da da da da da da da da da da da da da it da de de es da da en de da da da da da da da da da da da da da en nl vi de tr sv fr en ko en it en fr ca en it en id en de fr de en en en nb fr fr en tr en tr en fr fr en en vi it en fr fr fr tr en id it fr fr en it en en en sv fr en it en nb en sv fr en en en en en sv en en en ko zh en sv it en en en en en sv it en it it it it it it da da da da de da da hu da da da da de nb da da da da fr nb da da da da hu da da da da da da da da hu da nb da da en de da de da da en en fr it it it oc de de en it fr it fr fr en fr fr fr it fr eu en en de fr it fr en en en ca it it oc fr en it fr it it fr nb en en de it it ru zh nl it vi fr it nl it en en fr ca it it it en en it oc it it it en sv it de it en ceb en nb it en ca nl tr de en ru en fr it nb en tr en id oc en en en en de it fr it it nl en ro en tr it zh en en en en it tr oc en fr pt en tr oc it de tr it en oc en fr en zh tr sv en da da da da hu nb nb da nb pl sv ru da en da da da da da sv sv sv da nb en da da da da hu da da da da da da da da da da da nb tr da en da da da da pl sv da de de da da da de da da da en en da da da da da ka da da da da en en de da da fr da da da da sv da sv da da da da de da
Fiskeribyer i Danmark - Wikibooks
Fra Wikibooks, den frie samling af lærebøger
Spring til navigation Spring til søgning
Kun i meget få tilfælde kan man sige, at en fiskeriby opstod som følge af anlæggelse af en moderne havn ved, at fiskerbefolkningen flyttede til havnene. I langt de fleste tilfælde var der tværtimod tale om, at gamle fiskerlejer på stedet fik forbedret deres næringsvilkår ved anlæggelse af en moderne havn med moler, kajanlæg, bedding, fyr og lignende. Udviklingen med anlæg af sådanne moderne fiskerihavne indtraf i anden halvdel af 1800-tallet og i begyndelsen af 1900-tallet. Anlæggelsen af havne bevirkede, at fiskerne senere anskaffede sig motordrevne kuttere. Men samtidig bevirkede den fremadskridende udvikling, at fiskernes andel af befolkningen var faldende, idet andre næringer indenfor håndværk, industri, handel og tjenester tiltog i betydning, men fiskeriets betydning fortsat var meget stor idet i flere tilfælde disse nye næringsveje var direkte tilknyttet fiskeriet fx i form af fiskeriindustri, fiskehandel og fiskeauktioner mens langt flere indirekte nød godt af fiskeriets udøvelse.
Af nyere fiskeribyer ved Vestkysten kan nævnes Esbjerg, Hirtshals, Hanstholm Thyborøn, Thorsminde, Hvide Sande og Nymindegab.
Ved siden af de helt nye bebyggelser, der udviklede sig ved nyanlagte havne findes en række gamle fiskerlejer, som oplevede et opsving i kraft af opførte havneanlæg. Dette gælder steder som Hornbæk, Gilleleje, Hundested, Glyngøre.
3 Befolkningsforhold i nye fiskeribyer
Omkring 1890 skete der på ret kort tid en række betydningsfulde ændringer i fiskeriets redskaber og metoder, som bevirkede en omlægning fra traditionelt hånddrevet fiskeri til et industrialiseret fiskeri baseret på maskinkraft. Blandt de forandringer, som markerede denne omlægning, kan nævnes snurrevoddets anvendelse i Kattegat og Vesterhavet, drivvoddets ibrugtagning i indre farvande og fjorde. Der var tale om et længere varende forløb fra omkring 1870 til omkring 1890, og først efter dette år kan gennembruddet siges at indtræffe.[5] Forløbet faldt sammen med en forsøg på at etablere en maskindrevet fiskerflåde af større damptrawlere efter udenlandsk forbillede, men dette blev aldrig nogen succes.[6] I stedet endte det med en mere pragmatisk (praktisk) løsning med en mindre motor indpasset i små motordrevne kuttere.
Anlæggelsen af moderne fiskerihavne muliggjorde tillige fiskeriets motorisering. I stedet for tidligere tiders ro- og sejlfartøjer kunne fiskerne nu anskaffe sig fartøjer med indlagt motor, særskilt førerhus og rum til opbevaring af fisken, kort sagt: fiskekuttere. Forskydningen fra sejlskibe til motor- og dampskibe indtraf i begyndelsen af det 20. århundrede
Kilde: Statistisk Årbog, ulige årgange
Fra at have udgjort godt en tiendedel af skibsflåden og 29,5% af tonnagen i 1908 næsten firedobledes motorskibenes antal til 28,3% af skibene og næsten halvdelen af den samlede tonnage i 1919. Sejlskibenes antal faldt i samme periode med ca. 1.000 eller 8,2% og deres tonnage faldt med 12,8%. Dampskibe, som var beregnet på højsøfiskeri, fik aldrig nogen stor betydning, hverken i antal eller tonnage.
Derimod fik kuttere med indbygget hjælpemotor betydning på anden vis: det blev nu mere vigtigt end tidligere at have en egentlig havn. Hvor havne indtil nu først og fremmest var en beskyttelse mod vejret, blev havnen med dens brolægning, pakhuse og andet et hjælpemiddel for det moderne fiskeri, hvor fisk kunne losses og sendes til behandling, hvor brændstof kunne bringes til kutteren og påfyldes, og hvor kutteren kunne trækkes på land ved reparationer og af andre årsager. Følgen var, at langt de fleste fiskerlejer efterhånden fik en egentlig havn.
Etableringen af helt nye fiskeribyer var således et led i og supplement til den modernisering, som skete i det traditionelle fiskeri.
En anden følge af de moderne havneanlæg var, at de også i anden henseende voksede i betydning, fx. for industri, handel og turisme. Som følge heraf blev de ligeledes mere tiltrækkende for fx. jernbaner, og mange fiskeribyer fik derfor jernbaneforbindelse og blev således tillige stationsbyer.
Jernbanernes indtog, sammen med moderne industri, flere tjenester, embedsfolk og andet bevirkede, at fiskerlejer i stigende grad fik ændret sammensætning i befolkningen. Ganske vist spillede fiskeri fortsat en betydelig rolle, og tilknyttede virksomheder så som bådeværft, fiskeindustri, frysehus og fiskehandel var nok afledte fra fiskeriet, men ikke desto mindre havde fiskerlejet afgørende ændret karakter, og med offentlige tjenester som skoler, postvæsen, politi og kirke fik bebyggelsen en præg, som ikke adskilte den meget fra det, der kunne findes i en af de samtidige vejbyer og andre stationsbyer. Fiskerlejet blev en havneby.
I de fleste tilfælde var det gamle fiskerlejer som fulgte med tiden og udviklede sig til moderne havnebyer og fiskeribyer, men der var undtagelser. Langs den jyske vestkyst udvikledes et antal helt nye fiskeribyer omkring en anlagt havn, hvor fiskefartøjerne fra de omgivne strande nu blev samlede. Antallet af disse steder er ikke stort og afspejler det forhold, at fiskeribebyggelse her var et moderne fænomen, der afløste tidligere tiders mere sæsonprægede fiskeri.
I anden halvdel af 1800-tallet og begyndelsen af 1900-tallet byggedes mange steder vaser, enkle moler, senere udvidede til egentlige havne (hvorved fiskerlejerne skiftede karakter til fiskeribyer). Omkring midten af 1800-tallet fremkom der planer om at bygge en række nye havne langs Jyllands vestkyst, hvorfra der skulle udveksles industrivarer med udlandet, men kun Esbjerg havn nåede at blive bygget i første omgang (anlagt 1868).
Både mellemkrigstiden og efterkrigstiden op til omkring 1960 udgjorde i det store og hele en fremgangsperiode for fiskeribyerne.
Omkring århundredeskiftet blev Hirtshals beskrevet således: "Fiskerlejet Hirshals eller Lilleheden, med Skole, Missionshus (opf. 1896), Dampteglværk, Fabrik af Kakkelovnsrør, Kro (Lilleheden Kro), Badepensionat („Udsigten“), Stenmole, der danner en Baadehavn (ved Enden af den omtr. 400 Al. lange Mole er der omtr. 18 F. Vand, men paa Revlen udenfor kun 14 à 16 F.), Fyr (hvidt, fast Fyr med Blus hver 2 Minutter, der vises fra et 112 F. højt, rundt Taarn; Flammens Højde o. Havet 182 F., Lysvidden 5 Mil; paa Taarnet Signal for Is), Taagesignal, Signal- og Telegrafstation, Telefonstation, Redningsstation (opr. 1890), Fare-Signalstation for Fiskere og Toldkontrolsted. Fra Kysten 500 Al. N. for Fyret udgaa to Telegrafkabler, et til England og et til Norge."[7]
Hirtshals havde 437 indbyggere i 1906, 498 i 1911 og 516 i 1916.[8]
I 1919 afholdtes en arkitektkonkurrence om en helt ny havneby ved Hirtshals; den blev vundet af Steen Eiler Rasmussen og Knud Christiansen.[9] I mellemkrigstiden udviklede Hirtshals sig: byen havde 1.039 indbyggere i 1921, 1.219 i 1925, 1.287 i 1930, 1.438 i 1935[10] og 1.546 indbyggere i 1940.[11]
Byen fortsatte sin udvikling efter 2. verdenskrig: den havde 2.133 indbyggere i 1945, 2.532 indbyggere i 1950, 3.144 i 1955, 4.177 i 1960[12] og 4.799 indbyggere i 1965.[13] Havnen blev udvidet i 1966 til en af landets største fiskerihavne.
På Hanstholm byggedes i 1843 Danmarks største og kraftigste fyr (Hanstholm Fyr) med fyrmesterbolig, ligesom der fandtes en redningsstation.[14] Befolkningen levede af landbrug og fiskeri.
I 1917 vedtog Folketinget en lov om støtte til anlæg af en havn ved Hanstholm[15], leder af projektet blev ingeniør Jørgen Fibiger, men som følge af for små årlige bevillinger gik arbejdet i stå i 1930-erne. På grund af knappe bevillinger nåede havnen således ikke at blive færdig før 2. verdenskrig. Besættelsesmagten standsede havnebyggeriet i 1942. Under 2. Verdenskrig blev den kalkhorst, som lå bag havnen, omdannet til et fæstningsanlæg. Det ufærdige havneanlæg forfaldt yderligere, og af frygt for invasion blev alle bygninger på havnepladsen sprængt bort. Under krigen opførtes omfattende befæstningsanlæg i Hansted (Verteidigungsbereich Hansted). Et tilsvarende anlæg byggedes i Sydnorge Batteri Vara (Møvik Fort). Sammen skulle de beherske indsejlingen gennem Skagerrak til Kattegat. Et område i midten, hvor kanonerne ikke rakte, var spærret af søminer. Samtidig blev beboerne i området bortflyttede fra stedet, og der gik flere år efter afslutningen af 2. verdenskrig, inden de kunne vende tilbage.
Efter krigen mente en kommission i 1951, at man skulle undlade at færdigbygge den ruinagtige Hanstholm havn, og at der i stedet skulle satses på en udbygning af andre, intakte havne ved Vestkysten. Som følge af omfattende protester og efter endnu et kommissionsarbejde besluttede Folketinget ved en lov af 1960, at havnen skulle bygges færdig og fungere både som fiskerihavn og havn for skibsfarten. En særlig byplangruppe fik til opgave at lave en byplan for Hanstholm; denne forelå i form af et forslag til dispositionsplan i 1966.[16]
I 1967 kunne fiskerihavnen åbnes, medens trafikhavnen kom senere. Sideløbende med havnebyggeriet skete en byplanlægning, der blev færdig i 1966. Da der var stor usikkerhed om den fremtidige byudvikling var byplanen udformet således, at der nærmest havnen blev udlagt et areal til centerformål og offentlig bebyggelse. I umiddelbar tilknytning hertil lagdes øst for et større boligområde omkring en øst-vestgående akse, idet udbygningen af boligområdet forudsattes at ske kvartersvis i takt med, at boligbehovet steg, for derved at sikre, at byen var funktionel uanset størrelse. Der blev lavet etapeskitser for 1500-2000, 2400-3500, 3.400-4.800 og 4.500-6000 indbyggere. Længst mod øst og adskilt fra boligområdet af en adgangsvej fra baglandet til havnen blev udlagt et industriområde.[17]
Ringkøbing Fjord har været en havbugt, men landtanger, der voksede frem fra syd og især fra nord afskar den efterhånden fra Vesterhavet. Omkring 1650 var der et bredt udløb ved Sønder Havrvig, men så vandrede gabet sydpå og nåede til Skodbjerge i 1700, til Bjerregård i 1730, til Bjålum i 1750, til Nymindegab omkring 1800 og til Houstrup ca. 1845, hvor gabets vandring sluttede. Undervejs havde vandet adskilt det tidligere klitland Tipperne fra Holmsland Klit og dannet den brede, flodlignende Nyminde Strøm, der dog blev smallere, da den mødte den gamle kystklint ved Nymindegab og længere sydpå.
I løbet af 1800-tallet, hvor der var adgang til både fjorden og havet, blev Nymindegab et af de vigtigste fiskerlejer på Vestkysten syd for Limfjorden og ladeplads. Men gabet sandede til, så man gravede i 1892 en kanal, som dog også jævnligt sandede til.
I 1906 blev Nymindegab beskrevet således: "Nymindegab, ved Nymindestrømmen, med Toldassistent-, Rednings-, Faresignal- og Statstelefonst., Købmandshdl., Kro og Færgested med Overfart til Holmsland Klit;"[18]
I 1908-1909 blev den første kanal anlagt ved Hvide Sande, men efter en stormflod blev den lukket i 1915, hvor man i stedet gravede Gødelkanalen ved Nymindegab. I 1929-1930 blev den nuværende kanal anlagt ved Hvide Sande, og havfiskeriet flyttede dertil.
Da man i 1870'erne begyndte at tænke på jernbane i Vardes vestegn, var det en selvfølge, at den skulle ende i Nymindegab og transportere fisk derfra. Den store jernbanelov fra 1894 indeholdt da også en bane "fra Nymindegab over Billum til Varde". Men med den evindelige tilsanding af gabet mistede Nymindegab sin betydning, og i 1900 besluttede Rigsdagen, at banen skulle ende i Nørre Nebel. Varde-Nørre Nebel Jernbane, der stadig eksisterer og nu hedder Vestbanen, blev åbnet i 1903. Der blev i 1917 og 1925 gjort forsøg på at få banen forlænget fra Nørre Nebel til Nymindegab, men forgæves.
Nymindegab fik først jernbane i august 1942, dog ikke en offentlig bane, som beboerne kunne have gavn af, men et sidespor, der kun måtte bruges af den tyske værnemagt. Tyskerne var nemlig i gang med at anlægge en stor fæstning med hærkystbatteri, radarstation og en flakskydeplads til afprøvning af antiluftskyts. Hovedsporet gik til en banegård med 5 spor inde i Nymindegablejren, hvor det store militærpersonel blev indkvarteret, og et sidespor førte ud i klitterne til Flaklejren, hvor der var en rangerbanegård med 2 spor. Snart kom der hver uge lukkede tog fra Berlin med nye luftværnsbatterier, der skulle afprøves og sendes videre efter endt indskydning. Nebelbanen havde mange godstransporter til lejren, og toget "Piraten" kørte med arbejdere fra Esbjerg til Nymindegab om morgenen og tilbage om aftenen.
Efter besættelsen blev sporet Nørre Nebel-Nymindegab i oktober 1945 brugt til udkørsel af bl.a. mergel, men ellers er sporet stort set kun blevet brugt af det danske militær.
I 1868-1870 forsøgte et engelsk handelsselskab at etablere en kanal med sluse til at regulere vandstanden i Nissum Fjord, men dette projekt blev opgivet i 1885 på grund af tilsanding. Først i 1930 reetablerede den danske stat slusen med to afvandingsgennemløb og en kammersluse til skibene. Samtidig byggede staten også to læmoler på havsiden, og dermed startede fiskeriet fra stedet. Det voksede støt gennem årene og i 1960'erne var behovet for udbygninger så stort, at det til sidst lykkedes for lokale kræfter at få gennemført byggeriet af et havnebassin uden for slusen i 1967 – Vesthavnen.
Befolkningsforhold i nye fiskeribyer[redigér]
Fiskeribyernes havneanlæg fik stor betydning for de stedlige indbyggerforhold, dels med hensyn til disses udvikling, dels med hensyn til indbyggernes næringsmæssige sammensætning:
*note: tal for Hundested efter sammenvoksning med Lynæs
*note: under 2. verdenskrig blev befolkningen ved Hanstholm tvangsforflyttet og først i begyndelsen af 1960-erne kunne de vende tilbage[19]
Nok forbedrede anlæggelsen af havne vilkårene for fiskeriet, men samtidig indebar den industrielle udvikling, at også mange andre næringsveje kom til. En del af disse var tilknyttede fiskeri, således fiskehandlere, fiskeeksportører, bådebyggere, vodbindere, sejlmagere, mekanikere, de ansatte på frysehuse, hermetikfabrikker, sildeolie- og fiskemelsfabrikker, til dels vognmænd og jernbanefolk, endda pelsavlere og dambrugere[20], men andre havde ingen forbindelse til fiskeriet. De tilkom, fordi befolkningen var så stor, at der blev brug for de ydelser, som disse mennesker kunne levere. Det gælder håndværkere, handlende, embedsmænd og folk i selvstændige tjenesteydelser, undertiden folk i forbindelse med færgefart og lignende. Dette har betydet, at fiskeriets betydning i disse byer over tid har været faldende.
Ved folketællingen 1930 opgjordes indbyggerne i Hansted (Hanstholm) efter sysselsætning således: 282 ernærede sig ved fiskeri og landbrug, 147 ved håndværk og industri, 19 ved handel og omsætning, 156 ved samfærdsel, 12 ved immateriel virksomhed, 49 ved husgerning, 35 var ude af erhverv og 2 havde ikke oplyst næringsvej.[21] I Hirtshals ernærede 383 sig ved fiskeri og landbrug, 418 ved håndværk og industri, 114 ved handel og omsætning, 148 ved samfærdsel, 47 ved immateriel virksomhed, 107 ved husgerning, 57 var ude af erhverv og 13 havde ikke oplyst næringsvej.[22] I Thyborøn ernærede 143 sig ved fiskeri og landbrug, 289 ved håndværk og industri, 55 ved handel og omsætning, 72 ved samfærdsel, 19 ved immateriel virksomhed, 61 ved husgerning, 13 var ude af erhverv og 5 havde ikke oplyst næringsvej.[23] I Hundested ernærede 502 sig ved fiskeri og landbrug, 226 ved håndværk og industri, 143 ved handel og omsætning, 134 ved samfærdsel, 27 ved immateriel virksomhed, 65 ved husgerning, 67 var ude af erhverv og 20 havde ikke oplyst næringsvej.[24]
↑ Aagesen, s. 32 og 40
↑ Aagesen, s. 32
↑ de 3 hovedgrupper er: landbrug m.v., fremstilling samt handel og tjenester, idet der ses bort fra den ikke-erhvervsaktive del af befolkningen
↑ Aagesen, s. 40
↑ Holm (1999), s. 33-50
↑ Holm (1992), s. 49-74
↑ J.P. Trap (1901), s. 83f
↑ Folketællingen 1916, s. 72
↑ Folketællingen 1935, s. 179
↑ Folketællingen 1940, s. 131
↑ Folketællingen 1960, s. 195
↑ Folketællingen 1965, s. 14
↑ Statistisk-topografisk Beskrivelse af Kongeriget Danmark ved J.P.Trap, Speciel Deel, Andet Bind, Kjøbenhavn 1859, s. 113
↑ Gaardmand, s. 147
↑ Gaardmand, s. 148
↑ Gaardmand, s. 148
↑ J.P. Trap: Kongeriget Danmark 3. Udgave 5. Bind: Aarhus, Vejle, Ringkjøbing, Ribe og Færø Amter samt Supplement og Stedregister; København 1904; s. 732
↑ Aagesen, s. 52
↑ Yde-Andersen (1964), s. 636
↑ Danmarks Statistik: Statistisk Tabelværk Femte Række, Litra A, Nr. 20: "Folketællingen i Kongeriget Danmark den 5. November 1930 (København 1935), s. 153
↑ Danmarks Statistik: Statistisk Tabelværk Femte Række, Litra A, Nr. 20: "Folketællingen i Kongeriget Danmark den 5. November 1930 (København 1935), s. 152
↑ Danmarks Statistik: Statistisk Tabelværk Femte Række, Litra A, Nr. 20: "Folketællingen i Kongeriget Danmark den 5. November 1930 (København 1935), s. 153
↑ Danmarks Statistik: Statistisk Tabelværk Femte Række, Litra A, Nr. 20: "Folketællingen i Kongeriget Danmark den 5. November 1930 (København 1935), s. 130
Aage Aagesen: Befolkningen (Atlas over Danmark. serie I, bind II); København 1961
Arne Gaardmand: Dansk byplanlægning 1938-1992 (1993)
Poul Holm: "Den flåde vi ikke fik. Danske damptrawlere i Nordsøen og ved Island, 1887-1903" (Sjæk'len 1991, Fiskeri- og Søfartsmuseet, Esbjerg 1992; s. 49-75)
Poul Holm: "Havnene før Havnen – Sydvestjyske havne ca. 1200-1867" (Sjæk'len 1992, Fiskeri- og Søfartsmuseet, Esbjerg 1993; s. 9-40)
Poul Holm: "Et erhverv i sammenbrud – Vestkystens fiskerier 1975-1992" (Sjæk'len 1993, Fiskeri- og Søfartsmuseet, Esbjerg 1994; s. 23-46)
Poul Holm: "Verdensmarkedet for fisk – Internationalisering og globalisering 1880-1997" (Sjæk'len 1997, Fiskeri- og Søfartsmuseet, Esbjerg 1998; s. 29-42)
Poul Holm: "Hvordan det danske havfiskeri blev til, 1770-1914" (Sjæk'len 1999, Fiskeri- og Søfartsmuseet, Esbjerg 2000, s. 19-54)
Poul Holm: "Kystens erhverv og bebyggelse, 1500-2000. Bidrag til Kulturhistorisk bygdeinddeling af Danmark" (Per Grau Møller, Linda Rasmussen og Poul Holm (red.): Aktører i Landskabet; Syddansk Universitetsforlag, Odense 2000; s. 179-208)
Poul Holm: "100 års dansk fiskeri" (Sjæk'len 2001, Fiskeri- og Søfartsmuseet, Esbjerg 2002; s. 105-114)
Alan Hjorth Rasmussen: "Østersøen gav ... Træk af Bornholms og Christiansøs fiskerihistorie 1880-1993." (Bornholmske Samlinger III. Række - 7. Bind; Rønne 1993; ISBN 87-97042-28-2)
Diskussionsside for denne IP-adresse
Referer til denne side
Denne side blev senest redigeret d. 29. oktober 2021 kl. 14:20.
Tekst er tilgængelig under licensen Creative Commons Kreditering-Del på samme vilkår; yderligere betingelser kan være gældende. Se vores Brugsbetingelserne for flere oplysninger.