bg en bg bg bg bg fr bg bg bg bg fr bg ru bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg pt bg bg mk bg bg bg ru bg bg bg bg bg bg bg mk bg bg bg fr bg bg bg bg bg fr bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg en bg bg bg bg bg bg bg fr bg bg bg en bg en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg mk bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg hbs_cyr bg bg bg bg bg mk bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg fr ru bg bg bg bg bg bg bg fr bg bg bg bg bg bg ru bg bg fr bg bg bg bg bg bg bg bg fr bg bg bg bg bg bg bg ru bg bg bg bg bg hbs_cyr bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg fr bg ru bg bg bg bg bg bg bg hbs_cyr bg en nl bg bg en cs bg de bg bg de bg bg cs bg cs hbs_cyr cs bg bg cs bg cs bg hbs_cyr bg cs hbs_cyr hbs_cyr bg bg cs bg bg bg hbs_cyr bg bg cs hbs_cyr bg bg cs bg hbs_cyr bg cs bg bg de bg bg bg bg hbs_cyr bg bg cs hbs_cyr hbs_cyr bg bg es bg bg bg bg hbs_cyr bg bg bg ru ru bg bg bg bg ru bg bg bg hbs_cyr bg bg mk uk bg bg cs hbs_cyr hbs_cyr bg bg cs bg bg bg bg bg bg uk ru fr en bg en en en bg bg de bg bg ru bg bg ru ru bg kk bg bg bg bg bg en bg bg bg bg bg bg uk bg ru ru bg bg bg bg bg bg bg ru bg bg en ko bg bg ru bg bg mk bg ru ru bg bg bg bg en bg uk bg bg en bg ru bg bg ru bg bg en ru bg en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg kk bg bg hbs_lat ru bg ru bg bg en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg uk bg bg en bg en bg
в юли 29, 2009 2 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
неделя, 26 юли 2009 г.
събота, 25 юли 2009 г.
До Горна Оряховица и ... обратно!
В петък сутринта с моето Слънце се отправихме към Горна Оряховица ... аз по служба, а той за компания. Пътувахме заедно с още колеги от Силистра. Общо взето всички поехме на път с идеята да избягаме за ден от нашето си ежедневие и да се потопим в настроението и емоциите, които владеят другоземците.
За пореден път съчетахме полезното с приятното :) За първи път обаче стъпихме във този град!
Свършихме си работата и решихме да се насладим на красотите, които предлага града ...
Нямахме големи опции за разходка предвид високите температури, но въпреки това ще споделя с вас онова, което видяхме!
Впечатление ми направиха пъстрите цветни пана разположени в централната градска част, както и работещите фонтани и шадравани.
Освен това си мислех, че само в Силистра хората нямат работа и по цял ден пият кафе ...тц - не било тъй :) И в Горна Оряховица си имата подобен синдром ...дори един от габровските колеги разказа, че ромите рано сутрин овършават казаните и после по цял ден дирт сянката ...
Настаниха ни в хотел "Раховец" - като се сетя, че попаднахме на дефектен климатик в стаята ни ...май аналога с фурната на печките от едноименната марка ще е съвсем уместен ... Затова ако от управата на хотела установят голям разход на вода в последните 24 часа - да не се чудят от къде им е дошло - виновните сме ние ..иначе спасение никакво от жегите ...
Не знам къде другаде има толкова много гугутки, така, както тук в Горна Оряховица :) и изобщо не се притесняват да позират :)
Хвърлихме чантите, минахме през банята и айде на кафе ...с късмети :) Време беше и за дългоочакваната цигара.
Направи ни впечатление бялата фасада на общината - намерила са хората пари да си я лъснат ... От далеч охраната ни пожела Добър ден! ...Съжалихме човечеца, че беше с риза с дълъг ръкав и вратовръзка ...но ... протокола изисква жертви :)
Дълъг списък от бивши кметове имаше по стените в сградата, както и на почетните граждани на Горна Оряховица сред които Ивайло Йорданов, Атанас Буров, Виктор Чучков и др.
За съжаление не ми остана време да снимам симпатичния английски двор оформил се между отделните крила на административната сградана Общината.
едно нещо обаче направи впечатление на всички ни :)
ВСИЧКИ ХОРА В ГОРНА ОРЯХОВИЦА ПРЕСИЧАТ САМО НА ПЕШЕХОДНИТЕ ПЪТЕКИ!
ВСИЧКИ КОЛИ СПИРАТ, КОГАТО ВИДЯТ ПЕШЕХОДЕЦ!
Е те такова чудо не съм виждала нийде, освен по странство!
Сладурска е и идеята им сутрин да мият улиците и тротоарите, за да охладят въздуха.
Не плащат ли вода - това се чудя!?
на фона на сградата на музея и на едни симпатични струи вода :)
Разходихме се из града и видяхме две от църквите намиращи в центъра на града, видяхме и сградата на Историческия музей, но тъй като беше затворен, не успяхме да го разгледаме.
Това е храмът "Успение Богоридично" ...
а този е "Света Троица".
Фоткахме се край шадраваните с тайното желание да се потопим в тях ... позяпахме и едни голеееееееемииииииииии риби у магазинът за пишман-рибари :)
И ко прайхми ощи ... плувахмееееееееее през целия ден и цялата нощ в собствен сос - кой повече, кой по-малко.
Вечерта хапнахме, пийнахме и потанцувахме - така както му мяза :)
А сега ако си мислите, че не съм фоткала китки дълбоко са лъжете ..., но преди това на вашето внимание:
Почетния Тим на Горна Оряховица, който ни посрещна пред хотела,
докъде може да стигне човешката изобретателност
Ето ги и тех :)
в юли 25, 2009 7 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: Пътешествия, C'est la vie
Илиана  - нямам думи да ти опиша благодарността си и изненадата, която ми спретна ... !
И си признавам без бой, че съм ти редовен посетител и си точа зъбките
за реализиране на твоите рецепти :)
ама пусто все не остава време, но обещавам, като се разпиша - да се похваля :)
Няма да пожелавам слънчев уикенд, щото той и без това си е ...
а сега ... предавам наградките с удоволствие на Нушка,
Силви, Аквичка, Ида, Хриси и Златина
в юли 25, 2009 3 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: Халосийки, C'est la vie
понеделник, 20 юли 2009 г.
Нова седмица ... нов късмет :)
в юли 20, 2009 9 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
неделя, 19 юли 2009 г.
ЗАБРАНЕНО за четене!!! Размисли с “Червен етикет” …
Защо е нужно човек да обърне едно две питиета, за да се избистри погледа му.
Защо по дяволите алкохола е този, който ни отваря очите …той ни дава силите и куража да погледнем шибаната реалност право в очите и да осъзнаем как сме сговнили нещата.
Толкова ли е трудно да повярваш, че си щастлив – да повярваш, че те обичат, че няма да те наранят …трудно е – и тогава правиш всичко възможно да оцапаш пейзажа като дърпаш дявола за опашката.
По Законите на Мърфи ти се случва точно това, от което най-много те е страх.
Цял живот някой е натискал главата ти надолу при  всеки опит да изплуваш от блатото … Цял живот някой ти е повтарял, че си скапана издънка на природата и че е абсурдно да очакваш нещо хубаво да ти се случи … и когато това хубавото почука на вратата ти, когато ти се усмихне … ти какво правиш – не го прегръщаш и не го целуваш … а го оглеждаш като скъп подарък, който по всяка вероятност е донесен на погрешен адрес и лекичко с пръст го побутваш да провериш дали не хапе.
Оказва се, че не само, че не хапе – ами е любвеобилно настроено, позитивно мислещо, истинско, нежно и мило.
И вместо да се заразиш от емоцията – ти си създаваш псевдощастлива среда и колкото пъти сърцето ти подскаже, че си на погрешен път – се намесва Негово височество разума и ти казва – не , не може да е вярно – ти не го заслужаваш – как така ще е вярно.
и ти се смачкваш, спаружваш се като мушкато, да не уточнявам какво … и правиш и невъзможното, за да докажеш на сърцето си, че е сгрешило.
И ако по неведома случайност това хубавото нещо кривне за стотна от правия път – ти какво правиш – възвисяваш се в небесата и казваш – ето знаех си аз, бях права ……
Да – сигурно е така – но пък човешко е да греши, Божествено да се прощава – а и нали казват като ти се даде лимон, направи си лимонада – извлечи максималното от горчилката – може пък това да е било целта – за ти даде да се разбереш, че не трябва повече да се държиш като последния глупак …
Да де – ама защо трябва да седнеш с 25 грама “Червен етикет”,  за да почнеш да мислиш  …за да видиш онова, което в ежедневието е невидимо …
Трябва щото в останалото време не ти стиска да се погледнеш в огледалото и да си признаеш, че си се усъвършенствал в сглупяването.
Истината всъщност …майната й на истината – от нея само боли …
Както от парчето на Фреди Меркюри, което слушам в момента – Living on my own … Е това е истината – майката му на живота е оцеляването!!!!!!!
Хиляда разсъждения за какво? – За това, че винаги съм казвала, че трябва малко да ти загорчи кафето, за да оцениш захарта …
Ама то казването е едно … а когато се увие около врата ти, като змия … тогава забравяш за всичките теоретични житейски философии и се поддаваш на мъката и на болката, а тъгата ти става първа дружка.
Каквото и да си говорим за позитивното мислене, то нищо не струва, ако от време на време не пролеем някоя и друга сълза и ако не сбърчим носле от яд, от гняв и други подобни борбени настроения.
в юли 19, 2009 8 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
А добър ден! …Етикетите …и … Обществото
Да си дойдем на думата … Ставам ли за кифла или не – това е въпрос с повишена трудност, който ме тормозеше доста отдавна – LiLi  има научни трудове изписани по темата – и според нея – съм поничка с пълнеж …май таквози беше обяснението и определението …ако бъркам – ша ма извинявате :)
Тъй като познавам не една и две персони, които напълно отговарят на описанието кифла … се притесних, че и аз в нечии влажен поглед съм кроасан та дрънкам.
Да, ама не – както казва небезизвестния Петко Бочаров – не ставам за кифла и това е :) Обяснението е, че съм от малкото останали момичета, които не са нито кифли, нито псевдокифли и че това е чудесно :)
Всъщност не ме успокои резултата от тъпия куиз във Фейсбук-а / нали знаете, че там откривам топлата вода с тия щуротии/.
Замислих се върху въпросите, отговорите на които определят кой какъв е …
Не съм кифла, защото…:
се снимам както ме хвана фотоапарата;
слушам всичко, което ми харесва – за музика иде реч;
се гримирам, когато има повод;
харесвам косата си, каквато е, и не я изправям ден през ден;
и …защото нося удобни обувки, спортни, кецове и др.
представете си тогава какви трябваше да са отговорите, за да установя накрая със “задоволство”, че съм кифла от класа :(
Те-кифлите се снимат отгоре с целувки към камерата, или в огледалото с нацупени джуки, слушат чат-пат хаус-музика, но се разтреперват от удоволствие от чалгата, обуват пантофки, токчета и платформи – по възможност с цветенца, и разни други финтифлюшки, ходят на фризьор ката ден и ходят да си пудрят носа през има няма 15 –мин.
Странно е – някои от отговорите прилягат и на дами, които се грижат за фейса си и не ми е много приемливо да са съпричастни към подобна класация.
Ако си мислите, че ми е станало смешно – тц!
Стана ми дори тъжно, че е толкова лесно да се сложи на някого етикет.
И аз съм залепяла сума “кифли” с ценоразпис …, а сега ми стана съвестно.
Те не са виновни, че са леко неориентирани – не са си избирали средата, родителите, възпитанието, обкръжението – когато у дома никой не ти говори за политика, не следи дали имаш собствено мнение, дали отстояваш позициите си, дали те бият навън другарчетата и т.н
Не са виновни, че ТВ канала ПЛАНЕТА е единствената програма, която дистанционното разпознава, че русите букли, силиконовите гърди и устни, изкуствените кичури и фалшивата слава – определят бита и съзнанието им.
Не са виновни, че се впечатляват от лъскавите коли, че за тях е модел на подражание да се задомят на крехка възраст и да си играят на семейство …
Не са вино вни, че фикс-идеята им е да си легнат с батко, чичко, дедко – както дойде – с дебел портфейл, който на другия ден ще им покрие разноските при маникюристката.
Не са виновни, че това устройство наречено компютър се ползва само за да се регистрират в сайтове за запознанства разпращайки по света и у нас граничещи с порнографията фотоси.
Не са виновни, че отдавна е размита границата между откровената вулгарност и еротиката.
Не са виновни, че проектират болните амбиции на майките си …
Не са виновни, че манекенските размери, които надничат от синия екран и от страниците на лъскавите списания се превръщат в тяхно “Отче наш!”.
Такова ни е обществото – както четох наскоро някъде – май взимаме от света модели на подражание и се опитваме да ги приложим тук, но май системата се бъгва някъде и не отчитаме, че липсва инсталационния файл и съответно програмата не функционира качествено … Живеем и възпитаваме следващото поколение с грешка в системата.
Отдавна в обществото ни няма истински аристокрация, интелектуалци, интелигенция, средна класа и т.н.
Отдавна делението на имащи и нямащи пари, на жени-домакини, кариеристки  и на преуспяващи “Барби”-та – прелитайки от креват на креват.
За мъжете да не говоря – там или си тарикат, или не струваш пукната пара – вече и мускулите не са така вървежни както преди.
Абе … жална ни майка – и не знам и кой ще ни оправи …айде за политиката ясно – сега се разчита на новия Месия … кой ще ни лекува обществото, кой ще ни предпише витамини и антибиотици за възстановяване на имунната ни ценностна система?!?!?
Дигам рамене и нямам представа –аз дето уж съм на всяка тенджера капак и на всяка манджа мерудия … Който знае, нека помага!
в юли 19, 2009 9 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: Зона за сериозни, C'est la vie
петък, 17 юли 2009 г.
Шест – не толкова бързи :)
LiLi се оказа, че доста добле ме пузднава векинта :)
Пише ми се, ами че как иначе …тъй че ще се възползвам от предоставената ми възможност да споделя още 6 от ежедневните си радости :)
Хлъц – представете си как правя засрамена муцунка като кученце с лапичката отпред …ама сичките сте писали на пълво място либовите си … пък аз бизсрамницата …..само гюпости :)
Тъй чи сига да си дода на думата :)
Тоши*Слънчо – така ми изписва дисплея като ми звъни на мобилката ТОЙ …това на ден по амнайси пъти да се чуваме е една от радостите ми …щото общо взето, не че не се виждаме …ама с неговите смени – се разминаваме като трамуета / превод от моя френски-трамвай – в мн.ч./ – той се прибира от нощна – аз хуквам на работа – аз се прибирам, той отива за следващата нощна – после почива . ама аз съм по цял ден в офиса :) и така …
Фотоапарата и аз като LiLi отдавна съм го приела за неразривна част от мен - /лошото е, че както забравям чадъра, когато вали – така се случва, че баш коги ми требе фотото го нема у мене :)/ Но – имам и попадения :)
Другата ми радост у живота е дистанционното на ТВ-то – умирам си да гледам тъпи сериали – и английски, и американски …. но си падам и по европейското кино – затова си имам канал “Синемакс”…мога да джиткам по цял ден :)
За ИнДернеДа, както казва бабата на Чуденка – няма смисъл да говоря – той май ни е слабост на всички тук …
Блаженство ми е – само дето е сезонно – да рупам диня със сирене …ммммммммм – няма такова друго удоволствие – освен грозде със сирене :)
И в последно време открих сладостта на живота – наречена ЧоКоФрЕдО – какао и мляко и лед разбити в миксер ..или нещо подобно ….ама идеална вкусотийка за горещите дни ….
Така мога да продължа и да утре :)
Но всъщност най-голямите ми радости са семейството ми, любимия човек, приятелите, професията ми – която упражнявам вече 14-а година – почти без прекъсване :)/щастливка съм цял живот да работя това, което харесвам и за което съм мечтала/ – тук посочвам и колегите си – не бих си представила ежедневието ми без тях – и се караме, и се обичаме, и се заплитаме в интриги – но такъв ни е гена ..въпреки всичко се разбираме и работим заедно за града :) …
…. Сигурно има още и още …..но спирам до тук ….
Няма да прехвърлям щафетата, защото LiLi – вече го направи :), а и за да не отнеса някоя благословия :)))))
Хубав уикенд на всички – изчезвам до утре вечер …къде? – на село!
в юли 17, 2009 4 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: Халосийки, C'est la vie
Гепи, брато доза живот!
Ако някой ми беше казал, че Шер ми е любима певица щях да кажа, че е просто една от всички, които харесвам …но щях да излъжа …
Всичките й парчета ме карат да настръхвам … няма друг изпълнител, който да ми дава такова усещане  :)
Невероятна е ….от нея сякаш на големи дози струи живот-а … и с всяка нота, с всяка дума тя ни казва – Вземете го … Той е ваш!
Посрещнете деня с усмивка – позволете на слънцето да Ви погали и теглете чертата на лошите моменти :)
Добро утро от мен :)
в юли 17, 2009 8 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
сряда, 15 юли 2009 г.
На другия тротоар ...
Случвало ли Ви си е да си вървите по пътя за работа и да установите, четоку пред вас се движат персони, които нямате желание давиждате - поне не в началото на деня ....
Какво правите в тези случаи .. аз лично бягам на другия тротоар - и то не за друго - а щото нямам желание да ги настигна ...и ...да не мога да ги отмина - щото ша има лафове от типа на ...
...Оооооо како Незабравке /вмятам,че едната персона е по-голяма от мен с около 7-8 години, а другата е майка й и може да ми бъдe и баба на мeне :)/ - ко прайш - /цитирам дословно/ - домъчня ни за тебе - га ша пием кафе да си приказваме ... като помисля малко - вярно, че може да бъде и по-зле .... ма предпочитам деня ми да започне със слънчево Здравей - позитивно и бодро звучащо, като че ли човекът току що  свършил със физзарядката си :)
А едно страхотно парче може само да оцвети ситуацията :)
Дунавски привет с пожелание за либоф, либоф и пак либоф ... тук - там може и цалуфки :)
в юли 15, 2009 4 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
вторник, 14 юли 2009 г.
Бяла лястовица за късмет!
Днес на брега на Дунав, край Силистра, бяла лястовица възкреси надеждата ни за добри дни!
Нямах щастието лично да я видя, но за сметка на това колегите /Наталия и Ленар/, които проводих да снимат, са си пожелали щастие не само за себе си, но и за всички нас.
Дали е резултат на внушение и самовнушение, но сякаш крила им бях пораснали на момичетата, докато работеха днес - и двете споделиха, че им е станало леко на душата :)
Дано уловената за фотка бяла птица донесе и на нас късмет и изцеление :)
в юли 14, 2009 7 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: C'est la vie
понеделник, 13 юли 2009 г.
Приятно ни е да се запознаем ...!
Е не ... откритието на Блага изби рибата ... !
Реших да пробвам и аз Генератора на бебешки имена, за да видя какви имена подхождат на моя милост и на съпружеското тяло :)
Приятно ни е да се запознаем Пелагия Кирова и Целофан Христов ... :)
.... а ако туря фамилията на мъжот си ... ставам векинта Капка Любов Христова :) ....
а ся - смее ли некой нещо да ми  каже :)))))
/това коги бехме младиииииииииии :))))))/
Добре, че мама и тате не са разполагали с това чудо на природата, щото сигур нема ми е достатъчно богато въображението, за да си представя как съм щяла да се казвам ...и без туй и днес като се запознавам с някого само дето не стигам до лична карта, за да докажа, че така се казвам ......е аз виновна ли съм че болшинството от хората са невежи и не знаят, че има такову цвети - Незабравка :)
Но името ми харесва - а на който не му ... да си гльода работата :)
в юли 13, 2009 6 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Тенкю на Аквичка за това, че не ме забравя :) … поемам щафетата с най-големо удоволствие.
Шест дребни неща, които ме радват …
• кафето и цигарата …рано сутрин …са на първо място във всички списъци :)
• да слушам музика, докато работя – зависи от настроението и от работата де …обичам да слушам Ищар или радио1 – класическите хитове …
• можи и да ми са смейте – но съм на ръба на оргазма, когато ползвам тампончета за уши…някои им викат клечки – на който както му е угодно – хихихи
• има много компютърни игри – но мога с часове да изкарам целейки шарените топчета на ZUMA-та
• обичам да пия водааааааааааааа . няма лъжа, няма измама …….нищо по-сладко няма от силистренска оригинална с варовик :)
• мда ….я да видим к`во още можи да ме радва ….а --- сетих се …супер ми е вечер като си легна – да оставя мивката празна и кухнята спретната …че на другия ден като се върна от работа – най-мразим да имам да чистя :)
Сигур можи да продължа в тоя дух – но стига толкоз …да остане нещо и за другите
в юли 13, 2009 5 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Понеделник е хора – понеделник :)
Ще взема да си открия рубрика, която да я кръстя – „В понеделник хората са полудели!”
Вече се чудя дали е наистина от ЕГН-то, дали от въздуха, от слънцето, дъждовете или …и аз не знам от какво, но на нищо не прилича.
Няма да губя време – минавам към действие …
- Чук, чук – кой е тук ...?
- Ами аз такова – идвах преди няколко години първия път носех на тогавашната Ви шефка едно стихотворение за 8 март …а тя моля Ви се отказа да го пусне, щото пишело вътре, че фашистите били зверове …После идвах – един мъ беше – носех едно друго стихотворение уж щеше да излезе в сряда пък – то колко сряди минаха от тогава –
- Ами има няма две години /вмъквам се аз в монолога/!
- Бе две ли за – четири ли са не помня ..ама сега Ви нося тука едно стихотворение и на вас . .. аз и три стихосбирки имам – но не ги представям в Силистра – то тука поетите набедени – нищо не разбират само се слагат тук-там. Та като си лежа у дома и през прозореца виждам гнезда на ластовички и за наште гурбетчии си мисля …одят де одя и се връщат без пари у България. То те са истинските де – дето за парчето хляб излизат у чужбината, а другите теса печалбари – далавери праят да богатеят …
- Може ли да видя стихотворението …
- А не – аз ще Ви го прочета да го усетите ..ама как така за онова заради фашистите не ми го пусна, ей това не мога да разбера, а и оня другия да го чакам аз все в сряда толкоз време …
- И все пак да видя стихчето ….
- Аз ще Ви го прочета – извинявайте , че Ви губя времето …ама само 5-6 минути …
- те минали вече 15 между другото – в същото това време следващата бореща за палмата на първенството влиза в стаята – но само с поглед я пращам при колежката на съседното бюро –която между впрочем вече ме атакува в скайпа с реплики от типа на – този няма ли да го разкараш :)
... стихчето за ластовичките и гурбетчиите почва ..но аз надавам ухо да чуя срещу мен какво става – и прекъсвам дядото – да кажа че донесения материал няма да се публикува – защото е тип реклама – обиколило бабето магазините за мебели и направило очерк за обслужването в тях, за стоката и т.н – да не мислите че е лесно ….
Ура – вече сме на последния куплет …! Чичото си тръгва с обещанието от моя страна че в подходящ момент може би ще публикувам творението му!
Тъй лелята и тя – то един чичо и една леля – мама миа …ма нейсе.
Черешката на сладоледа бе онази фешънка, пенсионираната учителка, дето Ви разправях, че иска да й давам теми за писане …Донесе размисли и страсти върху злободневни проблеми – но ми беше интересно как успя да обедини в едно оплакване от лекар, който заблудил пациентката си,че има миома и че е за операция, а при повторен преглед в столицата се оказва, че няма нищо такова, …. с това, че в магазина продават хляба неопакован, че не е хигиенично, и че ръцете на касиерките били опасни щото пипали мръсните пари. Да не говорим че задочно се запознах с леля Златка от Елховските хали дето набождала хляба с голяма вилица, за да не го пипа с ръце – но това било в 60-те години …ох и за вуйчото пропуснах – работел в един завод и отказал да получи премия, щото нямало било за всички – какви хора е имало нявга само?!
Е … как човек да не му се иска вечер да се усмърти с ледена ракийка и прясна салата …Е те това е …!
И винаги се питам едно и също …що не си седят дома тия хора?!
в юли 13, 2009 5 коментара:
Изпращане по имейлПубликувайте в блога си!Споделяне в TwitterСподеляне във FacebookСподеляне в Pinterest
Етикети: Халосийки, C'est la vie
По-нови публикации По-стари публикации Начална страница
Абонамент за: Публикации (Atom)
и сме сами, и ни е страх да си признаем
... и ни се иска  да ни прегърне някой, някъде, някога ... ей, така ...мълчаливо в тишината ... ... и ударите на сърцето му да са мантрата, ...
Лято на капки ...
Лято на капки ...вдъхновяващо, магнетично и желано ... Лято на капки от любов ... Морски пръски, зрънца от пясък ...топла длан и споделеност...
и още един отлежал във времето текст ...
болка да не знаеш, че можеш да обичаш да не си обичал никога преди и да откриеш, че боли … …., че се къса сякаш струна на китара...
Търсене в този блог
Приятели казват, че съм като тайфун, лавина, която помита всичко по пътя си...."Дева", която явно си е сбъркала зодията...
Преглед на целия ми профил
До Горна Оряховица и ... обратно!
ЗАБРАНЕНО за четене!!! Размисли с “Червен етикет” …
А добър ден! …Етикетите …и … Обществото
Шест – не толкова бързи :)
Гепи, брато доза живот!
На другия тротоар ...
Бяла лястовица за късмет!
Приятно ни е да се запознаем ...!
Понеделник е хора – понеделник :)
Имало и трикини - освен монокини и бикини!
Що не отказвам цигарите?
Подаръци ще има за всички от сърце ...
Зона за сериозни (43)
C'est la vie (236)
Feedjit Live Blog Stats
Запечено орзо със спанак и пикантен млечен дип * Pasta orzo tostato con spinaci e yogurt greco
Търсят се...за парламента четирима депутати от област Силистра
Мюнхен, малко от Бавария и грамаданска родителска гордост
Новият сезон на Гозбата на България стартира с (не)очаквана победа за пишман готвачите Патрисия и Евгени
Рецепти прелитащи през океана
Обърнат сладкиш със смокини
Кулинарен блог на Маги
Печено пиле на шише
На Кръстопът, за Кръстопът
Не съвсем по Дисни, с мащехата в поддържаща роля
Из дневниците на hexemexe
Пътешествие из южна Италия
Прасенце в лют сос с подправки
Писма до моите деца
Паметна плоча, потънала в забрава
Don't worry, be happy
Пудинг с киноа, ванилия и кокос, поръсен с медни бадеми, гарниран с ягоди
Творчеството не е хоби , то е начин на живот .
dum spiro, spero - #2
Не вярвай в чудесата, разчитай на тях!
Случки и лични истории... за онлайн предприемачеството
с мен в кухнята
Уловени мигове от моя живот
Един красив дъждовен ден
"Бялата чума" - Франк Хърбърт
И`но тИфтерче с "умни" мисли :)
FaceБуки - Дневникът на малкия Нострадамус - Любен Дилов-син - част втора
in a moment of peace
Нито ден без усмивка ...
Бирата през погледа на известни личности
ОТ КУХНЯТА НА МАРГИ ...
Режицата не ножи или как снежат хфърчинки
Като стана въпрос за
Показване на 5 Показване на всички
Тема „Панорамен прозорец“. Предоставено от Blogger.