fr hbs_lat hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu sk hu hbs_lat hu hu hu ru hu es hu hu hu hu hu pt hu hu hu cs hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en en en en en en en en fr en fr en it th en ca vi en en it de en en it pt en it oc hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat en hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu en hu en hu nb hbs_lat hbs_lat sk sk en en en en hbs_lat hbs_lat de pl nb hbs_lat hbs_lat hu sl bo en it la en en hbs_lat hbs_lat hu hu hbs_lat hbs_lat hbs_lat en sl en hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl en sk pt it it hbs_lat hbs_lat en da en hbs_lat es sl sl sl hbs_lat eo sl en hu en hu nb nb de sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat it hbs_lat hbs_lat it hbs_lat hbs_lat pl cs fi hu cs hbs_lat hbs_lat sk hbs_lat en fa hbs_lat hbs_lat hbs_lat cs sl hbs_lat sk sl sv en en sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat en pl sl hbs_lat en en it en hbs_lat cs it en it it sl hbs_lat hbs_lat en it de en ro hbs_lat ceb hbs_lat hbs_lat ca hbs_lat en hbs_lat en hbs_lat en pt hbs_lat sl en en fr hbs_lat hbs_lat sl cs hbs_lat hbs_lat hbs_lat en hbs_lat tr sl en pt sl en en en en en de fr en fr hbs_lat hbs_lat id en en en hbs_lat en en sl de cs pl hbs_lat it en de en cs hbs_lat en de en it sl it it ceb ro it en en hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat pl fr hbs_lat hbs_lat hbs_lat pl it sl nb hbs_lat hbs_lat sl sl hbs_lat sl hbs_lat fr hbs_lat hbs_lat pt hbs_lat hbs_lat pt hbs_lat it en ro io en cs hbs_lat sk hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat it hbs_lat nl fi hbs_lat fi en cs it ceb hbs_lat lt it hu sl it sv hbs_lat pl bo en en en it sl en it hbs_lat hbs_lat la hbs_lat hbs_lat lt lt fi hbs_lat hbs_lat en hbs_lat en en sl fi sv hbs_lat en hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat lt en en ceb hbs_lat hbs_lat eo en hbs_lat sl hu en it en it sl sl hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat hu hu hbs_lat en hbs_lat cs cs hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat en sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat it hbs_lat pl en hbs_lat hbs_lat en es de id sl sk en sv hbs_lat hbs_lat en hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat en hbs_lat it en en en hbs_lat en hbs_lat hbs_lat it hbs_lat sk ro hbs_lat lt sl lt hbs_lat en hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat it hbs_lat hbs_lat en sk sl en de hbs_lat en de en hbs_lat sl en sl hbs_lat hbs_lat en sk pt id it en nl sl hbs_lat it hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat cs hbs_lat hbs_lat en hbs_lat en lt en sl da en de pl cs cs sv en pt hbs_lat en hbs_lat en hbs_lat es sl en it lt sl sl hbs_lat hbs_lat en it en hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat eo sk en en hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl hu hu en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat de hbs_lat pl hbs_lat sl hbs_lat fy hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. október 29.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk a Proložac községbeli Ričice településről szól. Hasonló címmel lásd még: Ričice (egyértelműsítő lap).
é. sz. 43° 31′ 00″, k. h. 17° 06′ 20″43.516666666667, 17.105555555556Koordináták: é. sz. 43° 31′ 00″, k. h. 17° 06′ 20″43.516666666667, 17.105555555556
Ričice falu Horvátországban Split-Dalmácia megyében. Közigazgatásilag Proložachoz tartozik.
Splittől légvonalban 53, közúton 75 km-re keletre, Makarskától légvonalban 25, közúton 53 km-re északkeletre, községközpontjától légvonalban 6, közúton 15 km-re északnyugatra a dalmát Zagora területén, Imotska krajina északnyugati részén fekszik. A település nevét földrajzi jellegzetességéről kapta. Télvíz idején a dombok között több patakocska, horvátul ričica csordogál, melyek közül a legnagyobb a Vrbica. Ezek a patakocskák aztán egy nagyobb időszakos vízfolyásba, a Ričinába folynak. Ričicén a Proložaci Ričina folyik keresztül, melyet Suvajának neveznek. 1979-ben a Suvaján a Ričice nevű nagy gát építésébe kezdtek, hogy ezáltal egy mesterséges tavat alakítsanak ki. A tónak az Imotski-mező vízellátását kellett biztosítania. A tó vize nagy termőterületet, valamint Parlovi és Topalušići települések több házát is elöntötte és nagyban hozzájárult a lakosság számának csökkenéséhez. Az el nem öntött területen megmaradt valamennyi magasabb fekvésű termőföld. Az egyik ilyen magasabb fekvésű helyen áll a plébániatemplom, a plébániaház és az iskola.
A térség már a történelem előtti időben lakott volt, első ismert népe az illírek voltak. Róluk mesélnek az ókorból fennmaradt halomsírok. Az illír háborúk végeztével az 1. század elején e terület is Dalmácia római tartomány része lett. A római jelenlétet az e vidéken előkerült számos régészeti lelet (pénzek, ékszerek, használati eszközök, fegyverek) is igazolja. A horvátok ősei a 7. században vándoroltak be erre a vidékre. A bencés atyák délre fekvő Opačacnál a Vrljika-folyó forrásánál építették fel kolostorukat, innen végezték a térség lakóinak keresztény hitre térítését. A 14. századtól a hívek lelki gondozását a ferencesek vették át, akik az elpusztult kolostort újjáépítették. A település első említése Stjepan Vukčić Kosača bosnyák herceg oklevelében történt "civitate Rixeachi" alakban. A határában levő Gradina nevű két régészeti lelőhely neve, fekvése és leletei arra engednek következtetni, hogy itt állt Ričice középkori vára. Az egyik lelőhely a Szent János templom közelében fekvő kis magaslaton található, ahol történelem előtti és római település maradványai is előkerültek. A másik a 499 méteres Gradina nevű hegyen található, ahol ma is láthatók a középkori várfalak maradványai. Ez a hely fekvésénél fogva kiválóan alkalmas volt a Metković és Split irányából erre vezető utak ellenőrzésére. A török 1463-ban meghódította a közeli Boszniát, majd néhány évvel később már ez a terület is uralmuk alá került. Az 1699-es karlócai béke török kézen hagyta. Végleges felszabadulása csak az újabb velencei-török háborút lezáró pozsareváci békével 1718-ban történt meg. Ezután 1797-ig a Velencei Köztársaság fennhatósága alá tartozott. A felszabadított területre Hercegovinából és a környező falvakból új lakosság települt, akik a proložaci plébániához tartoztak. 1734-ben Blašković püspök elrendelte, hogy Ričicének saját káplánja legyen, aki a településen lakik. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, 1809-ben az Illír tartományok része lett, de Napóleon lipcsei veresége után 1813-ban újra az osztrákoké lett. 1857-ben 590, 1910-ben 835 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később a Jugoszláv Királyság része lett. A második világháború után a szocialista Jugoszláviához került. A lakosság elvándorlása az 1970-es évektől vette kezdetét. 1991 óta a független Horvátországhoz tartozik. 2011-ben a településnek 1390 lakosa volt.
Keresztelő Szent János tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma[4] 1910-ben épült, felszentelése 1911-ben a szent ünnepén történt. A templom faragott kövekből épült, a hajó hosszúsága 16, szélessége 7 méter, a szentély 4 méter hosszú. A hajó mindkét oldalán félköríves záródású ablakok láthatók. A homlokzat közepén nagy körablak, felette pedig két kis ablakocska látható. Felül a harangtoronyban két harang található. 1942-ben egy földrengés megrongálta, de az erős szél és a hideg is kárt tett benne, mely után helyre kellett állítani. 1963-ban tetőzetét cserélték. 1972-ben átépítették a liturgikus teret. Az oltár és a szentségtartó Bože Radovan spliti mester munkája. A szentségtartó ajtaját a spliti Mate Komar készítette. A szentély falára a varasdi Ivan és Marija Drašković testvérpár készített nagyméretű faliképet.
A temető közepén állt régi Keresztelő Szent János templom közvetlenül a török uralom alóli felszabadulás után épült. 1733-ban már bizonyosan állt, azonban hosszúsága ekkor még csak mintegy négy méter volt. A templomot lebontották és alapjain azonos méretű halottasházat építettek, melyet 1996-ban temetőkápolnának rendeztek be.
Ričice középkori várának romjai a település központjában emelkedő Gradina nevű magaslaton. A domb tetején található fennsíkot rosszul megőrzött sáncok veszik körül. A sáncok keleti részén erősebb torony látható. A déli lejtőn volt a külsővár. Az őskori kerámia a teljes dombon is megtalálható, így feltételezhető, hogy a középkori erőd egy korábbi, valószínűleg vaskori erődítmény helyén épült.[5]
A víztározó építésekor 1980 és 1982 között a „Parlovi“ és „Pratrova glavica“ nevű helyeken két középkori temetőt tártak fel. Ennek során 140 sír került elő, melyek főként a 15. századból származtak. A sírköveket a Szent János templom mellé vitték át és ma is ott láthatók.
↑ Horvát Statisztikai Hivatal. (Hozzáférés: 2016. október 6.)
↑ - Republika Hrvatska - Državni zavod za statistiku: Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001.
↑ Örökségvédelmi jegyzékszáma: Z-5920.
↑ Örökségvédelmi jegyzékszáma: Z-2801.
Prolozac község hivatalos oldala (horvátul)
A split-makarskai érsekség honlapja (horvátul)
A község információs portálja (horvátul)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Ričice_(Proložac)&oldid=24337366”
Fotó nélküli Horvát település infoboxot tartalmazó lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. október 29., 11:01
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.