bg bg mk bg bg ru mk bg ru bg bg ru uk bg bg ru ru uk bg bg hbs_cyr uk bg bg bg bg bg bg ru bg bg bg bg bg ru uk bg bg ru ru uk bg bg hbs_cyr uk bg bg bg bg bg bg ru bg uk bg ru bg bg ru bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg ru bg bg bg bg bg bg bg hbs_cyr bg en fr bg bg bg bg bg bg bg bg en bg en bg ru ru ba ru bg ru bg bg bg en fr bg bg mk mk mk ru bg bg bg bg bg bg bg bg bg bg ru bg bg
Широко отворена врата към света и хората - Профилирана гимназия "Христо Ботев" гр.Попово
Пропуснете към съдържанието Меню Затваряне
Традиции и образование за бъдещето!
168 часа от живота на ПГ „Христо Ботев“
Проект „Равен достъп до училищно образование в условията на кризи“
Проект „Квалификация за професионално развитие на педагогическите специалисти“
Проект „Образование за утрешния ден“
Национална програма „Изграждане на училищна СТЕМ среда“
Традиции и образование за бъдещето!
168 часа от живота на ПГ „Христо Ботев“
Международни проекти по Еразъм+
Проект „Равен достъп до училищно образование в условията на кризи“
Проект „Квалификация за професионално развитие на педагогическите специалисти“
Проект „Образование за утрешния ден“
Национална програма „Изграждане на училищна СТЕМ среда“
Широко отворена врата към света и хората
Представяме ви наградената авторска разработка на Мария Росенова от 12а клас, представена на XVI-та Национална ученическа философска конференция „Човек. Свят.“ Пред клуб „Журналист“ Мария сподели: „Благодаря на г-жа Стефка Александрова, че откри пред мен още по-широко вратата към света и хората! Училището ни прие плахи и объркани, но ще ни изпрати успели и мотивирани! Благодарим Ви за усилията!“
„Презирам онези, на които им трябва конкретен повод, за да бъдат щастливи – или да се влюбят, или да постигнат нещо…“
ВОЙНАТА НА РАЗУМА И ЧУВСТВАТА
Странни създания са хората. Откакто свят светува, мъдреци и философи са се опитватвали да достигнат до дълбините на човешката душа, за да открият коя е същността на най-прекрасното усещане – усещането, определящо възприятието за живот, определящо преценката за света, и най-вече определящо самия живот. „Щастие“, казали те! Но толкова много дефиниции съществуват за него, колкото и опити са направени да се открие то…Странни създания са хората, защото в опитите си да намерят обяснение за щастието, малцина от тях прозряват, че желанието за живот е най-красивият повод да бъдем щастливи.
В дълбините на света съществува едно малко скътано градче, за което надали някой е чувал. А историята, която крие, е още по-вълшебна и красива и от самия град. Жителите на това градче са Любов, Щастие, Успех, Вяра, Надежда, Съмнение, Тъга, Ревност, Страдание, Страх. Градът бил ръководен от Живот и Могъщество. Те живеели задружно и щастливо, но един ден Живот и Могъщество се сблъскали в спор, който им помогнал да осъзнаят истината за себе си. Разразила се война. Тя била магична, доколкото една война може да бъде наречена така. А какво всъщност се случило…и как се стигнало дотам?
Могъщество и Живот живеели в едно красиво и величествено дърво, устремено високо към небето. Живот бил изтъкан от чувства, винаги имал свободата да направи своя разумен избор и бил готов да даде на всекиго нужното, да предостави възможности, да роди мечти. Той никога не делял разума и чувствата. Клоните той не подчинявал на своите възприятия, оставял ги свободно да избират накъде да тръгнат. Всяко клонче гледало щастливо към слънцето, всяко листенце, обагрено в свои си цветове, трептяло по своему от полъха на вятъра. В бурите обаче те били едно цяло – клоните здраво се захващали един в друг, за да могат да оцелеят. Колко щастливо живеели.
Могъщество бил властен, разчитал винаги на своя хладен разум. Бил известен и със своето властолюбие и егоизъм. Подчинявал се на строгата си логика и винаги пресмятал ползите и вредите във всяко нещо. Дори в поникването на ново цветенце виждал заплаха, която можела да задуши стремежите му. Клоните му не били научени на отзивчивост, всеки съществувал сам за себе си и се стремял винаги да е над другия. Те гонели светлината, но не виждали слънцето, защото Могъщество учел слабите клони да живеят в сянката на силните. Какъв тъжен живот. Могъщество не познавал чувствата, не искал и да ги опознае.
Живот знаел, че понякога чувствата са по-силни от разума. Не винял художниците, които поглеждали слънцето, усмихвали му се, и след миг с лъчите сътворявали най-красивата картина. Не винял поетите, които живеели в къщи от спомени или в кули от мечти, но с пролетите сълзи, болезнени или щастливи, записвали най-съкровеното в стихове. Не винял и музикантите, които се заслушвали в песента на птиците, за да открият съзвучието със своята душа. Живот знаел, че понякога пък разумът е по-силен от чувствата. Не винял тези, които се отказват от една мечта, следвайки друга, защото са изгубили вдъхновението си. Не винял и тези, които със съмнения живеели, защото знаел, че и съмнението понякога води до истината. Не винял и онези, които дори за миг не си почивали и живеели в графици, защото знаел, че това, което за един е мечта, за друг пък е цел. Той не искал да кара хората да се променят, не искал да определя кой ще повярва повече на чувствата, и кой на разума, защото те заедно осмислят живота и по различен начин ощастливяват или мотивират деня му.
Могъщество обаче искал да побеждава, да владее и разделя. Той не се примирявал със способността на всеки да има свой поглед към света, смятал, че неговият собствен поглед е съвършен. Всеки път давал власт на разума да се бори с  чувствата, и те водели война, която, може би не е изненада и за вас, по-често печелел разумът.
Минавали дните, разумът вземал решенията, а чувствата приемали, но не се примирявали. Живот не разбирал това, той бил свикнал разумът да води чувствата, а те пък да го карат да не се отказва. Но те започнали да объркват своята посока, отчайвали се, че не са достатъчно полезни. Чувствата вече не издържали, търсели причината, а разумът не можел да си обясни ситуацията, и той търсел причината.
Започнала война – жестока и унищожителна, война между Могъщество и Живот. Разум и Чувства били техните войни. Те влезли в битка, а оръжия им били думите. Любов казала, че това е, защото те не се обичат истински. Тъга казала, че Живот и Могъщество просто искат да накажат всички. Съмнение пък казало, че това е, защото нещо не е както трябва. Вяра настоявала да се вглеждат в душите си, а Надежда подкрепяла техния устрем. Успех заел страната на Вяра и Надежда. Ревност харесвала Любов и я подкрепила. Страдание се опитвало да обясни на Разум, че войната с Чувства е немислима, че тя го наранява. Любов изгубила своята сила, Съмнение се разярило и започнало да подлъгва всички, Злоба и Ревност повярвали в себе си, Увереност обявила неутралитет. Надежда и Вяра притихнали…каква тъжна картина…Нима Могъщество е победил? Хаос е надделял над Съвършенство? А Живот нима е загубил битката?
Всички спорели помежду си и се обвинявали взаимно. Само Щастие не се намесило във войната. То стояло свито в хралупата и чакало отново да види слънцето. Може би Щастие първо достигнало до житейската истина – взаимността между разума и чувствата е неговата здрава основа. Събрало всички и им казало: „Презирам онези, на които им трябва конкретен повод, за да бъдат щастливи – или да се влюбят, или да постигнат нещо!“ Това е, което Живот ни е отредил, а Могъщество се опитва да ни отнеме – правото да разберем, че причината да сме щастливи е в нас, причината сме самите ние. Ако сме заедно – ние я създаваме, но ако сме вечно в борба за надмощие – сетивата ни губят силата да я разпознават. Замислете се – без съмнението я няма и истината, без любовта ме няма мен, без вярата и надеждата го няма успеха, без тъгата я няма силата…ние не можем един без друг. Защо толкова дълго бяхме разделени и не намирахме себе си?! Защото това е по-лесният път за Могъщество, защото той иска да бъде над всички и всичко, а този, който стои толкова нависоко, остава сам. Нека да погледнем заедно към слънцето, за да отразим светлината – това е достатъчно, за да съществувам, а съществувам ли аз – Живот побеждава.“
Живот доволно наблюдавал. Е, научил бе клоните – слабите и силните – да се преплитат и да се уповават едни на други. А Могъщество какво постигна? Осъзна ли, че слънцето е за всички? Че да бъдем смели и да отстояваме себе си не значи да потъпкваме, а да съзидаваме. Не значи да се осланяме на слабостите на другите, а да откриваме нашите силни страни. Така желанието ни за живот е най-красивият повод да бъдем щастливи.
В моя приказен град Разум и Чувства не водят война. Топъл вятър разрошва мечтите ми, парещи лъчи галят света ми, а аз шепна на щастието, че животът ми пълен е с него…струва си човек да живее!
Мария Росенова Ангелова, 12А клас
Вашият имейл адрес няма да бъде публикуван. Задължителните полета са отбелязани с *
Запазване на името, имейл адреса и уебсайта ми в този браузър за следващия път когато коментирам.
Веда Ниязиева  – Шампион на Северна България
Kонкурс „110 години Профилирана гимназия „Христо Ботев“ (Знам, мога, ще бъда)“
Успелите личности на ПГ „Христо Ботев“
Когато бие първият звънец
Регионално управление на образованието - гр.Търговище
Министерство на образованието и науката
телефон: 0800 16 111
"Образование за утрешния ден"
"Квалификация за професионално развитие на педагогическите специалисти"
"Равен достъп до училищно образование в условията на кризи"
Международни проекти по Еразъм+
The More You Know, The More You Love
ул. "6-ти септември" 8А
тел.: +359 608 44005
Вътрешни правила за поддържане профила на купувача
Вътрешни правила за възлагане на обществени поръчки
Списък на приключили обществени поръчки
Няма приключили обществени поръчки
Списък на отворени обществени поръчки
Няма отворени обществени поръчки
Достъп до обществена информация
Вътрешни правила за достъп до обществена информация
Заявление за достъп до обществена информация
Архив - Избор на месец - септември 2022  (6) юли 2022  (3) юни 2022  (11) май 2022  (9) април 2022  (14) март 2022  (12) февруари 2022  (3) януари 2022  (4) декември 2021  (4) ноември 2021  (3) октомври 2021  (4) септември 2021  (5) август 2021  (1) юли 2021  (10) юни 2021  (14) май 2021  (12) април 2021  (11) март 2021  (13) февруари 2021  (9) януари 2021  (2) декември 2020  (4) ноември 2020  (7) октомври 2020  (15) септември 2020  (7) юли 2020  (4) юни 2020  (3) май 2020  (3) април 2020  (2) март 2020  (4) февруари 2020  (5) януари 2020  (4) декември 2019  (4) ноември 2019  (9) октомври 2019  (6) септември 2019  (3) юли 2019  (1) юни 2019  (5) май 2019  (6) април 2019  (6) март 2019  (5) януари 2019  (2) декември 2018  (7) ноември 2018  (1) октомври 2018  (5) септември 2018  (1) юли 2018  (1) юни 2018  (3) май 2018  (4) април 2018  (6) март 2018  (7) февруари 2018  (1) януари 2018  (1) декември 2017  (7) ноември 2017  (2) октомври 2017  (1) септември 2017  (2) юли 2017  (1) юни 2017  (7) май 2017  (5) април 2017  (5) март 2017  (5) януари 2017  (6) декември 2016  (6) ноември 2016  (4) октомври 2016  (5) септември 2016  (2) юли 2016  (1) юни 2016  (6) май 2016  (6) април 2016  (5) март 2016  (10) февруари 2016  (1) януари 2016  (2) декември 2015  (1) октомври 2015  (2) септември 2015  (4) август 2015  (1) юли 2015  (2) юни 2015  (2) май 2015  (2)
Copyright © 2022 Профилирана гимназия "Христо Ботев" гр.Попово – Темата е разработена от Customify.