hu hu hu hu hu hu hu en hu fr hu en hu hu tr hu tr hu hu hu ko hu hu it hu it hu it hu ceb hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu nb en fr en tr hu la hu en hu tr hu da hu tr hu en cs de hu hu en cs de hu fr hu en cs de hu fr hu en cs de en fr hu en cs de hu fr hu en cs de hu hu hu ru de en ru en en uz hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar arz ku ru bg br ca hbs_lat cy de fr el es et eu fa fi fr fy hbs_lat hy it ja ka it fr mr nl nb pl pt ro ru hbs_lat sk sl hbs_lat sv tr fy vi zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Clodius Albinus római császár – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. július 18.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Clodius Septimius Albinus Caesar (193-tól)[2]
Imperator Caesar Decimus Clodius Septimius Albinus Augustus (196-tól)
A Wikimédia Commons tartalmaz Clodius Albinus témájú médiaállományokat.
Imperator Caesar Decimus Clodius Septimius Albinus Augustus, született Decimus Clodius Albinus (140/150 körül – 197. február 19.) kezdetben társcsászár (Caesar) Septimius Severus mellett, majd ellencsászár (Augustus) a Római Birodalom nyugati tartományaiban. Pontos születési időpontja nem ismert, azt a 140 és 150 évek közé teszik. Hadrimentumban született, az Africa provincia északi városában, vagyonos családban.
3 Az ellencsászárság kialakulása
4 Harca a császárság megtartásáért
A Historia Augusta szerint a lovagként kezdett pályafutását a szenátusban Marcus Aurelius uralkodásának utolsó éveiben folytatta és hűséges maradt a császárhoz a 175-ben bekövetkezett Avidius Cassius vezette felkelés időszakában, amikor Bithünia helytartója volt. Commodus császársága idején 182 és 184 között Dacia területén harcolt, majd az egyik germán provinciát kormányozta. 190-ben konzul lett és valószínűleg még egy évre megválasztották. 191 körül Britannia területén a helyőrségek ellentéteivel, ellenséges magatartásának felszámolásával kellett foglalkoznia, mint a tartomány helytartójának. Didius Iulianus trónra lépését támogatta, mert annak anyja az ő szülővárosából származott.
Didius Iulianus 193-ban történt meggyilkolása után, amikor Septimius Severus bejelentette igényét a császárságra, felajánlotta Clodius Albinusnak a Caesar címet, hogy a várható háborúban szabad keze legyen a keleti tartományokban a császárság igényével fellépő Pescennius Niger ellen. Albinus reménykedhetett abban, hogy örökölheti a trónt, együttműködött a császárral ezért elfogadta az ajánlatot, holott Severusnak két gyermeke is volt, így az ajánlat csak megalkuvásnak számított, hogy biztosítani tudja a hátországát a keleti háború előtt. 194 évben távollétében másodszor választották consullá, de 195-ben már ellentétbe került Septimius Severusszal, ugyanis a császár már legyőzte Nigert és nyilvánvalóvá tette, hogy fiát Caracallát tekinti örökösének, akit ki is nevezett Caesar-nak.
Albinus, Caracalla örökössé tételével felmentettnek tekintette magát a Severushoz való hűség alól és 195-ben kikiáltotta magát Augustusnak, amikor Septimius Severus a haza ellenségének nyilvánítatta a kormányzatával. Albinus több szenátor jóindulatát élvezte és Hispánia helytartója Lucius Novius Rufus is támogatta, amin felbátorodva a légionáriusokból sereget szervezett. Ezzel meggyengítette a birodalom északi védelmét. Galliában települt meg Lugdunum közelében állította fel főhadiszállását, ahol már pénzt is bocsátott ki, amin feltüntetett minden császári címet.
Harca a császárság megtartásáért[szerkesztés]
Albinus győzelmet aratott az Alsó-Germánia helytartója Virius Lupus csapatai fölött, de a germániai légiók hűségesek maradta Septimius Severus császárhoz. A császár megelőzte Albinust Itália lerohanásában, csapatokat küldött az Alpok hágóinak lezárására, majd a keleti hadjáratot befejezve 196-197 telén Galliába érkezett, ahol már az első kezdeti összecsapásban Trnurtium mellett győzelmet aratott. A végső összecsapásra Lugdunum mellett került sor 197 februárjában. Cassius Dio történetíró szerint mindkét oldalon 150.000 főből álló csapat állt szembe egymással és két napig tartó harc után Severus egyik hadvezére Julius Laetus lovasságával eldöntötte a csatát a császár javára. ’’Lugdunum’’ városa teljesen elpusztult a harcok során, Albinus menekülés közben február 19-én agyonszúrta saját magát (vagy más szúrta le), fejét Rómába küldték támogatói elrettentésére. Családjának először megkegyelmeztek, de később feleségét és fiait is lefejezték.
Septimius Severus önéletrajzában nagyon kedvezőtlenül ítélte meg: kapzsi, pazarló, részeges, elpuhult és tisztességtelen embernek tartotta, aki inkább színpadra való, mint csatamezőre. Héródianosz ostobának és naivnak tartotta, mert elfogadta Severus álságos barátságát. A Historia Augusta azt állítja, hogy erotikus történetek szerzője, a rabszolgák és a katonák brutális ura, valamint nagy nőcsábász volt. A szenátorok bíztak ígéreteiben, hogy jóindulatú lesz velük szemben (egyes állítások szerint a szenátus még egyetlen császárt sem kedvelt annyira, mint őt) és ezért jobban elfogadták a latinul beszélő arisztokrácia jelöltjeként, mint a keleti helyőrségek támogatását élvező görögös típusú Nigert.
↑ Krawczuk: Római császárok 269. o.
↑ Krawczuk: Római császárok 269. o.
↑ Krawczuk: Római császárok:  Krawczuk, Aleksander. Római császárok. Lazi Könyvkiadó, Szeged (2008). ISBN 978-963-267-023-2
Michael Grant: Róma császárai, Corvina Kiadó, Budapest, 1996.
A Wikimédia Commons tartalmaz Clodius Albinus római császár témájú médiaállományokat.
Marcus Silius Messala (suff)
A Római Birodalom és a Keletrómai Birodalom, Bizánc uralkodói
Principatus, i. e. 27 – i. sz. 235
Augustus  ·  Tiberius  ·  Caligula  ·  Claudius  ·  Nero  ·  Galba  ·  Otho  ·  Vitellius  ·  Vespasianus  ·  Titus  ·  Domitianus  ·  Nerva  ·  Traianus  ·  Hadrianus  ·  Antoninus Pius  ·  Marcus Aurelius  ·  Lucius Verus  ·  Commodus  ·  Pertinax  ·  Didius Iulianus  ·  Clodius Albinus  ·  Septimius Severus  ·  Caracalla  ·  Geta  ·  Macrinus  ·  Diadumenianus  ·  Elagabalus (Heliogabalus)  ·  Severus Alexander
Válság kora, 235 – 284
Maximinus Thrax  ·  I. Gordianus  ·  II. Gordianus  ·  Pupienus  ·  Balbinus  ·  III. Gordianus  ·  I. Philippus Arabs  ·  II. Philippus  ·  Decius  ·  Priscus  ·  Herennius Etruscus  ·  Hostilianus  ·  Trebonianus Gallus  ·  Volusianus  ·  Aemilianus  ·  I. Valerianus  ·  Gallienus  ·  Saloninus  ·  I. Macrianus  ·  II. Macrianus  ·  Mussius Aemilianus  ·  Aureolus  ·  II. Claudius Gothicus  ·  Quintillus  ·  Aurelianus  ·  Tacitus  ·  Florianus  ·  Probus  ·  Carus  ·  Carinus  ·  Numerianus
Dominatus, 284 – 395
Diocletianus  ·  Maximianus  ·  Lucius Domitius Domitianus  ·  I. Constantius Chlorus  ·  Galerius  ·  Severus  ·  Maxentius  ·  Maximinus Daia  ·  Licinius  ·  Valerius Valens  ·  Sextus Martinianus  ·  I. Constantinus ·  II. Constantinus  ·  I. Constans  ·  Magnentius  ·  II. Constantius  ·  Claudius Silvanus  ·  Vetranio  ·  Iulianus  ·  Iovianus  ·  Procopius  ·  I. Valentinianus  ·  Valens  ·  Gratianus  ·  II. Valentinianus  ·  Eugenius  ·  I. Theodosius
Nyugatrómai Birodalom, 395 – 480
Honorius  ·  Victor  ·  Iovinus  ·  III. Constantius  ·  Ioannes  ·  III. Valentinianus  ·  Petronius Maximus  ·  Avitus  ·  Maiorianus  ·  Libius Severus  ·  Anthemius  ·  Olybrius  ·  Glycerius  ·  Iulius Nepos  ·  Romulus Augustus
Keletrómai Birodalom és Bizánc 395 – 1453
Arcadius  ·  II. Theodosius  ·  Marcianus  ·  I.  León  ·  II. León  ·  Zénón  ·  Basziliszkosz  ·  I. Anasztasziosz  ·  I. Iusztinosz  ·  I. Iusztinianosz  ·  II. Iusztinosz  ·  II. Tiberiosz  ·  Maurikiosz  ·  Phókasz  ·  Hérakleiosz  ·  III. Kónsztantinosz  ·  Hérakleónasz  ·  II. Kónsztasz  ·  IV. Kónsztantinosz  ·  II. Iusztinianosz  ·  Leontiosz  ·  III. Tiberiosz  ·  Philippikosz  ·  II. Anasztasziosz  ·  III. Theodosziosz  ·  III. León  ·  V. Kónsztantinosz  ·  Artabaszdosz  ·  IV. León  ·  VI. Kónsztantinosz  ·  Eiréné  ·  I. Niképhorosz  ·  Sztauriakosz  ·  I. Mikhaél  ·  V. León  ·  II. Mikhaél  ·  Theophilosz  ·  III. Mikhaél  ·  I. Baszileiosz  ·  VI. León  ·  III. Alexandrosz  ·  VII. Kónsztantinosz  ·  II. Rómanosz  ·  II. Niképhorosz  ·  I. Ióannész  ·  II. Baszileiosz  ·  VIII. Kónsztantinosz  ·  III. Rómanosz  ·  IV. Mikhaél ·  V. Mikhaél  ·  IX. Kónsztantinosz  ·  Zóé  ·  Theodóra  ·  VI. Mikhaél  ·  I. Iszaakiosz  ·  X. Kónsztantinosz  ·  IV. Rómanosz  ·  VII. Mikhaél  ·  III. Niképhorosz  ·  I. Alexiosz  ·  II. Ióannész  ·  I. Manuél  ·  II. Alexiosz  ·  I. Andronikosz  ·  II. Iszaakiosz  ·  III. Alexiosz  ·  IV. Alexiosz  ·  V. Alexiosz  ·  I. Theodórosz  ·  III. Ióannész  ·  II. Theodórosz  ·  IV. Ióannész  ·  VIII. Mikhaél  ·  II. Andronikosz  ·  IX. Mikhaél  ·  III. Andronikosz  ·  V. Ióannész  ·  VI. Ióannész  ·  I. Matthaiosz  ·  IV. Andronikosz  ·  VII. Ióannész  ·  II. Manuél  ·  V. Andronikosz  ·  VIII. Ióannész  ·  XI. Kónsztantinosz
ISNI: 0000 0000 1703 6131
Ókorportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Clodius_Albinus_római_császár&oldid=24042472”
Consulok a 2. században
A 140-es években született személyek
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. július 18., 12:43
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.