ru en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg hbs_cyr bg bg bg bg bg bg bg bg fr bg uz bg bg bg bg bg bg bg bg fr bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg fr bg ru bg bg bg bg bg bg bg hbs_cyr bg en nl bg bg en cs bg de bg bg de bg bg cs bg cs hbs_cyr cs bg bg cs bg fr bg hbs_cyr bg bg bg bg uz bg hbs_cyr hbs_cyr bg bg cs bg bg bg hbs_cyr bg bg cs hbs_cyr bg bg cs bg hbs_cyr bg cs bg bg de bg bg bg bg hbs_cyr bg bg cs hbs_cyr hbs_cyr bg bg cs bg bg bg bg hbs_cyr bg bg cs hbs_cyr hbs_cyr bg bg cs bg bg bg bg bg bg uk ru fr en bg en en en bg bg de bg bg ru bg bg ru ru bg kk bg bg bg bg bg en bg bg bg bg bg bg uk bg ru ru bg bg bg bg bg bg bg ru bg bg en ko bg bg ru bg bg mk bg ru ru bg bg bg bg en bg uk bg bg en bg ru bg bg ru bg bg en ru bg en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg kk bg bg hbs_lat ru bg ru bg bg en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg uk bg bg en bg en bg
Турският език в училище ли е най-важния въпрос пред България?!
Мама му стара – дали ще бъде въведен турския език като образователна дисциплина в бг училищата ли е най-големият ни проблем не мога да разбера …
Поне ще научат литературен турски, а не този дето мяза на шльокавицата от социалните мрежи …
Турския етнос е признато малцинство у нас …, както имаме роми, евреи, арменци и т.н.
Против съм въвеждането като задължителна форма на обучение, но какво толкова ще стане, ако като свободно избираем предмет бъдат въведени всички тези езици …
Който иска да учи, както учим английски, френски, немски, испански, руски и так далее…
В същото това време надаваме вой, че асимилират българите в Сръбско и Македонско.
Та пак да питам това ли е най-големият проблем на страната ни, че сме се хванали за него …
Хората се чудят как да осигурят на децата си хляб, ние сме тръгнали да пълним интернет форумите  с вопли  …
Турският и другите езици в училище няма да ни надянат фесове и шалвари … ние отдавна сме се издокарали с тях и виновниците са тия, които позволиха създаването на етническа партия в България … и моля без оправдания, че имало българи-членове …
Ако ще говорим за проблем …проблем е, да заредиш гориво на бензиностанция в населено място с преобладаващо население от съответната етническа група и когато влезеш да платиш да ти кажат цената на език, който ти е непознат, а след това да те погледнат обидено, че не си ги разбрал, така че чак да се засрамиш .... Е това е проблем … и виновни за самочувствието им не са новините на турски, а фактът, че имат партия, която се грижи за интересите им …
Що нямаме ние самочувствие, що си даваме четирибуквието на тоз и на оня, щото още не се появил някой, който да защити нашите права и свободи на български граждани …
Щото всеки изкачил се по стълбицата отдавна е забравил откъде е тръгнал … кога станаха коминочистачи, кога им почерня гъза …
Предател бил Волен Сидеров …сигурно е така, погледнато от камбанарията на онези, които са гласували за него …
Ама нали в крайна сметка сме ги избрали, за да ходят на работа, а не да „създават” събития, че да ходят камери и микрофони подире им…
А правителството  - бали мама му … тоз бил такъв, оня – онакъв …, били …то всеки е бил някакъв …по-важното е какви ще са сега, докато управляват - не възлагам надежди, за да си спестя нови разочарования  - тези досега мисля, че са ми достатъчни …
в май 29, 2013 Няма коментари:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: Зона за сериозни, C'est la vie
петък, 17 май 2013 г.
Моят ден започва с усмивка, която ме кара да забравя, преди да съм си спомнила, за неволите, които ме очакват през деня ...
Моят ден започва с глас, който ме понася на крилете на щастието и ми дава да разбера, че мечтите се сбъдват ..
Моят ден започва с поглед, в дълбините на който откриваш, че ти си прозорецът към света, който й предстои да открие ...
Моят ден започва и разбирам, че не искам никога да свършва ...
в май 17, 2013 Няма коментари:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
събота, 11 май 2013 г.
Да точно ти, дето си далеч от мен! Няма те и няма с кого да пия кафето си ...Вярно има много други, с които да го правя, но онова с теб беше по-специално.  Пиехме го или у нас, или у вас, или на близкото до хранителния магазин кафене ... Говорехме си винаги за едни и същи неща ..., но никога не ни омръзваше - оправяхме политиката, колегите, общите ни приятели, мъжете и техните навици и други подобни. Обменяхме рецепти, тествахме резултатите и правехме планове за менюто за следващия ден. Когато ме болеше глава ти се обаждах, защото ти си вълшебница и ме лекуваше от разстояние .. Достатъчно беше да те помоля просто да си помислиш за мен с добро и ми олекваше. Дори и сега, когато си на хиляди километри, усещам, кога присъствам в мислите ти.
Ние сме различни, не си приличаме по нищо и в същото време се разбирахме прекрасно. Минаха години от първата ни среща, в офиса ...приятелството ни обаче прелетя границите на служебните отношения и не им позволи да помрачат онова, другото, извън професионалната ангажираност.
Липсва ми бърборенето, липсва ми дори мрънкането ти ... липсва ми и това как  се заричаше, че утре ще направиш едно или друго ...в посока своето личностно израстване ...и го правеше, макар и не от следващия ден :)
Няма кой да ми дава тон в чистенето на прозорци или прането на пердета ..:)
Далеч си, а аз броя дните до завръщането ти ....., за да те прегърна и да ти кажа на живо, че ми липсваше през почти цялата една година ...от както те няма.
в май 11, 2013 1 коментар:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
Събота сутрин - като на кино
Живеем живот като на кино ... Дните и часовете ни до голяма степен са подвластни на сериалите от телевизионния екран /колкото и да не си го признаваме/ и малко или много откриваме себе си в героите и ситуациите, само дето почти никога, в реалния живот, развръзката не е като на екрана.
Събота сутрин. Героинята става рано, преди мъжа и детето, оправя личната си хигиена, гримира се, за да е красива той като се събуди ... Включва лаптопа и зарежда топла чаша капучино до себе си. Задължително с премрежен поглед пали цигара и от гърдите й се отронва дълбока въздишка ...
Въздиша, защото иска да е на самотен остров ... поне за ден. Стъпалата й да оставят следи по горещия пясък, а по тялото й да има капчици морска вода ... вятърът да развява косите й, а слънцето да искри в очите й.
Иска да е в Ню Йорк и ... да е част от групичката на Кари Брадшоу ... Винаги е имала приятели и близки, и по-далечни ..., но никога не е било като при  Саманта, Шарлот, Миранда и Кари ... приятелство с установени традиции за закуска, обяд и вечеря, за делник и за празник, за радост и утеха ... не че е не имала толкова близки приятели, нооооо живия живот някак си праща всеки в отделен коловоз ...
или пък ... с "Приятели", с които да е изживяла младежките си години ... толкова щуро, че да ти се иска да напишеш сценарии ... , за да докажеш, че приятелството между мъж и жена е възможно ...
Дори й се искало да живее на „Уистерия Лейн“ , защото отдавна комшулука не е това, което беше ...
... Събота сутрин ...цигара догаря, последна глътка от капучиното с аромат на ванилия ...време е да направи закуска - за големия и за малкия човек у дома, а след това да пусне "Пенка" да върти ...
Тя е доволна ...събуждането й преди всички не е било напразно ...десет минути, които ще оцветят денят й .... ще се усмихне и ще продължи напред в нейния собствен сериал ..., в който сама пише репликите си - ден за ден :)
в май 11, 2013 1 коментар:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
По-нови публикации По-стари публикации Начална страница
Абонамент за: Публикации (Atom)
и сме сами, и ни е страх да си признаем
... и ни се иска  да ни прегърне някой, някъде, някога ... ей, така ...мълчаливо в тишината ... ... и ударите на сърцето му да са мантрата, ...
Лято на капки ...
Лято на капки ...вдъхновяващо, магнетично и желано ... Лято на капки от любов ... Морски пръски, зрънца от пясък ...топла длан и споделеност...
и още един отлежал във времето текст ...
болка да не знаеш, че можеш да обичаш да не си обичал никога преди и да откриеш, че боли … …., че се къса сякаш струна на китара...
Търсене в този блог
Приятели казват, че съм като тайфун, лавина, която помита всичко по пътя си...."Дева", която явно си е сбъркала зодията...
Преглед на целия ми профил
Турският език в училище ли е най-важния въпрос пре...
Събота сутрин - като на кино
Зона за сериозни (43)
C'est la vie (236)
Feedjit Live Blog Stats
Запечено орзо със спанак и пикантен млечен дип * Pasta orzo tostato con spinaci e yogurt greco
Търсят се...за парламента четирима депутати от област Силистра
Мюнхен, малко от Бавария и грамаданска родителска гордост
Новият сезон на Гозбата на България стартира с (не)очаквана победа за пишман готвачите Патрисия и Евгени
Рецепти прелитащи през океана
Обърнат сладкиш със смокини
Кулинарен блог на Маги
Печено пиле на шише
На Кръстопът, за Кръстопът
Не съвсем по Дисни, с мащехата в поддържаща роля
Из дневниците на hexemexe
Пътешествие из южна Италия
Прасенце в лют сос с подправки
Писма до моите деца
Паметна плоча, потънала в забрава
Don't worry, be happy
Пудинг с киноа, ванилия и кокос, поръсен с медни бадеми, гарниран с ягоди
Творчеството не е хоби , то е начин на живот .
dum spiro, spero - #2
Не вярвай в чудесата, разчитай на тях!
Случки и лични истории... за онлайн предприемачеството
с мен в кухнята
Уловени мигове от моя живот
Един красив дъждовен ден
"Бялата чума" - Франк Хърбърт
И`но тИфтерче с "умни" мисли :)
FaceБуки - Дневникът на малкия Нострадамус - Любен Дилов-син - част втора
in a moment of peace
Нито ден без усмивка ...
Бирата през погледа на известни личности
ОТ КУХНЯТА НА МАРГИ ...
Режицата не ножи или как снежат хфърчинки
Като стана въпрос за
Показване на 5 Показване на всички
Тема „Панорамен прозорец“. Предоставено от Blogger.