da en da da en en da id en da en tr id id eu da es de da nb eo da da nl tr de es de nb da da en tr id id eu da es de da nb eo da da nl tr de es de nb da en en da da da da da nb de da da en en en en en en en da da en da en da da de nb nb da da da da da da da da da da da da da nn da da da da da da da da da da da nl da da sv da da da sv da it en da en de da nl de da nl en da nl en da en de da en de da da de nb da da es es en da da en da da da da da en da da en da da da gu da
Af Ulrik Langen 26. november 201520. februar 2021
(Du skal være med­lem af for­e­nin­gen og log­get ind for at se indholdet.)
Pro­fes­sor i 1700-tal­lets histo­rie ved Køben­havns Uni­ver­si­tet og forfatter
This aut­hor does not have any more posts.
Arkiveret i kassen med Artikler
Del­tag i inter­na­tio­nalt udvik­lings­pro­jekt om EU’s historie
Noter #207: For­tid og fortælling
2 kommentarer til “Histo­rie, fik­tion og fortælling”
For­tæl­ling, for­mid­ling, fik­tion og fup
En replik til Ulrik Langen
I Noters tema­num­mer om For­tid og for­tæl­ling får – eller til­ta­ger Ulrik Lan­gen sig – rol­len som den histo­ri­e­fag­li­ge auto­ri­tet, der vil vise os vej og træk­ke grænser.
Det gør han med den sym­pa­ti­ske hen­sigt at give for­tæl­lin­gen stør­re legi­ti­mi­tet som fag­lig for­mid­lings­form og der­i­gen­nem brin­ge glæ­den ved den gode histo­rie til­ba­ge til faget.
Selv er han gået i for­vej­en – eller nær­me­re i udbrud på bog­mar­ke­det med for­tæl­lin­ger om nat­tens ger­nin­ger, tyve og hundemord.
Lan­gen beto­ner alle­re­de i ansla­get til sin arti­kel Histo­rie, fik­tion og for­tæl­ling (Noter nr. 207/side 10–12), at histo­ri­e­for­tæl­lin­gen som frem­stil­lings­form rum­mer sto­re mulig­he­der som led i en fag­lig for­mid­ling, og at sel­ve hand­lin­gen at for­tæl­le har været en under­vur­de­ret måde at kom­mu­ni­ke­re viden­ska­be­li­ge resul­ta­ter på.
Næsten sam­ti­dig gør han også en anden ting. Han væl­ger for histo­ri­e­vi­den­ska­bens og klar­he­dens skyld at træk­ke en skarp græn­se mel­lem histo­rie og fik­tion. Her­med mener han, at film­folk og roman­for­fat­te­re i mod­sæt­ning til histo­ri­ke­re ikke er bun­det af sand­heds- og dokumentationskrav.
Når det bli­ver pin­det ud på den måde, kan jeg ikke være mere enig. Men når fag­hi­sto­ri­ke­re i prak­sis begyn­der at for­tæl­le og fore­ta­ger sprog­li­ge og for­tæl­le­tek­ni­ske valg, opstår de vil­kår og udfor­drin­ger, som artik­len ikke medtæn­ker og der­for hel­ler ikke rum­mer svar på. Teo­re­tisk og fag­ligt set har Ulrik Lan­gens arti­kel her sin blin­de plet.
Det er nem­lig på ingen måde gra­tis og risi­kof­rit at tage spro­get i besid­del­se. Der lig­ger pri­o­ri­te­rin­ger, valg og der­med også tolk­nin­ger af for­ti­den i de måder, vi væl­ger at vink­le og for­tæl­le histo­ri­er på. Og sådan er det – også selv om vi hele vej­en bestræ­ber os på at for­tæl­le sand­he­den og kun sandheden.
Sagen er nem­lig den, at den enkel­te for­tæl­lings form er og bli­ver en kon­struk­tion. Lige fra begyn­del­sen, fra det aller­før­ste anslag har for­tæl­leren bun­det sig til en bestemt for­tæl­lemå­de og en gen­re, som er med til af for­me den opfat­tel­se af histo­ri­en, som det er for­tæl­lin­gens pro­jekt at formidle.
I enhver for­tæl­ling, hvad enten det dre­jer sig om for­søg på fag­lig for­mid­ling eller fup og fik­tion kan ind­hold og form, mate­ri­a­le og struk­tur, ikke skil­les ad. Enhver for­tæl­ling gestal­ter en fore­stil­lings­ver­den. Og de måder, den enkel­te for­tæl­ling vir­ker på, resul­te­rer i, at tek­sten kom­mu­ni­ke­rer en spe­ci­fik mening og for­stå­el­se. Lige meget om for­tæl­lin­gen er fup, fik­tion eller fag­lig for­mid­ling laver for­tæl­leren et plot og bru­ger spro­get og de sam­me typer af for­tæl­le­tek­ni­ske greb. Fik­tions­for­fat­te­ren og histo­ri­ke­ren befin­der sig såle­des ikke i fuld­stæn­digt adskil­te verdener.
Jeg vil ger­ne kon­kret illu­stre­re udfor­drin­ger­ne ved fag­lig for­mid­ling ved at vise tre for­skel­li­ge kor­te anslag til en for­tæl­ling om van­ske­lig­he­der­ne ved at for­tæl­le en til­nær­mel­ses­vis sand histo­rie på en fag­ligt for­svar­lig måde.
Eksemp­ler­ne stam­mer fra min intro­duk­tion til meta­hi­sto­rie,( se http://www.emu.dk/sites/default/files/Historiefort%C3%A6lling%20og%20Metahistorie.pdf).
De rum­mer på sin vis en slags metakom­mu­ni­ka­tion, for­di de net­op dre­jer sig om histo­ri­e­fa­gets kom­plek­se for­hold til det at for­tæl­le en sand historie:
Eksem­pel 1: Anslag til en aktualisering
I en nuti­dig sam­men­hæng er det en udbredt opfat­tel­se, at vi møder ver­den og for­står den gen­nem for­tæl­lin­ger. Det kan postu­le­res at være en ind­sigt af nær­mest evig gyl­dig­hed, men lige nu fyl­der fore­stil­lin­gen næsten for meget på alt for man­ge områ­der: Virk­som­he­der, cen­tra­le per­so­ner og moder­ne orga­ni­sa­tio­ner isce­ne­sæt­ter sig gen­nem storytel­ling. Medi­er­ne laver alle­sam­men noget, de kal­der ”histo­ri­er”, og erin­drings­forsk­ning, nuti­di­ge teo­ri­er om iden­ti­tet og man­ge såkald­te selv­hjælps­bø­ger nær­mest druk­ner os i ”nar­ra­ti­ver” – et begreb, der stam­mer fra lat­in og egent­lig bare – uden at læg­ge noget sær­ligt til – bety­der for­tæl­ling, eller det, der angår en for­tæl­ling eller en måde at for­tæl­le på.
Så er vi ved at være der …
Eksem­pel 2: Anslag til en skep­tisk histo­ri­e­fag­lig til­gang til sel­ve det at fortælle
Det moder­ne histo­ri­e­fag, der udvik­le­de sig i 18- og 1900-tal­let, inter­es­se­re­de sig – når det kom til styk­ket – langt mere for den kri­ti­ske for­dy­bel­se i sit mate­ri­a­le end for det at fortælle.
Det lå lige­som i den kil­de­kri­ti­ske meto­des ind­byg­ge­de logik, at det var nød­ven­digt at stil­le sig skep­tisk an, når det hand­le­de om at vur­de­re sand­heds­vær­di­en af beret­nin­ger om og fra for­ti­den. Og fra den fag­li­ge posi­tion blev det nær­lig­gen­de også at være til­ba­ge­hol­den­de, når det dre­je­de sig om at skri­ve histo­rie og for­tæl­le selv.
For hvor­dan kun­ne den seri­ø­se histo­ri­ker ellers sik­re sig, at hans eller hen­des histo­ri­eskriv­ning ikke kom til at lig­ne alle de andre løs­ag­ti­ge for­tæl­legen­rer, som ikke mindst skøn­lit­te­ra­tu­ren udvik­le­de og benyt­te­de sig af?
Eksem­pel 3: Anslag til en ny fag­lig begyndelse
Det er umu­ligt at kom­mu­ni­ke­re fag­lig viden og for­mid­le histo­rie uden at for­tæl­le. Der­for må vi i histo­rie væn­ne os til og lære at elske, at for­tæl­lin­gen og der­med spro­get og alle sprog­bru­gens kon­ven­tio­ner – det vil sige spro­gets og de for­skel­li­ge gen­rers uskrev­ne, men almin­de­lig aner­kend­te spil­le­reg­ler – ind­går i det vi gør, når vi for­mid­ler viden og til­ken­de­gi­ver hold­nin­ger til både den og til hin­an­den. Alt­så når vi for­tæl­ler historier.
Til trods for at de tre anslags for­skel­lig­hed, hand­ler de dybest set om det sam­me – om, at vi i faget histo­rie på sam­me tid er fri­sat til – og bun­det af – at for­tæl­le histo­ri­er og der­i­gen­nem orga­ni­se­re en for­stå­el­se af den for­tid og det ople­ve­de for­ti­di­ge liv, vi beskæf­ti­ger os med.
Vores for­mid­ling af det san­de eller plau­sib­le kom­mer til udtryk gen­nem spro­get, og det fag­li­ge input kan ikke fri­gø­re sig fra, at de måder vi for­tæl­ler på bli­ver en inte­gre­ret del af den mening, vi for­mid­ler. På nog­le områ­der er histo­ri­ke­re og fik­tions­for­fat­te­re alli­ge­vel på en måde i sam­me båd. Alle er vi bun­det af de sprog­li­ge og for­tæl­le­tek­ni­ske valg, vi hver især foretager.
Det kan undre, at Ulrik Lan­gen ikke mener, at det var nød­ven­digt at gå dybe­re ned i for­tæl­le­tek­ni­ske spørgs­mål og meta­hi­sto­ri­ske pro­blem­stil­lin­ger. Men hans fra­valg bety­der, at hans arti­kel ender med blot at krat­te i overfladen.
På for­la­get Colum­bus’ hjem­mesi­de lig­ger der i øvrigt en kort elev­ret­tet intro til det at kon­stru­e­re og ana­ly­se­re histo­ri­e­for­tæl­lin­ger (se http://forlagetcolumbus.dk/uploads/tx_tcfiledownload/Historiefortaelling.pdf ).
Den­ne replik blev trykt i Noter #208, marts 2016.
Pingback: Forfra - om udfordringen ved at skrive i historie » Historielærer.dk
Skriv et svar Annuller svar
Din e-mailadresse vil ikke blive publiceret. Krævede felter er markeret med *
Fremmedkrigere - Danskere i krig under andre faner
Rejsekursus: Iran i fortid og nutid (AFLYST)
Sparring med fagkonsulent Karen Steller Bjerregaard.
For ALLE gymnasiale historielærere, det kræver ikke medlemskab af historielærerforeningen, kun en konto her på hjemmesiden.
Copyright © 2022 Historielærerforeningen
Administrer samtykke til cookies
For at give dig de bedste oplevelser bruger vi "cookies" til at huske, hvilke sider du besøger. Vi sælger eller videregiver ikke data om dig til tredjepart.
Funktionsdygtig Funktionsdygtig Altid aktiv
Den tekniske lagring eller adgang er strengt nødvendig med det legitime formål at muliggøre brugen af en specifik tjeneste, som abonnenten eller brugeren udtrykkeligt har anmodet om, eller udelukkende med det formål at overføre en kommunikation via et elektronisk kommunikationsnet.
Te technical storage or access is necessary for te legitimate purpose of storing preferences that are not requested by te subscriber or user.
Te technical storage or access that is used exclusively for statistical purposes. Den tekniske lagring eller adgang, der udelukkende anvendes til anonyme statistiske formål. Uden en stævning, frivillig overholdelse fra din internetudbyders side eller yderligere optegnelser fra en tredjepart kan oplysninger, der er gemt eller hentet til dette formål alene, normalt ikke bruges til at identificere dig.
Den tekniske lagring eller adgang er nødvendig for at oprette brugerprofiler med henblik på at sende reklamer eller for at spore brugeren på et websted eller på tværs af flere websteder med henblik på lignende markedsføringsformål.
Vælg muligheder Manage services Vælg forhandler Læs mere om disse formål
Godkend Afvis alle cookies Se præferencer Gem præferencer Se præferencer