da en da da en en da id en da en tr id id eu da es de da nb eo da da nl tr de es de nb da da en tr id id eu da es de da nb eo da da nl tr de es de nb da en en da da da da da da da da da it en fr da es da da fr fr nb fr fr en sv pl en it fr da sv da da da fr es fr id da es da da fr fr fr fr fr en nn de nb en de en pl da da da da da da da da da da da da da fr ca de id da da da da fr fr fr fr fr en nn en pl de en pl fr da da da da da da da da da nb en da az en da da da de da da da da da da da da nb da da da da en en en en en en da da en et en nb da en nb da sv da da sv da it en da en de da nl de da nl en da nl en da en de da en de da da de nb da da es es en da da en da da da da da en da da en da da da gu da
For­hold­stalsvalg til Fol­ke­tin­get i Danmark
Af Jens Peter Kristensen 10. februar 20192. oktober 2020
Video fra Coag­men­to, der for­kla­rer fler­talsvalg i enkelt­mand­skred­se for folkeskoleelever
Fra Lanet­hs arti­kel fik vi med, hvor­dan De Kon­ser­va­ti­ve hav­de et yderst ambi­va­lent for­hold til nye valg­love for beg­ge kam­re – også blandt kon­ser­va­ti­ve kvin­der. For Landstin­get blev resul­ta­tet af ændrin­ger­ne i 1915, at med­lem­mer­ne sta­dig­væk væl­ges af valg­mand­skol­le­gi­er, som dog fra nu af skul­le sam­men­sæt­tes af lige­be­ret­ti­ge­de væl­ge­re – og ¼ af med­lem­mer­ne skul­le udpe­ges af det afgå­en­de Landsting 1. Alt­så væsent­ligt mere demo­kra­tisk, men med et vist kon­ser­va­tivt præg.
Men ind­fø­rel­sen af vor tids valg­må­de til Fol­ke­tin­get fik en udlø­ber til 1920 med sin sær­skil­te dramatik.
Det fol­ke­tings­valg, som i 1913 hav­de ført til, at Zah­le fra De Radi­ka­le blev rege­rings­chef, var ble­vet opgjort efter den gam­le meto­de med valg i enkelt­mand­skred­se. Resul­ta­tet er ret symp­to­ma­tisk for net­op den meto­de:2
Den ny Grund­lov, som blev for­hand­let fær­dig i for­å­ret 1915, skul­le ved­ta­ges af et nyvalgt Fol­ke­ting. Val­get blev holdt i maj 1915, og der var ikke andre grun­de til afhol­del­sen. Der var fredsvalg de fle­ste ste­der og man­dat­for­de­lin­gen blev den sam­me som i 1913.
Val­get den 22. april 1918 blev udskre­vet, for­di det aktu­el­le Fol­ke­ting jo var valgt før 1915-Grund­loven — da var Fol­ke­tin­gets valg­pe­ri­o­de 3 år, så det var alt­så et helt ordi­nært valg. Men der var fak­tisk en del emner på spil. Væl­ger­ska­ren var nu mere end for­doblet med kvin­der og tyen­de som de sær­ligt sto­re nye grup­per. Ver­denskri­gen hav­de ikke dæm­pet den poli­ti­ske menings­ud­veks­ling i lan­det, så Zah­le hav­de opta­get ’kon­trol­mi­ni­stre’ fra og med marts 1916 – fra de sto­re par­ti­er. Ven­stres og Kon­ser­va­ti­ves mini­stre hav­de for­ladt rege­rin­gen igen i janu­ar 1918 – især pga. util­freds­hed med ratio­ne­rings- og for­de­lings­po­li­tik­ken, som Zah­le ikke vil­le ændre på under kri­gen. Der var en vis uro på ven­stre­fløj­en af dansk poli­tik – ikke mindst inspi­re­ret af de uaf­hæn­gi­ge soci­al­de­mo­kra­ter i Tys­kland og af den rus­si­ske revolution.
Den ny lov om valg til Fol­ke­tin­get var natur­lig­vis et kom­pro­mis mel­lem de 4 sto­re par­ti­er. De Kon­ser­va­ti­ve kun­ne rent ud sagt ikke accep­te­re lige val­gret til Landstin­get – men i Fol­ke­tin­get vil­le de kunac­cep­te­re for­holds­mæs­sig repræ­sen­ta­tion.3 Mht. det før­ste fandt De Kon­ser­va­ti­ve ingen støt­te blandt de andre, selv om Ven­stres reel­le leder I. C. Chri­sten­sen nu plud­se­lig ikke fandt, at det haste­de så meget med at lave om på Landstin­get 4. I. C. var nok helt på det rene med, at kon­kur­ren­cen mel­lem Ven­stre og Soci­al­de­mo­kra­ti­et om at være Dan­marks stør­ste par­ti var i fuld gang.  Den for­mel­le Ven­stre-leder Klaus Ber­nt­sen, der­i­mod, stod ger­ne frem i offent­lig­he­den og tal­te varmt for kvin­ders val­gret og lige så varmt imod nogen form for poli­ti­ske pri­vil­e­gi­er, der byg­ge­de på jord­be­sid­del­se. Soci­al­de­mo­kra­ter og Radi­ka­le støt­te­de for­holds­mæs­sig repræ­sen­ta­tion. Resul­ta­tet, valg­loven af 1915, viser, at Ven­stre trak det læng­ste strå ved at argu­men­te­re for, at hvis man beholdt enkelt­mand­skred­se­ne, sør­ge­de man for, at de valg­te vir­ke­lig repræ­sen­te­re­de fol­ket på tin­ge: Køben­havn og Fre­de­riks­berg udgjor­de én valg­kreds, hvor 24 man­da­ter skul­le væl­ges efter en for­hold­stals­me­to­de (d’Hondts meto­de), mens provin­sen var opdelt i 92 enkelt­mand­skred­se, til sidst skul­le 23 til­lægs­man­da­ter for­de­les med den d’Hondtske meto­de til de par­ti­er, der lå længst fra deres pro­por­tio­na­le andel. Der var nu 139 plad­ser i Fol­ke­tin­get – plus 1 til Færø­er­ne – mod tid­li­ge­re 113. En klar for­del ved meto­den var selv­føl­ge­lig, at poli­ti­ske par­ti­er nu var offi­ci­elt aner­kend­te. Det er måske lidt stærkt at kal­de den­ne hybrid for mak­værk, men enhver sam­ti­dig iagt­ta­ger må have kun­net se, at Ven­stre vil­le bli­ve over­re­præ­sen­te­ret i provin­sen — som man var vant til — og sam­ti­dig få en mulig andel af plad­ser­ne i Hoved­sta­den – stør­re end, den man var vant til. Til­lægs­man­da­ter­ne vil­le natur­lig­vis i nogen udstræk­ning hjæl­pe min­dre partier.
Val­gets resul­tat i 1918 ses her:
Uden­for + små p. 5
Sam­men­lig­net med val­ge­ne før 1918 er der sket en klar for­bed­ring mht. for­holds­mæs­sig repræ­sen­ta­tion. Men der er sta­dig plads til for­bed­ring. Ven­stre og Radi­ka­le er mar­kant over­re­præ­sen­te­ret og Kon­ser­va­ti­ve i lige så høj grad underrepræsenteret.
De Kon­ser­va­ti­ve før­te an i arbej­det med en ny valg­lov til Fol­ke­tin­get og i begyn­del­sen af 1920 teg­ne­de det til et for­lig mel­lem dem og rege­rings­par­ti­et, De Radi­ka­le. I den­ne situ­a­tion sprang en poli­tisk bom­be: Kong Chri­sti­an X afske­di­ge­de 29. marts 1920 Zah­les rege­ring med den begrun­del­se, at han i situ­a­tio­nen var beret­ti­get til det. Og Zah­le næg­te­de at lade sin rege­ring fun­ge­re som for­ret­nings­mi­ni­ste­ri­um. Kon­gen men­te, at højeste­rets­sag­fø­rer Otto Lie­be var klar til rol­len som leder at et for­ret­nings­mi­ni­ste­ri­um. Lie­be sag­de da også ja, men egent­lig hav­de han kun fore­stil­let sig en situ­a­tion, hvor Zah­le af egen vil­je var trå­dt til­ba­ge.6
Det er ikke her ste­det for en gen­nem­gang af alle Påske­kri­sens kom­pli­ce­re­de trå­de — blot én af dem: For Ven­stre kom Zah­le-rege­rin­gens afgang sær­de­les belej­ligt og I. C. Chri­sten­sen opfor­dre­de direk­te Lie­be til at gå i gang. For­ret­nings­mi­ni­ste­ri­et skul­le natur­lig­vis bare se at få udskre­vet et Fol­ke­tings­valg – afholdt efter valg­loven af 1915. Med den util­freds­hed, der efter­hån­den hav­de opho­bet sig i befolk­nin­gen over rege­rin­gens kon­trol- og ratio­ne­rings­po­li­tik, der bare fort­sat­te i freds­tid, kun­ne Ven­stre se frem til et strå­len­de valg.
Det par­la­men­ta­ri­ske liv blev natur­lig­vis lam­met, mens det ikke-par­la­men­ta­ri­ske blom­stre­de.  Chr. X fik omsi­der i den ophe­de­de stem­ning taget sig sam­men til at drøf­te situ­a­tio­nen med de poli­ti­ske par­ti­ers lede­re. Stau­ning og I. C. trak i hver sin ret­ning. Stau­ning vandt, og Lie­be blev afske­di­get 4. april.  I. C. vil­le ikke invol­ve­res i en over­gangs­re­ge­ring, mens Stau­ning insi­ste­re­de på at få 2 soci­al­de­mo­kra­ter med i over­for­myn­der M. P. Fri­is’ ellers upo­li­ti­ske for­ret­nings­mi­ni­ste­ri­um. 7
Fri­is’ mid­ler­ti­di­ge rege­ring begynd­te arbej­det 5. april, og alle­re­de 11. april var den ny valg­lov i gen­nem 3 behand­lin­ger. I betragt­ning af de ret omfat­ten­de ændrin­ger, loven med­før­te i for­hold til den gam­le lov, må man sige, at par­ti­er­ne uden om Ven­stre næsten var fær­di­ge med tek­sten før påsken 1920.
Hoved­træk i valg­loven 1920
Vi ser lige på hoved­træk­ke­ne i valg­loven af 11. april 1920. De har holdt med ret små ændrin­ger til i dag:
Først skal det sam­le­de antal man­da­ter, 139 (her­til 1 til Færø­er­ne), for­de­les på 3 hoved­om­rå­der – Hoved­sta­den, Øer­nes Områ­de og Jyl­lands Områ­de. Den vægt, som de enkel­te områ­der ind­går med, sam­men­sæt­tes som sum­men af a) befolk­nings­tal­let, b) antal akti­ve væl­ge­re ved sene­ste valg og c) områ­dets are­al i km2 mul­ti­pli­ce­ret med 20. Det sid­ste er vist det mest ori­gi­na­le dan­ske bidrag til loven. Den­ne favo­ri­se­ring af de tyndt befol­ke­de områ­der, hvor valg­del­ta­gel­sen i øvrigt også histo­risk er høje­re end i hoved­sta­den betød i aprilval­get i 1920, at der var 12.120 regi­stre­re­de væl­ge­re pr. man­dat i hoved­sta­den, 9.186 i Øer­nes Områ­de og 8.042 i Jyl­lands Områ­de. De 3 områ­ders man­dat­tal var hen­holds­vis 24, 51 og 64 i april 1920. 8. De 110 man­da­ter var kreds­man­da­ter, de 29 til­lægs­man­da­ter. De sid­ste skul­le sik­re at stem­me­spil­det blev minimeret
Hoved­sta­den var ind­delt i 3 stor­kred­se, de 2 områ­der i 19 amtskred­se. Hver af dis­se kred­se valg­te efter deres befolk­nings­tal mel­lem 2 og 7 kreds­man­da­ter v.h.a. den d’Hondtske meto­de. Den færø­ske kreds valg­te 1. Den d’Hondtske meto­de er en divisor­me­to­de, hvor par­ti­er­nes stem­me­tal suc­ces­sivt divi­de­res med 1, 2, 3 o.s.v., og hvor n’te man­dat til­fal­der den n’te stør­ste af kvo­tien­ter­ne. 9
Så er de 110 kreds­man­da­ter plus det færø­ske for­delt. Her­ef­ter er der pro­ble­met med for­de­ling af til­lægs­man­da­ter­ne. Det fore­går ved, at man først udreg­ner hvert enkelt par­tis kvo­ta, som er den brøk­del, par­ti­et opnå­e­de af samt­li­ge afgiv­ne gyl­di­ge stem­mer på de par­ti­er som får adgang til til­lægs­man­da­ter­ne mul­ti­pli­ce­ret med 139. Man bestem­mer så i før­ste omgang man­dat­tal­let for hvert enkelt par­ti som hel­tals­de­len af kvo­ta. Når hvert par­ti har fået det antal, bli­ver de man­da­ter, der er til­ba­ge, for­delt til de par­ti­er – ét til hver – som har den stør­ste deci­mal­brøks­del, ind­til der ikke er fle­re man­da­ter at for­de­le. Den beskrev­ne meto­de kal­des stør­ste brøks meto­de.10 Det antal, der frem­kom på den­ne måde, er par­ti­er­nes sam­le­de man­dat­tal. Bemærk at det fak­tisk er sam­me meto­de, der blev brugt til at fin­de de 139 man­da­ters for­de­ling på de 3 geo­gra­fi­ske områder.
For hvert par­ti bereg­nes antal­let af til­lægs­man­da­ter som for­skel­len mel­lem antal­let fun­det ved stør­ste brøks meto­de og antal­let af opnå­e­de kreds­man­da­ter. Så opnå­el­se af kreds­man­da­ter giver adgang til kreds­man­da­ter. Hvis et par­ti ingen kreds­man­da­ter opnå­e­de, gives der kun adgang til til­lægs­man­da­ter, hvis par­ti­et i mindst ét af de geo­gra­fi­ske områ­der når et stem­me­tal, som over­sti­ger det sam­le­de antal afgiv­ne stem­mer divi­de­ret med 139 – alt­så ”gen­nem­snits­pri­sen” for et man­dat. Kun Erhvervs­par­ti­et var i den situ­a­tion i 1920. Sel­ve for­de­lin­gen fore­går her­ef­ter ved at anven­de den d’Hondtske meto­de, men nu inden for de geo­gra­fi­ske områ­ders stem­me­tal og ikke amtskred­se­nes eller stor­kred­se­nes. For de par­ti­er, som har fået et antal kreds­man­da­ter i områ­det, skal man natur­lig­vis se bort fra lige så man­ge kvo­tien­ter, som de fik kreds­man­da­ter. Et par­ti og et geo­gra­fisk områ­de udgår af pro­ces­sen, når dets sam­le­de man­dat­tal er opnået.
Med dis­se reg­ler kan det ikke undre, at ande­len af stem­mer og ande­len af man­da­ter fra april 1920 og fre­m­ef­ter føl­ger hin­an­den tæt. Val­get den 26. april 1920 blev opgjort således:
Uden­for + små 11
Da de par­ti­er, der ikke når op på det gen­nem­snit­li­ge stem­me­tal pr. man­dat, bli­ver ude­luk­ket fra til­lægs­man­da­ter­ne, får de ind­valg­te par­ti­er en smu­le stør­re repræ­sen­ta­tion i Fol­ke­tin­get, end deres stem­me­an­del beret­ti­ger til, men afvi­gel­sen er i det aktu­el­le til­fæl­de under 1 procentpoint.
Man bemær­ker, at Ven­stre fak­tisk fik sin kom­fortab­le valgsejr i april 1920 – og det blev især De Radi­ka­le, der kom til at beta­le for den. I betragt­ning af tidens split­tel­se på ven­stre­fløj­en fik Soci­al­de­mo­kra­ti­et også et godt valg.
Syste­met med til­lægs­man­da­ter var ikke en dansk opfin­del­se. Fak­tisk blev der ske­let til en svensk val­gre­form til Riks­da­gen i 1907-08. Sve­ri­ge var igen inde over ved den dan­ske Grund­lov i 1953. Ved den lej­lig­hed blev den d’Hondtske meto­des diviso­rer til kreds- og til­lægs­man­da­ter udskif­tet med dem, man bru­ger i Sverige.
Den valg­lov til Fol­ke­tin­get, der blev ind­ført i april 1920 består med fle­re små og enkel­te lidt stør­re ændrin­ger til i dag. Alle­re­de i efter­å­ret 1920 skul­le Søn­derjyl­land ind­ar­bej­des i loven. Det betød fle­re kred­se i Jyl­lands Områ­de, og at Fol­ke­tin­gets man­dat­tal gik op til 148 (plus 1 til Færø­er­ne). I 1953 ske­te der som nævnt noget med måden, man fin­der kreds- og til­lægs­man­da­ter­ne, men ændrin­gen er mere omfat­ten­de, idet Fol­ke­tin­gets stør­rel­se nu gik op til 175 + 2 fra Færø­er­ne + 2 fra Grøn­land. Des­u­den blev der ind­ført en klau­sul, der ude­luk­ke­de par­ti­er med under 2 pro­cent af stem­mer­ne. Den sid­ste stør­re ændring af loven er fra 2007. Den ændre­de de 3 klas­si­ske valg­o­m­rå­der i lyset af regions­re­for­men til et områ­de udgjort af Hoved­stads­re­gio­nen, et af Region Sjæl­land + Syd og ende­lig et områ­de bestå­en­de af Region Midt + Nord. Ved den­ne lej­lig­hed gik man for øvrigt til­ba­ge til den d’Hondtske meto­de ved for­de­lin­gen af kredsmandater.
Den vig­tig­ste driv­kraft ved ind­fø­rel­sen af for­hold­stalsvalg i Dan­mark var utvivl­s­omt den kends­ger­ning, at den helt over­væl­den­de majo­ri­tet af poli­ti­ker­ne vil­le af med den pri­vil­e­ge­re­de val­gret til Landstin­get. Så skul­le Højre/Konservative have for­holds­mæs­sig repræ­sen­ta­tion i ste­det. Noget for noget. I betragt­ning af de små til­pas­nin­ger, der har været siden 1920, kan man kon­sta­te­re, at poli­ti­ker­ne i Dan­mark er og har været meget til­fred­se med indret­nin­gens vir­ke­må­de. Helt over­ord­net er det i Dan­mark stør­ste brøks meto­de, der over­sæt­ter væl­ger­nes dom til repræ­sen­ta­tion i Fol­ke­tin­get. Og hvis det dre­jer sig om at mini­me­re for­skel­len mel­lem par­ti­er­nes kvo­ta­er og deres man­dat­tal i Fol­ke­tin­get, er det den, der vin­der. 12. Men det er alt­så set fra par­ti­er­nes syns­punkt. Og repræ­sen­te­rer de valg­te væl­ger­ne i en bestemt kreds – eller et bestemt parti?
Det at repræ­sen­te­re byer og regio­ner i en for­sam­ling af valg­te per­so­ner er ældre end det dan­ske fol­ke­sty­re – og ældre end par­ti­dan­nel­se, i hvert fald væl­ger­par­ti­er. Så i nog­le lan­de med gam­le repræ­sen­ta­ti­ve sty­re­for­mer lever end­nu valg i enkelt­mand­skred­se. I den dan­ske og mere gene­relt i den skan­di­na­vi­ske model aner­ken­des til en vis grad betyd­nin­gen af bån­det mel­lem fol­ke­tings­kan­di­da­ten og en bestemt del af lan­det. Den d’Hondtske meto­de til for­de­ling af kreds­man­da­ter bety­der net­op, at par­ti­re­præ­sen­tan­ter­ne på tin­ge kom­mer fra de kred­se, hvor par­ti­et står stærkt. Da man i 1953 gik over til en meto­de med læn­ge­re mel­lem diviso­rer­ne 13, betød det, at også sto­re par­ti­er blev mere afhæn­gi­ge af til­lægs­man­da­ter og der­med i høje­re grad skul­le repræ­sen­te­res af per­so­ner opstil­let langt fra deres ker­ne­om­rå­der. Det gik man igen bort fra i 2007.
Selv om det ikke er en natur­lov, at det er let­te­re at dan­ne en par­la­men­ta­risk stærk rege­ring i lan­de med valg i enkelt­mand­skred­se, så er det nok let­te­re at pege på situ­a­tio­ner, hvor rege­rings­dan­nel­sen er pro­ble­ma­tisk, når den par­ti­mæs­si­ge styr­ke er godt afspej­let i par­la­men­tet. Aktu­elt f.eks. i Tys­kland og Sve­ri­ge. I lan­de hvor enkelt­mand­skred­se­ne først er vun­det, når et abso­lut fler­tal er fun­det efter even­tu­elt omvalg, kan ’kome­ter’ på den poli­ti­ske him­mel nær­mest gøre det af med par­la­men­tets gam­le par­ti­er. Aktu­elt i Macrons Frank­rig, hvor La Repu­blique En Mar­che fik 308 af natio­nal­for­sam­lin­gens 577 man­da­ter efter præ­si­dentval­get. Alt­så fra 0 til over 53 pro­cent af man­da­ter­ne i én valg­pro­ces! Det er svært at se, hvor­dan noget lig­nen­de kun­ne fin­de sted med et valg­sy­stem som det danske.
Prin­cip­pet om at tyndt­be­fol­ke­de områ­der skal være over­re­præ­sen­te­re­de i Fol­ke­tin­get på bekost­ning af Hoved­sta­den, har man det til­sy­ne­la­den­de fint med her i lan­det. I april 1920 var det så grelt, at selv om Ven­stres stem­me­tal i hoved­sta­den lå pænt over lands­gen­nem­snit for stem­mer pr. kreds­man­dat, fik par­ti­et ingen valgt i Hoved­sta­dens Områ­de. Urba­ne Ven­stre­væl­ge­re måt­te alt­så lade sig repræ­sen­te­re af fyn­s­ke og jyske bøn­der.14
For­holds­mæs­sig poli­tisk repræ­sen­ta­tion har i poli­tik og lov­giv­ning i Dan­mark dre­jet sig om kred­se, områ­der og par­ti­er. Der var åben­bart ingen, der tænk­te på lov­giv­ning for at sik­re de nye del­ta­ge­re i fol­ke­sty­ret – kvin­der­ne. Selv­om nog­le i vor tid fore­slår net­op det, er det end­nu ikke sket. De før­ste kvin­der, der stil­le­de op, blev ikke vel mod­ta­get af væl­ger­ne. I 1918 blev 4 kvin­der valgt ind. Af i alt 402 opstil­le­de kan­di­da­ter var 41 kvin­der. Lysten til at stil­le op var afta­get bety­de­ligt i april 1920. Her var 18 kvin­der opstil­let ud af i alt 438. 3 blev valgt. Det var M Mal­ling Haus­chultz (Kons.) og Hel­ga Lar­sen (Soc. Dem) i Søn­dre Stor­kreds samt Elna Munch (Rad) i Østre Stor­kreds – alle 3 fik her­ved for­ny­et deres man­dat af væl­ger­ne. 15
This aut­hor does not have any more posts.
K R Skou: Dansk poli­tik. Asche­houg 2005, s 425
Tabel­ler­ne i den­ne arti­kel over Fol­ke­tings­valg er alle fra www.danmarkshistorien.dk hvor der er ind­gan­ge til de respek­ti­ve valg med kort beskri­vel­se af valg­te­ma­er samt val­gre­sul­ta­ter. Tabel­ler­ne er igen hen­tet direk­te fra Dan­marks Sta­ti­stik, som i øvrigt i hvert af til­fæl­de­ne adva­rer om, at der er en vis usik­ker­hed om de tal som pro­cen­tan­gi­vel­ser­ne byg­ger på pga. man­gel­fuld indberetning.
Laneth: Noter nr 218, sep­tem­ber 2018 s 32 ff
S Mørch: 24 stats­mi­ni­stre. Gyl­den­dal 2000, s 124
1 enkelt­mand­skreds gik til en per­son uden for par­ti­er­ne. De små nye ven­stre­fløjs­par­ti­er fik ikke valgt nogen.
S Mørch: Op. Cit. S 129ff
Sta­ti­sti­ske Med­del­el­ser, 4. Ræk­ke, 60. Bind, 3. Hæf­te. Fun­det på http://www.dst.dk/Site/Dst/Udgivelser/GetPubFile.aspx?id=20224&sid=valg1920
Kvo­tient er det tal som frem­kom­mer af divi­sio­nen af stem­me­tal med et af tal­le­ne 1, 2, 3 osv. Hvis 3 par­ti­er med stem­me­tal­le­ne 335, 200 og 65 skal for­de­le 4 man­da­ter mel­lem sig efter den d’Hondske meto­de fore­ta­ger vi divi­sio­ner­ne af stem­me­tal­le­ne med hhv. 1, 2 og 3, Det giver her 335, 167,5 og 111,67 for før­ste stem­me­tal 200, 100 og 66,67 for det næste og ende­lig 65, 32,5 og 21,67 for det tred­je. De 4 stør­ste kvo­tien­ter er 335, 200, 167,5 og 111,67, så 3 man­da­ter går til det stør­ste par­ti, 1 går til det næst­stør­ste, 0 til det mindste.
Hvis 3 par­ti­er med stem­me­tal­le­ne 335, 200 og 65 skal for­de­le 4 man­da­ter mel­lem sig vha. stør­ste brøks meto­de, reg­nes først deres kvo­ta­er ud. De bli­ver 2,2, 1,3 hhv. 0,4: Først går 2 man­da­ter til før­ste par­ti her­ef­ter 1 man­dat til andet par­ti og 0 til tred­je par­ti. Der er ét man­dat der ikke er for­delt, og det går til det mind­ste par­ti, for det har den stør­ste deci­mal­brøks­del, nem­lig 0,4
Ud over de små par­ti­er stil­le­de en ræk­ke enkelt­per­so­ner op i deres valg­kreds, I mod­sæt­ning til 1918-val­get opnå­e­de ingen af dem valg.
E T Poul­sen: Mate­ma­tik og ret­fær­dig­hed. Gyl­den­dal 2000. s 56 og 68.
Den skan­di­na­vi­ske divisor­me­to­de, også kal­det den modi­fi­ce­re­de Sain­te-Lagüe metode.
Sta­ti­sti­ske Med­del­el­ser, 4. Ræk­ke, 60. Bind, 3. Hæf­te. s 68 og 73.
End­nu i valg­loven fra 2007 spil­ler are­a­let af lands­de­len en posi­tiv rol­le, men da både ind­byg­ger­tal og are­al for Hoved­sta­dens lands­del er vok­set kraf­tigt i for­hold til 1920 er for­skel­le­ne ikke nær så påfal­den­de nu som før 2007, se https://da.wikipedia.org/wiki/Valgkredse_i_Danmark
Sta­ti­sti­ske Med­del­el­ser, 4. Ræk­ke, 60. Bind, 3. Hæf­te. s 16 – 18 og 80 – 81
Arkiveret i kassen med Artikler
Eks­pe­ri­men­tet der slog fejl — asylpolitik
Bre­xit. Far­vel til EU, hvorfor?
1 kommentar til “For­hold­stalsvalg til Fol­ke­tin­get i Danmark”
Lars Peter Visti Hansen siger:
18. februar 2019 kl. 13:43
Spæn­den­de læs­ning. Tak for det
Skriv et svar Annuller svar
Din e-mailadresse vil ikke blive publiceret. Krævede felter er markeret med *
Fremmedkrigere - Danskere i krig under andre faner
Rejsekursus: Iran i fortid og nutid (AFLYST)
Sparring med fagkonsulent Karen Steller Bjerregaard.
For ALLE gymnasiale historielærere, det kræver ikke medlemskab af historielærerforeningen, kun en konto her på hjemmesiden.
Copyright © 2022 Historielærerforeningen
Administrer samtykke til cookies
For at give dig de bedste oplevelser bruger vi "cookies" til at huske, hvilke sider du besøger. Vi sælger eller videregiver ikke data om dig til tredjepart.
Funktionsdygtig Funktionsdygtig Altid aktiv
Den tekniske lagring eller adgang er strengt nødvendig med det legitime formål at muliggøre brugen af en specifik tjeneste, som abonnenten eller brugeren udtrykkeligt har anmodet om, eller udelukkende med det formål at overføre en kommunikation via et elektronisk kommunikationsnet.
Te technical storage or access is necessary for te legitimate purpose of storing preferences that are not requested by te subscriber or user.
Te technical storage or access that is used exclusively for statistical purposes. Den tekniske lagring eller adgang, der udelukkende anvendes til anonyme statistiske formål. Uden en stævning, frivillig overholdelse fra din internetudbyders side eller yderligere optegnelser fra en tredjepart kan oplysninger, der er gemt eller hentet til dette formål alene, normalt ikke bruges til at identificere dig.
Den tekniske lagring eller adgang er nødvendig for at oprette brugerprofiler med henblik på at sende reklamer eller for at spore brugeren på et websted eller på tværs af flere websteder med henblik på lignende markedsføringsformål.
Vælg muligheder Manage services Vælg forhandler Læs mere om disse formål
Godkend Afvis alle cookies Se præferencer Gem præferencer Se præferencer