bg ru ru pl en ru uk bg ru ru ru bg bg en bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg ru bg bg bg ru bg bg bg bg bg bg bg bg bg uk bg ru be bg bg bg bg bg en en en bg en bg bg ru en en en bg bg en en en bg en en en bg en en bg en bg en en en en fa en en en en de en bg de en en pl
Какво чета и мраморно брауни с ягоди
place for food photography, recipes and travel
По света и у нас
Не мога да кажа, че имам повече време да чета в сегашната ситуация. Дори мога да кажа, че изпитвам хроничен недостиг на време за усъвършенстване, учене и познание, но не и когато открия книга, която ме грабва.
Имам няколко добри попадения благодарение на приятели и на Goodreads, където следя хора със сходни на моите възприятия и интереси.
“Синът на управителя на сиропиталището” на Адам Джонсън с награда “Пулицър” (2013):
Тази книга ме грабна и не ме остави, докато не я прочетох докрай. Действието се развива в Северна Корея и голяма част от случващото се е фикция, но безпощадността на диктатурата, манипулация на истината и на обществото е съвсем валидно. Книгата разказва за живота на Джун До, детето от сиропиталището, което не е сирак, но е попаднало там, заради баща си. След като гледах северно корейския филм “Мрежата” на фестивално кино, а после слушах Тед разговор на Hyeonseo Lee, която на 18 години успява да избяга от Северна Корея в Южна Корея, книгата ми се стори естествено надграждане на образа на страната. Комунизмът, който задушава индивидуалността и как всеки може да стане жертва на подменената реалност.
“Отивам си е възвратен глагол” – Тайе Селаси:
Стилът на писане на Тайе ми напомня на други писателки жени – Джумпа Лахири и Арундати Рой. Книгата стъпва върху емигрирането през 70-те години на стотици ганайци в Нигерия, в търсене на по-добър живот. Само десетилетие по-късно обаче политическото напрежение между Нигерия и Гана води до кървави конфликти. Нигерийците се настройват срещу емигрантите и навсякъде се чува скандирането „Гана, вън“, лозунг, който става символ на въпросния исторически период. Това е и името на книгата в другите държави, но понеже може да е неясно за българската публика, от издателство “Жанет-45” избират заглавието “Отивам си е възвратен глагол”. В интервю Тайе казва, че това е любимия превод на заглавие. Книгата на Тайе разказва за разделено семейство, а общото за всички герои е чувството за липса на дом.
“Подземната железница” – Колсън Уайтхед с награда “Пулицер” (2017):
Подземна железница през XIX век са наричали мрежата от скривалища и помагачи, по която робите в Америка бягали към свободните щати. В книгата си Колсън Уайтхед създава реална, но с елементи на фантастика, подземна железница, чиито релси водят в мрака. Между историческото и фантастичното, между миналото и настоящето, Колсън Уайтхед разказва за премеждията на робиня, бягаща от плантация в Южните щати, но това и разказ за страха, неравенството и жестокостта на този период от историята на Америка.
“Между рая и ада” и “Тъгата на ангелите” – Йон Калман Стефансон
Тези две книги са двете части на исландската трилогия от Стефансон (очаква се третата част да излезе скоро на български език). Истинско удоволствие e да се потопиш в суровия пейзаж на Исландия, в грубата на пръв поглед природа на хората по тези земи. Историята проследява живота на момче, което заедно със своя приятел Бард, се присъединява към екипажа на рибарска лодка. Този толкова искрен разказ на живота в Исландия направо те разтриса – рибари, които не умеят да плуват, пощальон, който прави преходи в безпощадни бури, в които шанса да оцелее е минимален, за да отнесе новини на обитателите в изолирани райони. Нямам търпение да прочета края на завладяващата история, в която едно момче открива себе си.
“Нека големият свят се върти” – Колън Маккан
Откъслечни истории, които в началото изглеждат свързани единствено от въжеиграч, който преминава между кулите близнаци. (Всъщност това е по истински случай, когато Филип Пети преминава на въже разстоянието между кулите близнаци на Световния търговски център в Ню Йорк през 1971 г. След това бива арестуван, но оправдан.) В края на книгата историите на тези отделни хора се преплитат и ти виждаш дълбоката свързаност на героите, които дори не се познават. Много вълнуваща, дълбоко и накрая ме остави с приятно чувство, че си е заслужавала прочитането.
В момента чета “Американа” на Чимаманда Адичи, която захаресвах, след като я гледах на конференция “Ted” и темата й “Опасността от единствената история”. След близо 4 години чакане е издадена от издателство “Жанет-45”.
Понеже не може само храна за ума, ви предлагам и храна за душата, а именно умопомрачително брауни, за което децата ме побъркаха, докато не го изядоха цялото.
Мраморно брауни с ягоди
Адаптирано от: Linda Lomelino’s cookbook
Продукти за какаовия блат:
250 гр кафява или бяла захар (до 350 гр според това колко сладко искате да е)
85 гр бяло брашно
75 гр какао на прах (използвам Гайо)
1/4 чаена лъжица сол
1 чаена лъжица ванилова есенция
Включете фурната на 175 °С и пригответе квадратна или кръгла тавичка. Поставете хартия за печене на дъното.
Разтопете маслото в малък съд.
Разбийте яйцата и захарта в купа за няколко минути. Добавете разтопеното масло и ванилията, и разбийте до получаване на гладка смес.
В друга купа смесете брашното, солта и какаото. Добавете сухите към мокрите съставки и разбийте, докато тестото се смеси напълно.
Изсипете в подготвената предварително форма. Разтелете и оставете настрана.
Продукти за белия блат:
226 гр крем сирене
50 гр кафява или бяла захар
10-12 ягоди или малини
Разбийте всички продукти заедно.
С лъжица изсипете неравномерно бялата смес върху какаовата смес. Използвайте нож, за да разнесете и разбъркате двете смеси. Поставете нарязаните на две ягоди в сместа.
Печете за 45 минути или докато клечка излезе суха от сместа. Оставете да изстине и разрежете.
May 2, 2020 at 09:56
Когато попита в Инстаграм, какво да е следващото нещо, което да приготвиш, ти отговорих “нещо от което не се дебелее”. Но пък ако трябва да съм честна, си мислех точно за брауни. От друга страна дъщеря ми казва, че сладкото отива в сърцето, така че мисля, че имаме идеално съвпадение 😉
За книгите…и друг път си споделяла какво четеш, не всичко е моето (не че е нужно), аз сякаш вече съм по-повърхностна в четенето. Нещо, което не ме натоварва, нещо което ме грабва, ако е и криминално, още по-добре. Но за “Синът на управителя на сиропиталището” и преди съм чела отзиви и определено предизвиква внимание.
May 3, 2020 at 14:40
Ох, ми аз никога не правя десерти, които да са здравословни :), защото за мен десерт без масло и захар, че това не е десерт. Шегувам се! Благодаря ти за коментара. Ще помисля какво мога да приготвя, което да не е толкова калорично 🙂
Ще чакам да ми кажеш дали ти е харесала книгата 🙂
May 4, 2020 at 16:14
Рецептата звучи много вкусно и ще я пробвам, но в оригиналната рецепта какво се ползва вместо крема сирене? Не съм в България и се чудя с какво да го заменя.
May 5, 2020 at 17:01
Здравейте, в оригиналната също е крем сирене – cream cheese. Не продават ли Филаделфия там където сте? 🙂 Ще очаквам отзивите Ви! Хубав ден!
Безглутенов кекс с ягоди - рецепта от КифлоБлог says:
May 21, 2020 at 17:48
[…] няколко седмици Андрей се кани да прави Мраморното брауни с ягоди на Darostinta, което на снимки изглежда супер, а и по-рано сме […]
Leave a Reply Cancel reply
Your email address will not be published. Required fields are marked *
Enter your email address to follow our blog and receive notifications of new posts by email.
Всички снимки и публикации са авторски. Използването им без изричното съгласие на автора или посочване на източника с активен линк към него е забранено и непрепоръчително.
© 2022 Life Bites. Design by Pish and Posh Designs.