da en da da en da da en sv en da sv da da en nl da en de id da da da da da fi sl en da da da da da da da da da da en en en sk en da da da da da da da en da en en en en en pt en en fr en en en en sv en fr en de en de en fr en fr en fr en sv en en en fr en en en ja en fr en de en fr en es en nb en fr en de en en en en en sv en de en de en fr en en en fr en it en fr en en en en en en da de da ca da da da da da da da da da
★ 18. januar 1830     ✟ 21. januar 1907
Ole Jørgensen kom til verden på en gård nær Helsingør. Da han nåede en alder, hvor han skulle begynde sin skolegang, fik han skarlagensfeber og mistede som følge deraf hørelsen. I 1840 blev han elev på Det Kgl. Døvstummeinstitut, hvor han tilmed lærte skomagerfaget. I 1846 vendte han, efter sin konfirmation, tilbage til sin hjemstavn, hvor han fik arbejde som skomager.
I 1854 blev han ansat som skomagerlærer på Døvstummeinstituttet, hvor han siden fejrede 25, 40 og 50 års jubilæum.
I 1866 skete 2 begivenheder, der ændrede hans liv: Den 19. august giftede han sig med en hørende. Ole Jørgensens hustru skulle siden blive ejendommens første vicevært. Og den 18. november stiftede han Døveforeningen af 1866, som han stod i spidsen for i ca. 38 år – bortset fra en periode i 1885-1886, hvor han på grund af sygdom midlertidigt måtte overdrage viceformandsposten til F. Schultz. (historien om stiftelsen kan se andetsteds).
En stor begivenhed i hans liv indtraf den 28. december 1891, da han af kong Christian IX blev udnævnt til Dannebrogsmand og tildelt fortjenstmedaljen i sølv.
I 1904 trak han sig tilbage som viceformand og blev æresmedlem af ”1866”.
I foreningen var han venligheden og gæstfriheden selv. Lige til det sidste havde han de døve i tankerne. H. J. Ketting skrev i sin nekrolog disse meget karakteristiske ord i 1907:
”Da jeg på hans fødselsdag den 18. januar kom ud i alderdomshjemmet for at hilse på ham – da lå han på sit dødsleje, men han smilte mig dog så venligt i møde, at han næsten igen blev den gamle, og så rakte han hånden op og sagde i håndalfabetet: ”Tak for al Deres opmærksomhed og hilsen og tak til alle på Instituttet”.
Ole Jørgensen døde den 21. januar 1907 – i hjertet af den forening, han godt 40 år forinden havde gjort til virkelighed.
Ved hans begravelse den 27. januar 1907 deltog ca. 300 mennesker, flere end Døves Kirke kunne rumme. I 1916 blev rejst et mindemærke på hans grav på Assistens Kirkegård, hvor han hviler blandt enkelte andre berømtheder.
Mindestenen blev i 2010 flyttet fra Assistens kirkegård til Døves Kirke.
CARL PETER RICHARD BECKER
★ 9. februar 1871     ✟ 21. juli 1942
Carl Becker (CB) blev uddannet porcelænsmaler. Han kom hurtigt ind i foreningsarbejde og i "66" og i 1898 blev han valgt ind i bestyrelsen. I 1899 stiftede han De Døvstumme læseforening, da CB havde rige evner til at fortælle og skrive, og mente at døve skulle have de samme muligher.
CB skrev flittigt stof til Smaablade for Døvstumme (i dag Døvebladet).
I 1904 blev han kordegn i De Døves Kirke, et erhverv til sin død.
CB ønskede at vise omverdenen, på hvor højt et stadie den danske døveundervisning befandt sig. Han tog derfor initiativ til afholdelse af Den første nordiske Døvstummekongres i 1907 med vigtige emner som uddannelsen af døve, og om voksne døves liv.
Han havde en omfattende foredragsvirksomhed, som gjorde at han kendte alle landets døve og kunne varetage deres interesser.
Han var gift med Margrethe, der også ydede en stor indsats for døve, f.eks. i Kvindeforeningen.
Mindestenen på Assistens Kirkegård, er efter gravens sløjfning, flyttet til De Døves Kirke.
Kilde: Bogen om Carl Becker af Tina Bruun Larsen, Døveforeningen af 1866´s billedbog og Døvehistorisk Selskab.
Mandag - torsdag 09 - 15
Fredag 9 - 14
Lørdag - søndag lukket
Døveforeningen af 1866 er medlem
af Danske Døves Landsforbund