bg bg bg en ru bg ru bg ru bg bg bg bg bg ru uk bg hbs_cyr uk bg hbs_cyr bg bg ru bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg ru es en es es bg bg en bg ru bg bg bg bg en bg bg bg bg uk bg bg bg uk bg es bg bg bg bg bg bg hbs_cyr bg bg bg bg en bg bg en ru en en en en en en en en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg ru bg en en en en en mk en ru en en bg bg ru it en ru bg sk en en en sk bg bg ru bg en en en en bg bg
ПОДНЕСЕНА ВЪРХУ ДЪСКА ЗА СЪРФ
Vanyu Krastevсептември 10, 2016октомври 10, 2018илюстрация, разкази
Когато завършва гигантския скок над пояса от храсти, усеща един-два отровни шипа да се приплъзват от вътрешната страна на бедрото й. Мислено се поздравява за сполучливия избор на шорти. Плътно прилепнали и еластични – никакъв излишно развяващ се плат, който да се закача някъде или да спъва движенията. Нищо не бива да й попречи да стигне до върха на кулата. Бързо. Безшумно. Без никой да я види. Но засега тя е само в началото, точно под основата. Гледа нагоре, докато придържа с дясната си ръка дъската за сърф. Може би трябваше да я пребоядиса? Сега е едно открояващо се пъстро петно сред сенките. Нищо, и така ще я качи горе. Внезапно чува шум. Не си губи времето да определя откъде идва, а светкавично хлътва в мрака на разбитата порта.
„Формата на краката излиза изпод прилепналите шорти без всякакъв преход. Само текстурата на материите прекъсва контрастно – студен син плат до меката, топла кожа от вътрешната страна на бедрата й. Само това искам – да си сложа ръката там. Да я докосна съвсем леко, да я погаля като свличащ се сатен. Тя си няма и на представа как мога да я докосна. Не съм като другите мъже дето си нямат и на представа какво държат в ръцете си. Просто леко ще си сложа ръката там и тя ще разбере, че съм различен…“
Още на втората крачка вижда тъмните силуети с широки рамена, които се завъртат към нея. Ще имат да вземат – младото й тяло се стрелва нагоре по стълбите, стърчащи от стената. Докато преодолява по три стъпала наведнъж осъзнава, че отвътре кулата изглежда много по-голяма. В сумрака над нея различава някакви тунелни структури. Внезапно те започват да се разширяват, а подът много бързо да потъва надолу и да се разстила като езеро, докато тя самата се смалява. Разстоянията вече са два пъти по-големи. Дали ще успее? Тича съсредоточено, всеки мускул е услужлив, диша равномерно, въпреки натоварването. Високите черни фигури долу са завършили наполовина завъртането си към нея (или поне където си мислят, че е тя в момента). Сребърните гривни на ръката й звънват предателски. Почти веднага мощен тласък едва не я хвърля обратно долу, а сенките вече не са на входа, а до нея. Скулите й изпъкват от усилието да се откъсне напред, а очите й опипват сумрака за разклонения, скрити ниши или пропадащи капани. Проклетата кула е по-гадна, отколкото тя си е представяла. Никой очевидец, никога не е бил близо до истината за нея, когато я описвал. Кой ще й помогне сега?
„Боже колко е беззащитна с тези тънки ръчици. Ами че те гривните й са по–големи от нея. Горката. Ще се загуби глупачето в този побъркан свят. Ще я отнесе някой. Такъв нешлифован диамант. Гледай, гледай… Аз, разбира се, мога да й помогна, защо пък не? Горкото момиче, няма си никаква представа какво я чака. Направо не знам. Не, честно не мога така да я оставя, ще се затрие, ще я сдъвка някой, каквато е неопитна, ще я изплюе повехнала и това си е. Я гледай как я заглеждат похотливо. Еми красива е, господ шестица й е писал, ама я е оставил да се оправя сама сред вълци…“
С всички сили блъска върха на дъската за сърф в белезникавото петно пред себе си. То се разтяга с припукване и тя мимоходом разбира, че разкъсва плътна паяжина. Хвърля се слепешката през нея, спъва се и се просва на каменен под. Моментално скача и поглежда назад, а дъската държи пред себе си като щит. Никой не нахлува след нея. Краищата на паяжината се полюшват. Няма страшен шум. Само кръвта й пулсира в ушите. Да, може би ще премине. Обръща се за да продължи и в ужас отново вижда широките им тела – застинали, но същевременно се приближават към нея. Един от тях вдига ръка, иска да я докосне. И нищо не може да го спре да го направи. Краката омекват, а въздухът й свършва. Силите я напускат, отстъпва няколко крачки назад, опира гръб о пулсиращата стена. Свлича се надолу, а кичури от косата й пълзят по тухлите, търсят изход между процепите. Съжалява, че за нея всичко свършва толкова глупаво. Усеща докосване по глезена и рязко прибира крак към тялото си. Захлупва лице върху колене, съвсем по детски, а с ръката продължава да опипва настрани за сърфа…
„Как бих искал по някакъв начин да остана насаме с нея и да й подаря това цвете, което направих от салфетка. Тя ще почне да го върти с нервните си пръсти. Докато си говорим ще го направи на конфети, защото не знае как се говори с момчета. Дечко. Но постепенно ще свикне и ще се отпусне. Щя водя умело разговора, имам си запас от истории. Господи, само това искам – да се успокои, да спре да реве и да си говорим цялата нощ. Ще съм остроумен, забавен и тя ще разбере, че я харесвам чисто. Няма да съм като другите, които непрекъснато протягат мръсните си ръце да й свалят гащите. Да се отнасят така с такова момиче! Не искам да се клатя нелепо върху нея. Просто ще я целуна.“
По китката си усеща целувката на въздушно течение. Дупка! Встрани от нея, между стената и пода, не по-голяма от метър. Тласка вътре дъската за сърф и обръща гръб на силуетите, докато опитва да се напъха. Ужасът я блъска в стъпалата, опитва се едновременно да е изпъната, докато работи с лакти, но и да е свита – далеч от ужасяващо хващане за глезена. Не вижда нищо, но продължава да пъпли напред. Тунелът е все по-тесен, вече е прибрала ръцете си и работи само с рамена. Избутва дъската за сърф пред себе си с брадичка. Дано не се се заклещи…
„Ще я заклещя върху умивалника в банята и ще я скъсам от чукане. Няма да може да мръдне, само краката й ще са вирнати нагоре. Така най–обичам. О–о–о–о–х майко–о–о–о, направо ще я пръсна тая кукла. Накрая ще ме гледа с влажни очи и още ще иска. Само по гривни ще ми остане. И пак, и пак, и пак… Такова тяло… Цигулка. Мръсница!“
Тунелът тръгва нагоре, постепенно се разширява. Озовава се в основата на висока каменна фуния. Почти е горе! Над фунията блести полупрозрачен купол. Луната успява да прокара през него малко млечнобяла светлина. По стената стърчат железни пръти, които се възнасят нагоре в стръмна спирала. Тръгва да се качва по тях, но й е трудно да придържа дъската за сърф. Внимава да не измъкне някой прът от гнездото или да се подхлъзне на лигавата ръжда. Не гледа надолу, а мести свободната си ръка по прътите с пляскане, докато прехвърля за секунда тежеста върху краката си. Още един мощен земетръсен тласък едва не я запраща обратно долу след летящите парчета хоросан. Остава малко време преди да се случи. Съвсем малко…
„Оттук отдолу я виждам идеално без тя да ме вижда. Движи тялото си много секси. Не мога да откъсна очи от сгъвките между задника и бедрата й. Направо ме побъркват. Дали все пак ме вижда? Едва ли – заета е да придържа този глупав сърф. Супер задник, честно. Късметлия съм, че мога да я зяпам необозпокояван.“
Край! На върха е. Избутва полупрозрачния купол с носа на дъската за сърф и той се плъзга встрани. Прехвърля се с пъшкане през ръба и веднага припълзява няколко метра по грубата повърхност, от което колената и лактите й започват да кървят. Но тя не обръща внимание. Сега трябва бавно да се изправи, да успокои мускулите и дишането си. Така. Точно така. От бездната под нея лъхва миризлив ветрец, от който потната й кожа моментално настръхва. Още малко остава – от вътрешността на кулата се долавя засилващо се бучене. Нещо клокочи, надига се като приливна вълна.Това ще бъде най-великото каране, мисли си тя и вътрешно се настройва. Луната рисува тялото й с нахален жизнен контур. Косата й необуздано се стрелка във всички посоки.
„Дивачка е, но не може да не е романтична. Мога да я накарам да си затвори очите и да си представи морето. Тогава с тих глас, ще й опиша всичко, което има там. Всяка подробност. Пясък на левия й крак, който разсеяно чегърта с нокът. Ароматен бриз, от който по кафявата й кожа леко настръхват малки, сладки косъмчета. Лунна пътека, в която безшумно плува контура на рибарска лодка. Шумолящи вълни оставят неонови точици по брега. Леко потракват нанизани рапани…Ще й хареса без дори да съм я докоснал (страх ме е да я пипна). Ще й кажа, че тази картина е специално за нея. Друг няма да може да й подари такова прекрасно нещо…“
Почти приклекна при първия тласък, които разтърси недрата на кулата. Секунда по-късно мощната струя изригна нагоре. Олеле, мисли си тя, тази вечер се очертават хубави вълни. Застава на ръба и чака серията от силни струи да намалее, да се успокои малко, и всичко да потече надолу към лунната бездна. Добре се случи, че няма облаци. Всичко се вижда идеално. Да, струваше се всичко изтърпяно! Винаги са имали намерения да се домогват до нея, но тази вечер ТЕ за малко да я пипнат. Сега остава само да се съсредоточи върху карането. Знае какво да прави. Наглася сърфа пред корема си.
„Знам какво да правя, за  да я върна обратно. Ще й казвам, че има хубави крака и те наистина ще стават по–хубави. Пред очите ми. И комплименти за гърдите, задължително. И за роклята, и за сандалите, и за глезените. И за корема. Непрекъснато ще й казвам, че е хубава. Хубава си. Хубава си сутрин. Хубава си вечер. Хубава си, когато спиш. Хубава си, когато караш сърф. Ху–ба–ва–си! И тя ще става още по–хубава, направо прекрасна ще става. Да, ще изваям красотата й собственоръчно, само с комплименти и тя направо ще заблести, ще засияе. Мамка му, май вече е късно!“
Хвърля се напред в идеалния  момент. Тялото й полита в ефирната мъгла. За миг изглежда, че ще се преобърне, няма да се задържи (аз, разбира се, мога да й помогна), но продължава уверено да се движи по извивката на вълната и бавно да се изправя върху дъската (такова тяло… Цигулка. Мръсница!). И ето че вече лети устремена надолу, преследвана от собственото си отражение (късметлия съм, че мога да я зяпам). Топлите струи се плъзгат по кожата й, докато  продължава напред – непречупена, нахална, жива, хубава (непрекъснато ще й казвам, че е хубава), уверена, гъвкава и изплъзваща се.
Поднесена на хоризонта от пируващи намерения върху дъска за сърф.
жена, комплимент, мъж, намерения, разказ, секс, секси, ухажване
Предишна Летен детски лагер
Следваща Глинена пещ на плажа в Крапец (трето издание)
Публикувано от Vanyu Krastev
Покажи всички публикации от Vanyu Krastev
септември 10, 2016 в 9:43 PM
С всички сили тръгва нагоре kъм Тунела, светлия, като гледам убийството на борда
септември 11, 2016 в 9:04 AM
По-скоро бяга от мъжките намерения към нея…красива и свободна е извън тях, Тя всъщност КАРА СЪРФ ВЪРХУ ВЪЛНИТЕ ОТ МЪЖКИ НАМЕРЕНИЯ…ИЗПОЛЗВА ПОДЕМНАТА ИМ СИЛА, ЗА ДА СЕ ДВИЖИ НАПРЕД…
albergue cantabria portalon каза:
февруари 22, 2017 в 11:33 AM
Baño muy bien. Personal atento y agradable. http://www.blogigo.com/tackytundra9131/Article-Albergues-Cantabria-8/7/
Въведете коментара си тук…
Попълнете полетата по-долу или кликнете върху икона, за да влезете:
Имейл (Адресът няма да бъде публикуван)
В момента коментирате, използвайки вашия профил WordPress.com. ( Излизане /  Промяна )
В момента коментирате, използвайки вашия профил Twitter. ( Излизане /  Промяна )
В момента коментирате, използвайки вашия профил Facebook. ( Излизане /  Промяна )
Известяване за нови коментари по имейл.
Известяване за нови публикации по e-mail.
Eyebombing Bulgaria в Instagram
Eyebombing Bulgaria #eyebombing #streetart #urbanart #googlyeyes #faces #bulgaria #eye
Eyebombing Bulgaria #eyebombing #googlyeyes #faces #bulgaria #eye #streetart #urbanart
Eyebombing Bulgaria #eyebombing #streetart #urbanart #googlyeyes #faces #bulgaria #eye #faces
Eyebombing Bulgaria #eyebombing #googlyeyes #faces #bulgaria #urbanart #urban #streetart #street #eye
Eyebombing Bulgaria #eyebombing #googlyeyes #faces #bulgaria #eye #streetart #urbanart
Eyebombing Bulgaria #eyebombing #googlyeyes #faces #bulgaria #eye #streetart #urbanart
Харесай фен страницата във Facebook
Харесай фен страницата във Facebook
Глинена пещ на плажа (първо издание)
Глинена пещ на плажа (второ издание)
Глинена пещ на плажа (трето издание)
Глинена пещ на плажа (четвърто издание)
Дзен и изкуството да хванеш къра
Шешкинград – начин на живеене, който ще ви изненада и разтърси
Трансформация на стария социалистически кибрит
Видео към парчето Gaddamnbeat (Punkt 2018) на артистите от Backpullver
suck in the experience
Enter your email address to follow this blog and receive notifications of new posts by email.
Join 85 other followers
Join 85 other followers
Already have a WordPress.com account? Log in now.
View post in Reader
%d блогъра харесват това: