hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ceb hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu hu hu en hu de en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en en en es en es en en es en es en en hu en hu en en fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A kúszókaktusz (Hylocereus) kúszó vagy több méter magasra kapaszkodó, epifiton vagy talajlakó kaktuszfélék nemzetsége.
A Wikifajok tartalmaz Kúszókaktusz témájú rendszertani információt.
A Wikimédia Commons tartalmaz Kúszókaktusz témájú médiaállományokat és Kúszókaktusz témájú kategóriát.
Mexikótól Közép-Amerikán és az Antillákon át Dél-Amerika trópusi területeiig terjedt el.
Legismertebb faját, a hullámos kúszókaktuszt (Hylocereus undatus) a világ szinte minden trópusi éghajlatú táján termesztik terméséért, a vörös pitajáért. Amerika és Ázsia trópusi területein a termesztésből kivadulva, szabadon is nő. Kisebb gazdasági jelentősége van a sárga pitaját adó nagyvirágú kúszókaktusznak (Hylocereus megalanthus). Az őslakók a legtöbb faj termését eszik.
Ízekre tagolt, a talajon elfekvő vagy a fáról lecsüngő hajtásaik több méter hosszúra is megnőhetnek. A legtöbb faj hajtásai háromélűek, de vannak négy-, öt-, illetve hatélű fajok is. A hajtás átmérője 2 cm-től 6 cm-ig fajonként változó, vannak fajok. Töviseik többnyire rövidek vagy nincsenek is; a fiatal növényen sörteszerűek.
A virágtölcsért, majd a termést nagy pikkelyek borítják. Magjuk viszonylag nagy és fekete.
Egyes fajai léggyökereikre támaszkodva 9 m-re is felkúsznak a fatörzseken. Nagy virágaik éjjel nyílnak.hasonlóképp, mely ehető, élőhelyükön fogyasztják.
Termését, a pitaját főként élelmiszernek hasznosítják.
Erőteljes növekedése miatt jó alany a kisebb termetű epifiták oltására, ezért a kertészetekben is meglehetősen népszerű. Mediterrán területeken, ahol teleltetése nem gond, kedvelt dísznövény.
A molekuláris genetikai vizsgálatok eredményeképpen néhány, korábban a Selenicereus nemzetségbe sorolt fajt is bevontak ebbe a nemzetségbe; belőlük lett a Salmdyckia alnemzetség.
Subgenus Salmdyckia D.R. Hunt:
Hylocereus megalanthus (K. Sch. ex Vpl.) Bauer in CSI 17:28' (2003) - sárga kúszókaktusz
Hylocereus setaceus (Salm-Dyck) Bauer in CSI 17:29' (2003)
Hylocereus tricae (Hunt) Bauer in CSI 17:29' (2003)
Subgenus Hylocereus B & R:
Hylocereus calcaratus (Web.) Br & R in Contr. US Nat. Herb. 12:429 (1909)
Hylocereus costaricensis (Web.) Br & R in Contr. US Nat. Herb. 12:428 (1909)
Hylocereus escuintlensis Kimn. in CSJ (USA) 56 (4):177' (1984)
Hylocereus extensus (De Candolle) B & R ex Bailey in Standard Cycl. Hort 1626' (1915)
Hylocereus guatemalensis (Eichl.) Br & R in Cact. 2:184 (1920)
Hylocereus minutiflorus Br & R in Contr. US Nat. Herb. 16:240 (1913)
Hylocereus monacanthus (Lem.) Br & R in Cact. 2:190' (1920)
Hylocereus ocamponis (S-D.) Br & R in Contr. US Nat. Herb. 12:429 (1909)
Hylocereus stenopterus (Web.) Br & R in Contr. US Nat. Herb. 12:429 (1909)
Hylocereus triangularis (L) Br & R in Contr. US Nat. Herb. 12:429 (1909)
Hylocereus undatus (Haw.) Br & R in Britt - Flora Bermuda 256 (1918) - hullámos kúszókaktusz
Hylocereus undatus subsp. luteocarpus Calix de Dios in Haseltonia 11:11" (2005)
Nyffeler R. (2002): Phylogenetic relationships in the cactus family (Cactaceae) based on evidence from trnK/matK and trnL-trnF sequences. American Journal of Botany 89. p. 312
Tel-Zur N. et al. (2004): Genetic relationships among Hylocereus and Selenicereus vine cacti (Cactaceae): evidence from hybridization and cytological studies. Annals of Botany 94(4). pp. 527–534; doi:10.1093/aob/mch183
Hunt D.R. et al. (2006): The new cactus lexikon. DH Books, Miborn Port, England. ISBN 0-9538134-5-2
Biológiaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Kúszókaktusz&oldid=24298581”
Utoljára szerkesztve 2021. október 13., 14:56-kor
A lap utolsó módosítása: 2021. október 13., 14:56
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.