Maria Novella, en række renæssancepalæer, Bargello og Santa Croce.
Kirken Santa Maria Novella, domenikanernes kirke, blev påbegyndt i 1246, men er senere blevet ombygget af flere omgange.
Købmanden Rucellai bestilte i 1456 arkitekten Leon Battista Alberti til at forny facaden i renæssancestil.
Vi besøger kirken, der indvendigt er i gotisk stil, og nok må betegnes som et af de mest betydningsfulde sengotiske rum i europæisk byggekunst.
Selv om Giorgio Vasari, der hadede alt gotisk som barbarisk, da han havde overopsyn med kirken, gjorde hvad han kunne for at ændre kirken i hans smag, så er kirken dog velbevaret i sit oprindelige udseende.
Blandt de mange kunstværker i kirken vil vi opholde os ved Massaccios treenighedsfresko (1427), "hullet i muren".
I dette billede anvendte en maler for første gang konsekvent linearperspektivets love, som de kort tid forinden var blevt udviklet af Filippo Brunelleschi.
Fra Santa Maria Novella går vi gennem gader og pladser med en række spændende renæssancepalæer indtil vi når frem til en anden af Firenzes berømte kirker, Santa Croce.
Denne, franciskanernes kirke, blev påbegyndt i 1294 med Arnolfo di Cambio som bygmester, og erstattede en kirke fra 1200-tallet. Man ville overgå de vældige dimensioner i dominikanernes Santa Maria Novella kirke, som var påbegyndt 50 år tidligere, men som tiggermunkeorden manglede man midlerne, hvorfor man var afhængig af den rundhåndede støtte fra velhavende familier, der til gengæld erhvervede sig ret til at begrave deres familiemedlemmer i kirken.
Kirken er overdådigt udsmykket.
Her finder vi grave (og kenotafer) for bl.a. Michelangelo, Galilei, Machiavelli, Dante, Ghiberti og Rossini, og her finder vi enestående freskocykler af Gaddi, Aretino, Gerino og Giotto og andre kunstværker af bl.a. Donatello og Rosellino.
Vi giver os god tid i kirken, hvor der virkelig er meget at studere. Og her slutter vi formiddagens byvandring.
Frokost på karakteristisk restaurant
15.00 Besøg på Uffizierne
Vi skal denne eftermiddag besøge verdens rigeste kunstsamling.
Vi har bestilt tid, og undgår derfor den lange kø.
Vi kan ikke nå at se hele samlingen. Vores rejseleder har udvalgt nogle af de væsentligste værker, som vi vil koncentrere os om.
Vi bydes velkommen af tre tronende madonnaer, der repræsenterer overgangen fra det gotiske maleri til den nye renæssancestil i Firenze og Siena, Cimabue, Duccio og Giotto.
Der er i motivvalget og i kompositionen tydelige berøringspunkter med den byzantinske tradition, men der er iogså et begyndende perspektiv og en plasticitet i figurerne.
Leonardo da Vinci Mariæ bebudelse                                        Botticelli Venus' fødsel
Vi kommer til at opleve renæssancemalere som Botticelli, Leonardo da Vinci, Filippo Lippi og Piero della Francesca og mange flere.
Aften og middag på egen hånd
Denne morgen går vi først til det dominikanerklostret San Marco, der blev opført med støtte fra Cosimo de Medici efter tegninger af Michelozzo (1434).
Her var den fanatiske Savanarolo, der i en periode var byens formelle leder, prior. Man kan besigtige hans celle.
Ellers er det ungrenæssancemaleren Beato Angelicos smukke altertavler i det lille museum, man skal se. Beato Angelico var munk her. Han har også malet en række følsomme freskomalerier i cellerne på første sal med scener fra Jesu liv, fortrinsvis fra lidelseshistorien.
Herfra går vi til Piazza Santissima Annunziata, en af Firenzes smukkeste pladser, og ren renæssance, afgrænset af de bygningernes elegante arkader.
På den ene langside ser vi Hittebarnshospitalet, finansieret af silkehandlerne og med Brunelleeschi som bygmester.
I kilerne mellem buerne er opsat tondi i keramik med spædbørn på en blå baggrund, udført af Andrea della Robbia.
For enden af pladsen ser vi kirken Santissima Annunziata, ligeledes med en åben arkade. Bygningen stammer tilbage fra 1400-tallet, men blev ombygget af Michelozzo i 1400-tallet og et interiør, der næsten udelukkende stammer fra yderligere en ombygning i baroktiden.
Derfra går vi til Palazzo Medici Riccardi. Opførelsen blev påbegyndt i 1444 efter tegninger af Michelozzo, efter at bygherren Cosimo de' Medici havde forkastet arkitekten Brunelleschis langt mere herskabeligt dimensionerede planer.
Vi ser bygningen udefra og kigger og ser også palæets elegante indre gård.
Derfra går vi til den nærliggende kirke San Lorenzo. Vi besøger først kirken og derefter Medicikapellerne.
Der har været en kirke på dette sted helt tilbage i 300-tallet. Denne blev nedrevet for at give plads til den nye kirke i 1418, og stod færdig i 1446.
De involverede bygherrer trak sig efterhånden ud af projektet, og til sidst var der kun Medicierne tilbage, hvorfor San Lorenzo blev familiens private kirke.
Kirken er en af Brunelleschis vigtigste bygningsværker. Han har skabt en treskibet søjlebasilika med et tværskib overdækket af en kuppel. Der er tale om et lyst, let og harmonisk kirkerum, komponeret her som i andre af hans bygninger over enkle geometriske figurer som kvadratet og cirklen, og med et interiør bestående af ganske få dele, såsom Donatellos prædikestole og Filippo Lippis alterbillede af bebudelsen.
Det Gamle Sakristi blev bygget mellem 1419 og 1428 og er et andet mesterværk af arkitekten Brunelleschi, som kirken enkel i sin opbygning og efter de samme kompositoriske principper, og som i kirken med et enkelt interieur bestående af relieffer af Donatello og keramiske værker af Andrea della Robbia.
Det Nye Sakristi er skabt af Michelangelo som et mausolæum for medlemmer af Medici-familien. Det var Medici-paven Leo X, der i 1519 tog initiativ til bygningen af kapellet.
Ifølge planen skulle der være gravmæler for Lorenzo den Prægtige og hans bror Giuliano og endvidere for to navnebrødre, nemlig Giuliano, søn af Lorenzo den prægtige og Lorenzo, hertug af Urbino. Men Lorenzo den prægtiges og hans bror Giulianos gravmæler blev aldrig realiseret, selv om alle fire er begravet i kapellet.
Frokost på karakteristisk restaurant
Eftermiddag og aften til fri disposition
09.30-13.00 Vi starter dagens byvandring ved at gå over Ponte Vecchio til Oltrarno (den anden side af Arno-floden)-
Her gør vi et første stop ved Palazzo Pitti.
Dette palads blev opført af den velhavende købmand Luca Pitti 1557-76 efter planer, som muligvis stammede fra Brunelleschi.
Pitti ønskede at skabe et palads, der overgik alle andre i Firenze i størrelse og pragt, og ikke mindst Medici-familien ejendomme. Og det lykkedes, men ruinerede familien, hvorefter paladset ved skæbnens ironi blev overtaget Eleonora di Toledo, Cosimo I's hustru.
Helt op i det 19. århundrede tjente paladset som residens for familien Medici-Lorraine. Efter Italiens samling blev det herskabelige paladskompleks residens for medlemmer af den italienske kongefamilie.
Til paladset hører Boboli-haverne, et overdådigt parkanlæg.
Vi besøger hverken Palazzo Pitti eller Boboli haverne, men det anbefales at besøge dem begge på egen hånd.
Men der er andet vi skal besøge. Først karmelitterkirken Santa Maria del Carmine og dets kapel Cappella Brancacci. Kirken er ikke uinteressant. Den har fine freskomalerier i loftet af maleren Romei med fremstillinger af himmelfarten og Kristi forklarelse, men det er Brancacci kapellet, der trækker.
Det var Masolino da Panicale (1383-1440), der begyndte at udføre freskerne, men de sættes først og fremmest i forbindelse med den 18 år yngre Masaccio.
Vi står her over for nogle af de tidligste renæssancemalerier, både hvad angår indhold, komposition og teknik. De er med andre ord epokegørende. Vi har gribende fremstillinger af syndefaldet og scener fra apostlen Peters liv.
Efter besøget i Cappella Brancacci skal vi ikke langt derfra besøge kirken Santo Spirito. Arkitekten Brunelleschi blev udnævnt til bygmester af en kommission, der var blevet nedsat i 1434.
Desværre døde arkitekten inden at kirken stod færdig, men den er i store træk gennemført efter hans tegninger. Trods ændringer er Santo Spirito stadig den kirkebygning, der klarest vidner om den arkitektoniske tanke i den tidlige renæssance, og som samtidig må regnes for Brunelleschis mest fuldendte værk.
Som i San Lorenzo kirken, men her med en omend mere analytisk konsekvens baseres bygningen på et geometrisk system, der sætter alle dele i et logisk forhold til hinanden, en epokegørende byggepræsentation, der står i gæld til de antikke arkitekturidealer.
Her slutter dagens byvandring.
Frokost på egen hånd
20.00 Middag på restaurant nær hotellet
09.30 Vi forlader Firenze og kører mod vores næste indkvarteringssted i Figline Valdano, men først besøger vi San Giovanni Valdarno, en by, der trods sin oprindelse, der præcist kan dateres til de sidste år af 1200-tallet, må betegnes som en renæssanceby, endog en renæssancens idealby, skabt af den store florentinske arkitekt Arnolfo di Cambio.
San Giovanni Valdarno er som Castelfranco og Terranova Bracciolini en af de Terre Nuove (nye byer), som Firenze fik grundlagt omkring 1300 for at samle befolkningen ved republikkens sydlige grænse og konsolidere sit overherredømme i dette område, der var plaget af idelige stridigheder mellem de loyale guelfere og de oppositionelle ghibellinere.
Byens grundplan er imponerende præcis.Bymurene danner et rektangel på 100x300 florentinske Braccia (der betyder arme og er lig med 58 cm, altså næsten det samme som det gamle danske mål alen) og består af et system af retvinklede gader, som vi kender det fra den hjemlige fæstningsby Fredericia.Trafikaksen mellem byportene i nordøst og sydvest, der også er en symmetriakse, går gennem de to pladser, der ligger i forlængelse af hinanden i hele byens længde.
Midterlinjen i byens hovedgade, Corso Italia, udgør tværaksen.
Der er sat mål på alt i denne by, ned til den enkelte matrikel.
Vi starter vores byvandring på den lange, centrale plads, der er delt i to af et palæ på midten, i dag byens rådhus.
Spændende kirker og palæer fanger vores blik overalt i byen.
Hvad vi skal se er huset i Corso Italia nr. 83.
Her fødtes maleren Massaccio den 21. december 1401, som søn af en snedker.
Facademuren hviler på tre konsoller, der er dateret 1684.
Bygningen fremstår altså i dag med et andet udseende, end da den blev opført, men bygningens bredde er de oprindelige, foreskrevne 10 florentinske braccia, dvs. knap 6 m, ligesom dør- og vinduesåbningerne er bevaret.
Dørene gav adgang til forskellige afdelinger af huset. Den til højre til boligen på 1. og 2. sal, den til venstre til værksted og lagerrum.
Massaccio, blev kunstneren kaldt, men hans rigtige navn var Tommaso di Ser Giovanni di Mone.
Han var maler og hovedsagelig virksom i Firenze.
Han ændrede formsproget i maleriet radikalt, og hans strenge og kompromisløse værker var langt fra hans samtidiges dekorative gotik.
Man kender ikke noget til hans uddannelse. Men han studerede Giottos kunst.
Massaccio forstod centralperspektivets muligheder, og ved en fornem anvendelse af lys og skygge var han i stand til at betone rumlighed og fylde i figurerne.
Vi er stødt på hans værker tidligere i Firenze.
Hans treenighedsfresko i Santa Maria Novella og hans sidste store værk, freskerne i Brancacci-kapellet i Santa Maria del Carmine i Firenze, som blev påbegyndt i 1425 i samarbejde med Masolino da Panicale.
Selv om Massaccio døde ung, bliver han sammen med Donatello regnet for den betydeligste kunstner i den tidlige renæssance, og hans revolutionerende stil fik stor indflydelse på højrenæssancens store mestre Leonardo da Vinci, Michelangelo og Rafael.
Vi skal endvidere besøge Museo della Basilica, Basilikaens museum, i forbindelse med en bedekirke, en institution som blev indstiftet i 1864.
Museet udstiller ganske få værker, men alle af stor lødighed, og de fleste fra den periode, hvor den kunstneriske udvikling kulminerede, dvs. 1400-tallet.
I museets første sal finder vi Beato Angelicos Mariæ bebudelse. Det blev på et tidspunkt fjernet fra et alter og sat i en ny ramme.
Da det oprindelige alter i begyndelsen af 1900-tallet blev genskabt, blev de fraskårne dele af tavlen sat på igen og sat i en ny ramme i samme stil som Bebudelsesbilledet i Cortona.
I den anden sal udstilles en række billeder fra den florentinske skole fra 1400-tallet, der for de flestes vedkommende er hentet fra kirken San Lorenzo.
Der er tale om mindre kendte kunstnere, men de vidner om den store talentmasse, der fandtes også lokalt på daværende tidspunkt og endvidere om, at der i byen, trods dens lidenhed var et internationalt kunstmiljø, idet flere af værkerne er inspireret af den nordeuropæiske kunst.
Efter besøget på dette fine lille kunstmuseum, vil der være tid til frokost på egen hånd inden vi tager videre til vores næste indkvarteringssted i Figline Valdarno.
Indkvartering på Hotel Villa Casagrande i Figline Valdarno
17.00 Kort orienterende byvandring i Figline Valdarno til den store, centrale plads med dens mange butikker, caféer og restauranter under arkaderne langs dens store, aflange plads.
20.00 Middag på hotellet.
10.00 På denne heldagsudflugt kører vi først til Borgo di Artimino, en karakteristisk, malerisk og velbevaret befæstet landsby, hvor vi gør et første stop.
Over for den ligger en villa, der med sin særlige blanding af rural og urban arkitektur, enkelhed og raffinerethed på én gang afslører, at bygherren igen er Medici-familen.
Denne imponerende villa, der blev opført efter ordre fra storfyrst Ferdinand I og tegnet af Buontalenti, kaldes La Ferdinanda eller villaen med de 100 skorstene på grund af den skov af skorstenspiber i mange forskellige former, der skyder op fra taget.
Den er tænkt som jagtvilla og er i det ydre kendetegnet ved sin elegance og tilsyneladende enkelthed, typisk for den florentinske renæssance.
På forsiden af villaen fører en scenografisk dobbelttrappe, fuldført så sent som i 1930 efter Buontalentis tegninger, op til indgangspartiet og på siderne skyder hjørnerne frem i spidse trekanter, der leder tankerne hen på bastionerne i et fort.
Villaen rummer 56 rigt udsmykkede sale.
Efter at villaen overgik fra Medicierne til familien Lorraine og derefter til familien Maraini, er den nu ejet af et privat selskab, der udlejer den til konferencer, kongresser, fester og kulturelle arrangementer.
Den kan dog besøges.
I underetagen er der indrettet et arkæologisk museum, hvor man har udstillet talrige fund fra området, fortrinsvis fra den etruskiske kultur.
Fra dette område fortsætter vi op mod Carmignano, hovedbyen i området og center for den lokale vinproduktion.
Her var der i den etruskiske epoke en betydelig bosættelse, men en egentlig by vokser først frem, da området kommer i den romerske legionær Carminius besiddelse.
Byen var i middelalderen meget omstridt på grund af dens beliggenhed ved Via Francigena, der anvendtes af pilgrimme, men også af militære tropper.
Byen har således været involveret i mange blodige begivenheder, men mere fredelige begivenheder har også sat sine spor, som da den hellige Frans i 1211 missionerede i byen og ved den lejlighed fik skænket et landområde, hvor hans elev og første ledsager Bernardo da Quintavalle umiddelbart efter lod opføre et kloster og en kirke.
Hvad der først overrasker er kirkens betydelige dimensioner og dernæst den elegante lille klostergård med dens enkle, klare linjer, karakteristiske for ungrenæssancens formsprog.
Den store franciskanerkirke er opført på resterne af det tidligere kloster San Francesco al Bosco, der blev grundlagt af førnævnte Bernardo di Quintavalle i 1211.
Den nuværende kirke blev opført omkring 1330 og overtog i 1782 funktion og navn fra den nedrevne, tidligere sognekirke ved foden af borgen, viet til byens skytshelgen Mikael, San Michele.
Når man har overtrådt tærsklen til den elegante søjleforhal - porticus – et elegant 1500-tals præludium til middelalderkirken og derefter har passeret indgangsportalen under skytshelgenen Mikaels formanende blik fra rosevinduet, kommer man ind i et kirkerum, der domineres af seks sidealtre, over hvilke der hænger interessante malerier fra modreformationens tid.
Det, der straks tiltrækker opmærksomheden, er værket over det andet alter på højre side, Besøgelsen af Jacopo Carucci, kaldet Pontormo (1494-1556), kirkens klenodie.
Det er udført omkring 1530 og de fire kvinder, der er portrætteret her, formår endnu i dag at fascinere beskueren på grund af kompositionens perfekte harmoni, klædningernes lethed og den aura, der udstråler af personerne.
Vi kører derfra til Poggio a Caiano, hvor Medici-villaen Ambra ligger.
Den er bygget til Lorenzo il Magnifico (den prægtige) og tegnet af Giuliano da Sangallo i 1479.
Som prototype på en renæssancevilla ligger den midt i en stor park og har tilbygninger i form af orangeri og stalde.
Det var de tidlige Mediciers foretrukne villa, og her fandt store familiebegivenheder sted.
Efter den sidste Medici Giangastones død i 1737 gik villaen som de fleste af Mediciernes ejendom i arv til deres efterfølgere som storfyrster, familien Habsburg-Lorraine.
Med Napoleons erobring af Nord- og Mellemitalien kommer Toscana ind i den franske indflydelsessfære, først som Kongeriget Etrurien og siden som en provins i kejserriget.
I denne periode undergår villaen store forandringer ude som inde på initiativ af først Marie Louise, Etruriens regent, og siden Elisa Baciocchi Bonaparte, Napoleons søster, der i 1804 blev prinsesse af Lucca og Piombino og fra 1809 storhertuginde af Toscana.
Villaen bliver sidstnævntes yndlingsresidens, og her havde hun en romance med den berømte violinist Nicolò Paganini, som afholdt en række koncerter i villaens teater.
En nyindretning finder siden sted efter at Firenze er blevet hovedstad i det nye monarki i 1860.
Kong Vittorio Emanuele tilbringer lange perioder her med sin elskerinde La bella Resina, hvilket soveværelserne i beletagen tydeligt vidner om.
I 1919 overgik villaen til den italienske stat, men stalde og avlsbygninger, som med villaen udgjorde en betydningsfuld arkitektonisk helhed, blev desværre videresolgt til private.
Villaen er et pragtfuldt eksempel på renæssancearkitektur, som er inspireret af den antikke romerske arkitekt Vetruvios teorier, men også af den lokale, landlige byggeskik.
I proportioneringen og valget af placering har man tydeligt fulgt den store florentinske arkitekt og teoretiker Albertis anvisninger, mens det plateau som bygningen er opført på leder tankerne hen på græske templer.
Giuliano Sangallo har formået at forene alle disse elementer i en stil, der vedkender sig sine rødder, men uden at være gold efterligning.
Bygningen er i det ydre nogenlunde intakt, når man ser bort fra de kurvede trapper, som fører op til terrassen.
De er skabt i begyndelsen af 1800-tallet for at lette adgangen til villaen for gæster i hestekøretøjer.
Villaens indre er som før antydet ændret flere gange.
I stueetagen besøger vi hallen, Bianca Cappellas lejlighed, med mange oprindelige detaljer, Vittorio Emanueles billardsal og villaens teater fra 1700-tallet.
Den mest interessante del af villaen er Leo Xs salon på 1.sal med smukke loftsdekorationer af Sangallo og vægmalerier af Andrea del Sarto, Pontormo og Francabiglio, som skal have arbejdet der samtidig omkring 1520 samt af Alessandro Allori, der gjorde salen færdig i 1589.
Motiverne er hentet fra den antikke romerske historie, men har klare referencer til begivenheder i Mediciernes tid.
På første etage finder vi endvidere modtagelsessalen med monokrome billeder fra begyndelsen af 1800-tallet af Giuseppe Catani, der illustrerer bygningens tilblivelse.
De øvrige værelser på denne etage er førnævnte soveværelser, som har tilhørt kong Vittorio Emanuele II og hans elskerinde Rosina.
Den store trappe, der forbinder etagerne, er skabt samtidig med de buede trapper udenfor og af samme arkitekt, Poccianti (1807).
I det blødt bakkede og frodige landskab i kommunerne Poggio a Caiano og Carmignano. producerer man fremragende DOC og DOCG vine og en ikke mindre udsøgt extravergine olivenolie, og der er en lang tradition for at producere begge.
Brillant, kaldte Cosimo IIIs livlæge Francesco Redi Carmignano-vinen i sit værk Bacco in Toscana (Bacchus i Toscana – 1673): rubinrød, der ved lagring udvikler mørk ravfarve, men også Artiminio-vinen begejstres han over: …men af en vin så ren, som de høster i Artimino, vil jeg drikke et kar.
Carmigano-vinen, som allerede var berømmet for mere end 600 år siden opnåede en vigtig anerkendelse med Cosimo IIIs navnebeskyttelse og geografiske afgrænsning af produktionsområdet. Den er således sammen med Chianti-vinen den ældste appellation i Italien.
Denne beskyttelse af områdets vin er i nyere tid blevet videreført af et lokalt konsortium, der for vinene Carmignano (sammensat af Sangiovese og Cabernet) og Chianti Montalbano (Sangiovese, Canaiolo m.fl) har opnået den prestigefyldte betegnelse DOCG, men herudover er der også en række DOC-vine som Vino Ruspo (ung og mousserende, opnået af most gæret ved lav temperatur) og den exceptionelt gode Vin Santo, produceret af hvide druer, der efter høsten er lagt til tørre på stråmåtter indtil januar og derefter presset og modnet på små fade på gårdenes lofter.
Lad os afslutte omtalen af områdets fine vine med Redis ord: det ville være en stor galskab og en forfærdelig skam at drikke Carmignano’en spædet med vand!
Vi skal selvfølgelig smage på både olivenolien og vinen, når vi nu er her, og det gør vi på godset Tenuta Capezzana, hvor vi efter en smagning af vinene og olien får serveret en let frokost.
Derfra kører vi tilbage til vores hotel.
Middag og aften til fri disposition i Figline.
10.00 Heldagsudflugt med bus, Villa Petraia / Villa Medicea di Castello i Sesto Fiorentino og Villa Medici i Cerreto Guidi.
Vi kører først til Villa Petraia.
For at kunne feriere i uforstyrret ro kunne Medicierne vælge mellem en snes villaer, og ofte faldt valget på Villa Petraia, som ligger i det blidt bakkede område nær Monte Morello, der kaldes Castello.
I 1300-tallet ejedes ejendommen af den ghibellinske familie Brunelleschi, der tro mod kejseren fra villaens mægtige tårn forsvarede sig mod de fjendtlige pisanere.
Siden kom villaen på familien Strozzis hænder, for derefter at blive erhvervet af familien Medici og deres efterfølgere Lorraine-familien.
I den korte periode efter Italiens samling i 1860, da Firenze var hovedstad, var Villa Pietraia den italienske kongefamilies sommerresidens.
I 1919 blev villaen købt af den italienske stat.
Villaen, som den fremtræder i dag, menes at være tegnet af universalgeniet Bernardo Buontalento (1536-1698).
Den domineres af et kæmpemæssigt tårn og indrammes af en smuk park all’italiano, der er i fire planer og dækker et område på halvanden hektar.
På nederste plan, parterre, kan man sidde på de opstillede bænke og nyde den vidunderlige udsigt over Firenze-sletten.
Går man derfra op mod trappeanlægget, kommer man op på figurplanet piano della figurina, det vigtigste, med den berømte statue forestillende Fiorenza (Venus), der vrider sit hår, af billedhuggeren Giambologna, der trods det italienskklingende navn var flamsk. Statuen blev bragt hertil fra den nærliggende Villa di Castello i 1700-tallet.
I villaen modtages man af en charmerende gård, der virkelig er betagende.
Den dækkes af et hvælvet loft af glas og støbejern, og overalt på vægge og i loggia er der fine fresker af Volterrano, der beretter om Mediciernes største bedrifter.
Overdækningen, der er fra omkring 1870, skyldes kong Vittorio Emanuele IIs ønske om at skabe en balsal til sønnens bryllupsfest.
Villaens interieur er for nylig blevet ført tilbage, ikke til det udseende det havde i slutningen af 1500-tallet, hvilket nok vil skuffe nogen, men til slutningen af 1800-tallet, da kongefamilien residerede her.
Det er imidlertid gjort meget gennemført, og salene ånder af atmosfære.
Urenes tikken og kunstfærdige arrangementer af silkeblomster, som er tro kopier af malerier, bidrager til denne stemning af liv.
Der er mange kuriositeter, som bl.a. de 12 trommer i empire-stil, der er omdannet til nok ikke særlig komfortable puffer, som man finder i et af de royale arbejdsværelser.
På første sal finder man i spillesalen udover et billard og andre selskabsspil en forløber for den siden så populære flippermaskine, med aftrækker til kuglen, zigzag-baner og huller med pointmarkering.
På samme etage finder man også Bella Rosinas soveværelser.
Hun var kongens elskerinde, hvilket på ingen måde blev skjult, og efter dronningens død blev hun kongelig gemalinde med titlen ”grevinde af Mirafiori”.
Inden vi forlader Villa Petraia, besøger vi kort parken i engelsk stil bag villaen, der i modsætning til haveanlægget foran med dets sirlige bede, er en naturlig grøn og frisk oase.
Vi kører herfra videre til Villa Medicea di Castello
Selv om vi her er tæt på Firenzes lufthavn, så er her utroligt fredfyldt.
Her vi koncentrere os om haven.
Villa di Castello blev opført af Cosimo I de' “Medici” i midten af 1500-tallet.
Haven, der var fyldt med springvand, statuer og en grotte, blev berømt i hele Europa. Villaen husede også nogle af de store kunstskatte i Firenze, bl.a. Sandro Botticellis renæssancemesterværker “Venus’ fødsel” og “Primavera”. Haven havde en meget stor indflydelse på udformningen af ??den italienske renæssancehave og senere den franske havestil.
Cosimo havde en stor forkærlighed for jasminer, roser og citrusplanter. Haven er i de senere år blevet restaureret af landskabsarkitekten Giorgio Galletti, og der har været et stort detektivarbejde i gang for at genskabe haveanlægget, som det så ud for næsten 500 år siden.
Den store have består af 16 “rum” omkring en kæmpe fontæne, der forestiller Hercules og Antaeus.De 16 rum er hver især dannet af mange, stramme symmetriske former. Haveplanen er baseret på harmoni og orden – de principper, som Cosimo havde planlagt at regere Firenze efter. Selvom haven som sagt er meget symmetrisk opbygget, virker den på ingen måde “stram” og kedelig. Uanset hvor man kigger hen, er der noget nyt og smukt, der fanger ens.
Derefter vil der være tid til frokost.
Om eftermiddagen køer vi til medicivillaen i Cerreto Guidi
I centrum af renæssanceelandsbyen Cerreto Guidi, på et højdedrag, ligger denne villa, der blev bygget af Cosimo I i midten af 1500-tallet som jagtresidens.
Villaen var oprindelig meget mindre og bygget af materiale fra ruinerne af Guidi-grevernes slot.
Villaens udseende er markant anderledes end dem vi tidligere har besøgt. Slående er kontrasten mellem den prunkløse, lyse, kalkede facade, og de to symmetriske, bastante ramper i et zig zag løb, af tegl og Gonfolina sten.
Ramperne, der som selve villaen er arkitekten Buontalentis værk, skulle tjene til at lette adgangsforholdene, både til fods og til hest, men også til at hindre jordskred, som havde fået det tidligere slot til at kollapse og til at skabe rum til stald og lade.
I villaen kan man se møbler fra forskellige perioder, der har tilhørt Medicifamilien samt portrætter af mange af familiens medlemmer.
På 1. salen er der indrettet et jagtmuseum med våben fra det 17. til det 19. århundrede.
Bag villaen er der en dejlig have, der domineres af en pergola af blåregn.
Efter besøget kører vi tilbage til hotellet i Figline.
20.00 Afsluttende middag på Villa Casagrande
Formiddag til fri disposition
13.30 Transfer til lufthavnen
Der flyves via München med Air Dolomiti og Lufthansa med ankomst
Kastrup 21.35                 Tilbage til forside
© 2022  \\ design: edwd.nl \\ powered by website baker