da en da da en en da id en da en tr id id eu da es de da nb eo da da nl tr de es de nb da da en tr id id eu da es de da nb eo da da nl tr de es de nb da en en da de nb da de da nb nb da da da da da da da da da da da da nb nb nb en da da fr da da da da en nl da en da da en da da da da da da nb en da da en en la en en en en en en da da en sv en da da da sv da it en da en de da nl de da nl en da nl en da en de da en de da da de nb da da es es en da da en da da da da da en da da en da da da gu da
Af Mathias Strand 12. maj 20191. april 2022
Mest læste i denne måned
Illu­mi­na­ti for viderekomne 52 visninger | af Mathias Strand
Histo­ri­e­læ­re­rens øvelsesbog 49 visninger | af Anders Bærholm Frikke
Film i historie 34 visninger | af Anders Bærholm Frikke
USA’s histo­rie til ca. 1900 23 visninger | af Ulrik Grubb
På spo­ret af DEN NYE VERDEN 20 visninger | af Ulrik Grubb
Rusland på tværs 19 visninger | af Axel Moos
Lov og ansvar 19 visninger | af Jon A.P. Gissel
Den moder­ne verden 17 visninger | af Christian Bojesen
Vores ver­dens­hi­sto­rie 1 15 visninger | af Niels Nøddebo Petersen
En histo­rie om de natio­nal­li­be­ra­le og demokratiet 14 visninger | af David Kyng
Pay­ba­ck time 1 kommentar | 678 visninger | af Axel Moos
Vores ver­dens­hi­sto­rie 1 1 kommentar | 831 visninger | af Niels Nøddebo Petersen
Den moder­ne verden 1 kommentar | 370 visninger | af Christian Bojesen
Læs uddrag hos forlaget
“Hvor­hen Euro­pa?” spør­ger Uffe Øster­gård, og sva­rer med en suveræn syn­te­se af tusind års euro­pæ­isk histo­rie der vil udfor­dre både uni­o­nens til­hæn­ge­re og dens mod­stan­de­re.
EU har para­doksalt styr­ket natio­nal­sta­ter­ne sam­ti­dig med, at væl­ger­ne fryg­ter, at deres natio­na­le suveræ­ni­tet er ved at for­svin­de i Bruxel­les. Euro­pas befolk­nin­ger føler sig snydt af Uni­o­nens tek­no­kra­ti­ske og eli­tæ­re sam­ar­bejds­må­de. Og når de bli­ver spurgt, stem­mer de nej til mere uni­on.
Hver­ken til­hæn­ge­re eller mod­stan­de­re tør tro på at EU har styr­ket natio­nal­sta­ter­ne. Der­for er EU nu i stør­re van­ske­lig­he­der end nogen sin­de. I ste­det for mere uni­on har Euro­pa fået natio­na­lis­me, Bre­xit og lan­de på kant med demo­kra­ti­et.
Uffe Øster­gård insi­ste­rer på at vi kan lære af histo­ri­en. “Hvor­hen Euro­pa?” er et godt sted at star­te. Euro­pas histo­rie slut­ter ikke her. Den er begyn­del­sen på de næste tusind år, hvor Euro­pa kom­mer til at spil­le en helt anden rol­le end vi har væn­net os til. Euro­pa fik fem­hund­re­de år som domi­ne­ren­de kon­ti­nent i ver­den. Men efter den euro­pæ­i­ske ver­denskrig 1914–45 er det slut – på trods af EU.
Uffe Øster­gård (1945-), ph.d., er pro­fes­sor eme­ri­tus i dansk og euro­pæ­isk histo­rie ved CBS. Han er en af Dan­marks skar­pe­st pro­fi­le­re­de stem­mer i Euro­pa­de­bat­ten, og stør bag en lang ræk­ke udgi­vel­ser: bl.a. Euro­pas ansig­ter, Natio­na­le sta­ter og poli­ti­ske kul­tu­rer i en ny gam­mel ver­den (1992) og Hvor­for er dan­sker­ne dan­ske? (2017).
Euro­pas snar­li­ge død har været annon­ce­ret så man­ge gan­ge, at det næsten nær­mer sig en kli­ché. Mest beryg­tet og berømt er natur­lig­vis den tyske kul­tur­hi­sto­ri­ker Oswald Speng­lers pro­fe­ti­er i ’Aften­lan­dets under­gang’ fra 1922, som blev skre­vet efter 1. ver­denskrigs afslut­ning – en begi­ven­hed, der i vore dage betrag­tes som begyn­del­sen på enden for Euro­pas domi­nans. Kig­ger man på Euro­pa i dag anno 2019, ser det dog unæg­te­lig ud til, at der er noget om snak­ken. Pro­ble­mer­ne for EU – og der­med også for Euro­pa som frem­ti­dig tone­an­gi­ven­de glo­bal fak­tor – er legio: aldren­de befolk­ning, ulø­se­lig migrant­kri­se, øko­no­mi­ske pro­ble­mer i især Syd­eu­ro­pa, under­mi­ne­ring af rets­sta­ten i Øst­eu­ro­pa, natio­na­li­stisk ene­gang i alle lan­de­ne og så selv­føl­ge­lig de to sto­re onder: ame­ri­kansk lige­gyl­dig­hed over for Euro­pa og Bre­xit. Der­for er det en selv­føl­ge, at dansk euro­pa­hi­sto­ri­es nestor, Uffe Øster­gaard, giver sin ana­ly­se af aften­lan­dets skumringstid.
Til­ba­ge står dog ind­tryk­ket af en uhy­re oply­sen­de bog skre­vet af en frem­ra­gen­de for­tæl­ler med sublimt histo­risk over­blik, der spæn­der så bredt som buen kan hol­de og et par gan­ge lidt mere.
Uffe Øster­gaard er en mand med en impo­ne­ren­de stor histo­risk viden og en ene­stå­en­de evne til at for­mid­le den. I den­ne bog har han net­op sat sig for, og fået frie hæn­der af sit for­lag, til dels at for­tæl­le den euro­pæ­i­ske histo­rie som et over­le­gent vue over kon­ti­nen­tets histo­rie. I den før­ste halv­del af bogen demon­stre­rer han, at han er i stand til at sam­le trå­de­ne fra en lang og kom­pleks histo­rie til en sam­men­hæn­gen­de for­tæl­ling, der i hvert fald får den­ne anmel­der til med glæ­de at ven­de side efter side i en ellers omfat­ten­de bog. Ved læs­nin­gen føler man nær­mest, at man er til et ende­løst fored­rag med Øster­gaard – og man føler sig godt under­holdt. Kapit­ler­ne spæn­der vidt – fra ukrainsk kir­ke­hi­sto­rie til ibe­risk stormagts­tid og fra bri­tisk sære­gen­hed til Mus­so­li­nis drøm om et nyt Romer­ri­ge. I den­ne del af bogen bli­ver man præ­sen­te­ret for en af Øster­gaards til­gan­ge til histo­ri­en, der er inspi­re­ret af den fran­ske histo­ri­ker Fer­nand Brau­dels teo­ri om ’la longue durée’ (den lan­ge histo­rie), alt­så at de århund­re­delan­ge struk­tu­rer spil­ler den måske afgø­ren­de rol­le i dan­nel­sen af nuti­dens men­ne­ske og kul­tur. Der­for mener han eksem­pel­vis, at den esti­ske erfa­ring med pro­te­stan­tis­men samt den geo­gra­fi­ske pla­ce­ring spil­ler en langt stør­re rol­le end 50 års kom­mu­nis­me i dan­nel­sen af den esti­ske, skan­di­na­vi­ske natio­nal­ka­rak­ter. Er man bekendt med Øster­gaards tid­li­ge­re udgi­vel­ser eller vel­be­van­dret i euro­pæ­isk histo­rie, er der ikke så meget nyt i den­ne del af bogen, men man får til gen­gæld hele pak­ken i yderst kom­pri­me­ret og let­læ­se­lig form.
Bogens anden halv­del beskæf­ti­ger sig dels med årsa­ger­ne til, at Euro­pa stik mod alle odds og for­ud­si­gel­ser i sol og måne under­lag­de sig resten af ver­den i ca. 500 år, dels med årsa­ger­ne til, hvor­for Euro­pa går en helt anden frem­tid i møde, hvor vi spil­ler tredjeviolin.
En af Øster­gaards hoved­po­in­ter i anden halv­del af bogen er, at Euro­pas glo­ba­le domi­nans var en ano­ma­li i en ver­dens­hi­sto­rie domi­ne­ret af Kina, og at den 500-åri­ge paren­tes nu erstat­tes med en back to nor­mal. For­kla­rin­gen på både euro­pæ­isk domi­nans og dens afslut­ning fin­der Øster­gaard i fra­væ­ret af et impe­ri­um i Euro­pa. Efter Romer­ri­gets fald for­må­e­de ingen cen­tral magt at under­læg­ge sig kon­ti­nen­tet, der i ste­det krystal­li­se­re­des i en myri­a­de af stats­sam­men­slut­nin­ger. Det gav en utro­lig dyna­mik, der resul­te­re­de i euro­pæ­er­nes under­læg­ning sig af ver­den, men fra­væ­ret af et impe­ri­um, er også det, der nu er årsa­gen til stor­heds­ti­dens afslut­ning. I Kina sty­rer cen­tral­mag­ten med hård hånd et områ­de med et ind­byg­ger­tal det dob­bel­te af EU, hvor­i­mod euro­pæ­er­ne mod­ar­bej­der hinanden.
Men var Kina nu vir­ke­ligt den sto­re glo­ba­le spil­ler, som Øster­gaard gør lan­det til, og som beret­ti­ger ham til at tale om en til­ba­ge­ven­den til nor­men efter en 500-årig euro­pæ­isk paren­te­tisk domi­nans? Kina blev jo i lan­ge peri­o­der svæk­ket af mongolsk ero­bring, kul­tu­relt og reli­gi­øst var lan­det under ind­fly­del­se fra nabo­mag­ter­ne og i vari­e­ren­de grad var de mus­lim­ske riger de helt sto­re regio­na­le spil­le­re mel­lem 800 og 1500. At tale om glo­bal magt giver ingen mening før år 1500 og selv­om man begræn­ser det til eura­sisk domi­nans, er der hel­ler ikke en sådan før 1492 påbe­gynd­te det, der kul­mi­ne­re­de med 1800-tal­lets ende­gyl­di­ge euro­pæ­i­ske domi­nans. Kina hav­de den­gang som nu ingen stor inter­es­se i domi­nans af andet end deres umid­del­ba­re græn­se­om­rå­der – i peri­o­der måske resten af Sydøst­a­si­en — men det var på ingen måde noget, der lig­ne­de den kul­tu­relt-øko­no­mi­ske euro­pæ­i­ske påvirk­ning af resten af ver­den. Ingen kan betviv­le, at Euro­pas tid som domi­ne­ren­de magt er ende­gyl­digt ovre, og at frem­ti­den mulig­vis til­hø­rer Kina, men at det er en til­ba­ge­ven­den til en nor­ma­li­tet, er der i hvert fald ikke enty­digt histo­risk belæg for.
Hvad frem­ti­den brin­ger, ønsker Øster­gaard ikke at give et til­bunds­gå­en­de bud på, men pole­misk for­mu­le­ret ser han det som en blan­ding af Vene­dig og Bel­gi­en under en over­na­tio­nal struk­tur lig Det tyskro­mer­ske riges ind­hold­støm­te insti­tu­tio­ner i slut­nin­gen af 1700-tal­let. Så et EU mere af navn end af gavn, vene­ti­ansk for­dums stor­hed og skøn­hed redu­ce­ret til moment­vis paro­disk hjem­stavns­mu­se­um for at til­freds­stil­le kine­si­ske turi­ster og bel­gisk poli­tisk dys­funk­tion. Det for­hin­drer dog iføl­ge Øster­gaard ikke høj leve­stan­dard. Det er mulig­vis ikke en så dyster frem­tid for euro­pæ­er­ne. Men for resten af ver­den vil Euro­pas afsked som betyd­nings­fuld spil­ler være et kolos­salt tab.
Sine ste­der lider bogen under – og det er den nok stør­ste anke — at Øster­gaard begi­ver sig ud i lan­ge digres­sio­ner og sted­vi­se gen­ta­gel­ser. Her kun­ne en skar­pe­re redak­tion have holdt ham på spo­ret. Til­ba­ge står dog ind­tryk­ket af en uhy­re oply­sen­de bog skre­vet af en frem­ra­gen­de for­tæl­ler med sublimt histo­risk over­blik, der spæn­der så bredt som buen kan hol­de og et par gan­ge lidt mere.
Arkiveret i kassen med Anmeldelser
Skriv et svar Annuller svar
Din e-mailadresse vil ikke blive publiceret. Krævede felter er markeret med *
Fremmedkrigere - Danskere i krig under andre faner
Rejsekursus: Iran i fortid og nutid (AFLYST)
Sparring med fagkonsulent Karen Steller Bjerregaard.
For ALLE gymnasiale historielærere, det kræver ikke medlemskab af historielærerforeningen, kun en konto her på hjemmesiden.
Copyright © 2022 Historielærerforeningen
Administrer samtykke til cookies
For at give dig de bedste oplevelser bruger vi "cookies" til at huske, hvilke sider du besøger. Vi sælger eller videregiver ikke data om dig til tredjepart.
Funktionsdygtig Funktionsdygtig Altid aktiv
Den tekniske lagring eller adgang er strengt nødvendig med det legitime formål at muliggøre brugen af en specifik tjeneste, som abonnenten eller brugeren udtrykkeligt har anmodet om, eller udelukkende med det formål at overføre en kommunikation via et elektronisk kommunikationsnet.
Te technical storage or access is necessary for te legitimate purpose of storing preferences that are not requested by te subscriber or user.
Te technical storage or access that is used exclusively for statistical purposes. Den tekniske lagring eller adgang, der udelukkende anvendes til anonyme statistiske formål. Uden en stævning, frivillig overholdelse fra din internetudbyders side eller yderligere optegnelser fra en tredjepart kan oplysninger, der er gemt eller hentet til dette formål alene, normalt ikke bruges til at identificere dig.
Den tekniske lagring eller adgang er nødvendig for at oprette brugerprofiler med henblik på at sende reklamer eller for at spore brugeren på et websted eller på tværs af flere websteder med henblik på lignende markedsføringsformål.
Vælg muligheder Manage services Vælg forhandler Læs mere om disse formål
Godkend Afvis alle cookies Se præferencer Gem præferencer Se præferencer