en da en sv da de da da cs da da da de da da en nb da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da da nb nb da da da da da nb da en da da da da da nb nb da da da da da nb da en da da da da da da da da da da da pt da da da da da da da nb nb da da da en da da nb en sv de nl da da da de da ca da de da da da da en da da da cs da cs da da da cs da de cs da da de de cs cs cs da de de da da da da cs da cs cs cs de da en sv da da da cs da de cs da cs da da da da da da da da nb da da da cs en da da da cs da da cs cs cs da da cs cs da da da cs de da cs da cs da da cs cs da da da cs da da en da uk da
Book me up, Scotty!: januar 2018
onsdag den 31. januar 2018
Boganmeldelse: Haabet af Mich Vraa
Jeg fik tilsendt et anmeldereksemplar fra Bog & Idé, som faktisk kører tilbud på bogen lige nu, så den kan købes for DKK 119,- lige her.
”En fornem dame i Bredgade rører sukker i sin te. Hun smager ikke negerblodet. Hun smiler og læser en artikel i ”Dagen” om de rige Vestindiske Øer der skaber Danmarks velstand.”
I Haabet præsenteres læseren for romanens karakterer via brevudvekslinger, dagbogsoptegnelser og notater. Fælles for de mange tekstbidder er, at de skrives af mennesker med en eller anden tilknytning til Dansk Vestindien, hvor velstanden er på sit højeste og slavehandlen på sit grusomste.
Vi møder indledningsvis kaptajn Frederiksen, som er ejer af fregatten, Haabet, der er lastet med slaver. Dernæst springer vi godt 14 år frem, hvor en ung pige skriver i et brev til sin mor, at hun endelig skal til søs med Haabet – en drøm hun har ventet længe på at få opfyldt. Vi lærer hurtigt, at hun er datter af kaptajn Frederiksen og at hendes mor bestemt ikke bryder sig om tanken om, at hendes datter rejser med til Dansk Vestindien. Moren har haft nogle traumatiske oplevelser, som enten knytter sig til Haabet eller De Dansk Vestindiske Øer og stadig sidder dybt i hende. Hele tiden springes der frem og tilbage i tid og fortæller, og læseren må selv samle de mange fragmenter af breve og notater og skabe et samlet billede af historien. I blandt bogens ’fortællerdokumenter’ er også den kyniske dr. Marcussens dagbogsnotater og den idealistiske professor Eides manuskriptudkast og breve til sin redaktør.
Haabet er selvfølgelig fortællingen om et stykke dansk historie, som vi ikke så ofte vedkender os og som oftest udelades i den store fortælling om fædrelandets historie. Men endnu mere og vigtigere er det fortællingen om, at mennesker ikke bare er entydigt onde – eller entydigt gode, for den sags skyld: Alle kan drives til ondskab, især hvis onde handlinger pludselig normaliseres i en sådan grad, at alternativet (det gode) slet ikke er muligt at forestille sig. Som mennesker har vi det med at glemme, at alting altid kunne have været anderledes, og når vi først får ’besluttet’ os for en række konventioner, er det svært ikke at forstå netop den levevis, der passer heri, som den sande og rigtige.
”Jeg har hørt hjemvendte plantere sige at negre nok har menneskeskikkelse, men ikke nogen sjæl eller intelligens, ingen følelser ud over hvad man kan finde i ethvert andet kreatur, en ged eller en høne.”
Mich Vraa tilbyder en nuanceret udlægning af hvad ondskab er, og hvordan den kan tage bo i ethvert menneske. Han lykkes især med at få frembragt de mange perspektiver på ondskab, fordi læseren, som helt naturligt søger de gode i historien, som hun kan holde med og de onde, som hun kan hade, ikke længere kan definere, hvem der er hvad, så snart de første hundrede sider er læst.
“mennesker er vel ikke onde for ondskabens skyld alene.”
Eller er de?, tænker læseren. Ved at reducere slaverne til kreaturer, behøver slaveejerne slet ikke tage stilling til egne værdier eller etiske principper, og læseren fastholdes i spændet mellem det gode og det onde. Det udvalgte citat, der indleder selve anmeldelsen (den fornemme dame i Bredgade), blev noteret, fordi det vækkede mine tanker om kontrasten mellem nutidige forhold i Vesten og slavelignende forhold visse steder i u-landende. Jeg tror bestemt ikke, at Mich Vraa har haft en bagvedliggende politisk agenda, men jeg selv kunne ikke stoppe tankerne om, at det samme sker hver gang, vi iklæder os tøj, som er syet af sultne børn under kummerlige forhold. Det kan vel næppe betegnes som andet end moderne slaveri? Det betyder også, at det er en bog med evig aktualitet og med tidløse temaer; håb og ondskab.
Jeg fik troede, at jeg ville få travlt med at få læst Haabet, fordi Mich Vraa gæster Odense d. 6. februar, men det viste sig, at den tunge bog nærmest læser sig selv. Det var intet mindre end en fornøjelse, at sidde med en så velformuleret og letlæselig roman, og det skinner igennem, at forfatteren har arbejdet med sprog hele livet. Selv midt i grusomheden dukker sætninger og passager op, som indeholder så fintfølende og nærværende sprog, at det næsten bliver poetisk.
”Det var som om hvert spørgsmål han besvarede med sine ord, og med pauserne imellem dem, med sit blik, bare skabte flere spørgsmål. Som om vi åbnede en æske der skulle rumme svaret på en gåde, og når den så var åbnet, var der intet svar, bare ti nye æsker med nye gåder der myldrede frem som utøj.”
Indimellem bliver læseren også mindet om forfatteren bag, og jeg selv måtte trække på smilebåndet, da jeg læste denne passage, som mindede mig om den lettere rebelske forfatter og den humor, han sædvanligvis medbringer til enhver litterær samtale.
”Somme tider tænker jeg på at hvis en læge smiler på den rigtige måde og foreslår at klippe en patients øre af med en fåresaks, vil hun nikke på samme måde: i blind tillid til manden med den lille sorte taske.”
Det er egentlig ikke en passage, der har betydning for historien, men det er både en påmindelse om, at der sidder et rigtigt menneske bag ordene og fortællingen, og samtidig er det netop sådan en umiddelbar ligegyldighed, der tilføjer karaktererne dybde og troværdighed.
Min bog er blevet ét stort post-it mareridt, for der var simpelthen så uendeligt mange smukke, grusomme og velskrevne passager, jeg måtte notere mig, men da denne anmeldelse allerede er ved at være for lang, vil jeg blot indsætte dem herunder, så I kan nyde dem uden mine kommentarer. Jeg fandt indimellem de mange tidsspring forvirrende, men det var ikke nok til at stå i vejen for den gode læseoplevelse, og jeg glæder mig som et lille barn til at komme i gang med Peters kærlighed!
Jeg håber, Mich Vraa en dag har lyst til at drikke de seks store kopper kaffe med mig.
”For tænk engang: Man behandler mennesker som dyr. Og når de så ikke makker ret, når de er ulydige, når de formaster sig til at kæmpe for den frihed der er ethvert menneskes naturlige ret, så brænder man dem levende, lader dem dø af tørst i solen, hænger dem, knuser alt håb …”
”Er de da ikke mennesker? Hvis man pisker dem, bløder de da ikke? Hvis man skyder dem, dør de da ikke?”
”Børn tror at de voksne selv er en slags guder som magter alting; da jeg var en lille pige, kunne jeg ikke forestille mig at min far nogensinde kunne fejle. Eller at han handlede forkert. Jeg ville have fulgt ham overalt med bind for øjnene, så meget stolede jeg på ham.”
”Man kan tage meget fra mennesker, men ikke alt, end ikke fra negre. Der må altid være et lille håb, uanset hvor beskedent, om at livet kan blive bedre. Så det giver jeg dem. Jeg giver dem håbet.”
”En hveps stikker én, og så hader man alle hvepse? Nej. Man hader det onde, der skete én, den smerte man følte.”
Indsendt af Maria kl. 10.57 8 kommentarer:
Send med mailBlog om dette!Del via TwitterDel via FacebookDel på Pinterest
Etiketter: Anmeldelser, Dansk litteratur, Historie, Kultur, Seks kaffekopper
mandag den 29. januar 2018
Boganmeldelse: Brudstykker af Kamilla Tolnø
Jeg fik tilsendt et anmeldereksemplar af forfatteren selv, men den lille bog kan også købes hos de fleste online boghandlere bl.a. her på iMusic til DKK 72,-
Titel: Brudstykker - brudstykker af liv, der aldrig er levet
Forlag: Books on Demand (selvudgivelse)
Der er noget særligt fint og skrøbeligt over Kamilla Tolnøs 13 små fortællinger om forskellige kvindeskæbner, men desværre står de lidt i skyggen af mangelfuld korrekturlæsning.
Brudstykker er en lille bog bestående af 13 noveller, som alle har en kvindelig hovedrolle, hvis liv og skæbne vi følger. De 13 historier er uafhængige af hinanden, og vi starter hos et jeg, som har reddet et såret dyr. I en anden historie befinder vi os på en øde ø og et tredje jeg i en tredje historie er på vej til at forgifte sin dronning. Alle kvindelige jeg’er beretter om en skæbne, hvor liv og død på meget forskellige måder synes at være centralt tema. Min egen personlige favorit hedder Hjerte og udspilles på et hospital, hvor vi følger en ung kvinde, som ikke ved, hvad hun fejler. Hun har mange følelser, og når hun føler noget er det med hele kroppen. Faktisk er hendes følelser – hvad enten det er glæde eller sorg – så store, at hun kan brække knogler i kroppen, når hun føler, og herved indbyder Kamilla Tolnø sin læser til at reflektere over den magt, følelser kan have over os alle.
Der er noget særligt smukt og følsomt – jeg vil næsten kalde det skrøbeligt – over Kamilla Tolnøs samling af tekster. Hun er god til at male et billede, og hun formår at skabe 13 jeg’er, som nemt kan skelnes fra hinanden. Alle er troværdige og lette at identificere sig med, fordi deres problemstillinger er genkendelige og universelle. De implicitte fortællinger, der gemmer sig mellem linjerne holder læserens opmærksomhed og interesse i skak og sætter gang i eksistentielle tanker.
Desværre er der mange fejl, og samlingen trænger til en grundig korrekturlæsning. Det er brandærgerligt, for der er ingen tvivl om, at Kamilla Tolnø er et talent, men talentet kommer lidt til at stå i skyggen af de mange taste- og sproglige fejl. Det sker eksempelvis når fingre bliver til finger, når der mangler et er, når sig forveksles med sit eller når fjerne bliver til fjern. Frem for blot at nyde talentets historier – for hun ér et talent og det ér fine historier – fik jeg lyst til at finde en kuglepen og få styr på alt det, der generede øjet. Det betyder altså også, at læseoplevelsen ikke helt kommer til sin ret, men jeg vil stadig belønne kreativiteten og det skrøbelige udtryk med tre store kaffekopper.
Indsendt af Maria kl. 07.00 4 kommentarer:
Send med mailBlog om dette!Del via TwitterDel via FacebookDel på Pinterest
Etiketter: Anmeldelser, Dansk litteratur, Tre kaffekopper
torsdag den 25. januar 2018
Boganmeldelse: Takt og tone af Emma Gad
Jeg var simpelthen så heldig, at den her havnede i min postkasse som en overraskelse fra Gyldendal. Den bliver solgt for DKK 114,- hos WilliamDam lige her.
Titel: Takt og tone
Udgivelsesår: 2018 (oprindeligt 1918)
I anledning af at det er 100 år siden, Emma Gad udgav Takt og tone, har Gyldendal valgt at genudgive etikette-klassikeren i et smukt omslag, som absolut er sin forfatter værdig.
For 100 år siden udkom Takt og tone – hvordan vi omgaas for første gang. Bogen blev skrevet af forfatter og dramatiker Emma Gad, som havde gjort det til sit ærinde at lære borgerskabet, hvordan man omgås hinanden til hverdag, fest og under ulykkelige omstændigheder. Siden da er den gået hen og blevet en klassiker, og de fleste af os hentyder nok indimellem til Emma Gads læresætninger – hvad enten det er som humoristisk kommentar til hinandens opførsel eller ramme alvor, når der diskuteres dårlige manerer og uacceptabel opførsel. Bogen er delt op i ti afsnit, som består af:
~      Det daglige liv i hjemmet
~      Hensynsforhold og gaver
~      Omgangstone og samtale
~      Livet udenfor hjemmet
~      Sygdom, dødsfald og begravelse
De ti afsnit byder ikke bare på højtsvævende tanker om god etikette, men faktisk konkretiserer de alt lige fra hvordan man lykønsker til en fødselsdag, besvarer et brev eller afleverer sit visitkort.
“Læg mærke til, at man ved lykønskninger til damefødselsdage ikke dvæler ved alderen, når den ligger mellem 18 og 70 (…)”
Nu kan det måske nok lyde som lidt tør læsning, men jeg må hellere skynde mig at fortælle, at Takt og tone er alt andet end det! Bogen er et levn fra en tid, som ikke længere ér – den er en historisk og sjov indsigt i det, der var engang og i det, vi har valgt at sortere fra, men også i det, vi holder fast i. Og det vil være min påstand, at man bestemt ikke behøver være stor tilhænger af traditionelle (eller gammeldags) etiketter for at nyde indsigten i dansk hverdagsliv for 100 år siden. Her, 100 år efter bogens udgivelse, lever vi i en tid, hvor kønsroller og kropskultur er et sædvanligt punkt på dagsordenen – derfor bliver det også ekstra sjovt at stifte bekendtskab med tekster, som tager det for givet, at “Kunsten at behage er en af de vigtigste egenskaber for en kvinde” eller de sandheder, der stadig eksisterer, som for eksempel at “Når mænd først er blevet gnavne, er der ingen vej tilbage” ;). Der var engang, den er der ikke længere, men ordet består og derfor får vi adgang til vores fælles historie og kulturelle udvikling. Jeg anbefaler den på det varmeste, og både omslag og indhold gør den oplagt som værtsgave til næste “selskabelige forpligtelse”.
Selvom alle afsnit naturligvis er Emma Gad magtpåliggende, finder jeg det passende at afslutte med den eviggyldige sætning, hun indleder bogen med i forordet:
“Kun én hovedregel for alt menneskeligt samkvem bliver aldrig forældet. Det er den at handle mod sine medmennesker ud fra et godt hjerte.”
Skal du have opfrisket din takt og tone?
Indsendt af Maria kl. 14.15 Ingen kommentarer:
Send med mailBlog om dette!Del via TwitterDel via FacebookDel på Pinterest
Etiketter: Anmeldelser, Dansk litteratur, Gyldendal, Historie, Klassikere, Kultur, Køn & kultur, Seks kaffekopper
Nyere indlæg Ældre indlæg Start
Abonner på: Indlæg (Atom)
På Book me up, Scotty! blogger jeg løs om bøger og kultur. Du finder flest boganmeldelser, men også anbefalinger og tanker om kulturliv og litteraturens verden. Jeg elsker at tale om de bøger, jeg læser, så efterlad gerne en kommentar, hvis du har noget på hjerte. God fornøjelse!
Litterære arrangementer og bogevents
Boganmeldelse: Haabet af Mich Vraa
Boganmeldelse: Brudstykker af Kamilla Tolnø
Boganmeldelse: Takt og tone af Emma Gad
Boganmeldelse: Valget af Sarah Engell
Boganmeldelse: Sample af Camilla Hjørnholm Olsen
Bloggermøde med Jeffrey Archer
YA-event til Bogforum 2017
Boganmeldelse: Manhattan Beach af Jennifer Egan
Boganmeldelse: Der bor en ung pige i mig, som ikke...
Børn af bøger: Martin fra Litteraturlinjer
Få 60 dages gratis streaming, når du benytter koden BookmeupStream
Rejser tema. Leveret af Blogger.