hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu es id en en hu es id en en hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu de hu de hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu
Nem a barátod vagyok, hanem az anyukád! - Csak csináld Magadért
Na, de biztos jó gondolat ez?
Kedves szülőtársak, mindig azon az állásponton voltam, hogy egy kisbabát nem lehet elkényeztetni, nem kell hagyni egy percig sem sírni, hiszen ő így jelez, hogy valami baj van, meg kell vigasztalni, megölelgetni, rájönni, mi bántja, és megoldani a problémát.
Nem mindegy, hogy tenyereden hordod vagy elkényezteted
Igen, akkor még meg kell oldani helyette, hiszen egy baba még nem képes rá.
Kis idő elteltével viszont már hagyni kell. Például már egyéves kor körül a baba elengedi anyuka, apuka kezét, sőt egyenesen ellöki, na ezt akármilyen nehéz is, de engedni kell. Azt is, hogy olykor a földre huppanjon.
Hú, de nagyon messziről indítottam..
Arra akarok kitérni, hogy a mai 18-20 évesek nem képesek leírni a saját személyes adataikat egy papírra anélkül, hogy „jajj, elrontottam, kérhetnék egy új nyomtatványt?” Nem tudnak helyesen megcímezni egy borítékot! Sőt egyáltalán alig tudnak írni manapság. Ez annyira szomorú! Komolyan fáj és dühít.
És ha már az iskolában valóban nem tanulunk borítékot címezni, akkor mégis, nem a szülő feladata, hogy megmutassa a gyereknek? Nem a 18 évesről beszélek, aki már persze, hogy nem gyerek. Akkor már késő…  Ha egy 9-10 évessel leülünk erről -is- beszélni, akkor ez később már nem okoz majd neki nehézséget. Miért ne lehetne már ebben a korban mondjuk feladni néhány képeslapot a postán? Először együtt, aztán később engedd, hogy tegye ő egyedül! Na, de mit csinál ma a szülő? Nemhogy postára nem küldi a gyereket, de simán bemegy az iskolába is vele. Hiába külön kérték is, hogy ne tegye! A másodikos, harmadikos gyereknek segítenek öltözni. Miért? Kérdem én. Nem kell megcsinálni a gyerek helyett, ösztönözni kell és bátorítani őt, hogy menjen és csinálja. Például elküldeni a postára, és oldja meg. A formanyomtatvány kitöltése (illetve annak nehézsége) múlt heti élő példa, mellettem zajlott. Nincs egy éve az sem, ami a közvetlen környezetemben történt, hogy egy szállodában dolgozni akaró (khm..) gyakornok azt válaszolta a kollégáinak, hogy ő még sosem váltott pénzt.
“-LEHET, hogy nekem is kéne olyan szülői nyilatkozat..” -mondja a diák -“Miért, betöltötted már a 18-at?” -kérdezi az oktató elsősegély órán. -“Nem.” Az enyém pedig: no comment…
Számomra ezek hihetetlen dolgok. Egyszerűen nem tudok nem arra gondolni, hogy az lehetett a háttérben, hogy jajj, kicsikém, hagyd csak, majd én. Mert a szülő jófej akart lenni. Kedves és kíméletes. Kényeztet. De így?
Azzal, hogy ráhagyja, hogy megcsinálja helyette, NEM SEGÍT a szülő. A gyereknek biztosan nem. Talán az lehet mögötte, hogy lelkiismeret-furdalása lenne, ha nem így tenne?
Első osztályos a gyermekem. Nagyon nehéz az iskolatáska hétfőnként, amikor mindent vinni kell. (utána szerencsére bent lehet hagyni a teremben a könyveket, kedden-szerdán-csütörtökön nem kell cipelni). Szóval, elindul a gyerek az autótól az iskola ajtajáig, amit nehéz kinyitnia a kis 120 cm-es, 20 kg-os elsősnek. De nem segítek. Nem, nem vagyok szívtelen. Szerintem ezzel azt mutatom, hogy bízom benne, tudom, hogy megoldja. Biztatom – szavak nélkül is. Nem foglalkozom vele, hogy ott áll esetleg más, aki látja mindezt és ő vajon mit gondol. Ezzel nem kell foglalkoznom. Következetesnek kell maradni, ez is fontos tulajdonsága a szülőnek.
Szeretném, ha a kisfiam mindent elmondana nekem (vagy az apukájának) és bízna bennem a későbbiekben, de lehet, hogy ez nem fog megvalósulni, mert én nem a barátja vagyok. Én szülő vagyok, egy fontos ember számára.
Olyan valaki vagyok én is, apukája is, aki példát mutat, akit követhet, akitől rengeteget tanul. És én ezt szeretném talán a legjobban, hogy olyan valaki legyen belőle, aki tudja, hogy meg tudja oldani, képes rá -hiszen anya és apa is mindig így biztatta.
Fontos és elgondolkodtató cikk a témában egy szakértőtől:
Olvasd el ezeket az írásaimat is:
Hogyan lesz magabiztos a báránykád?
Ezért szeretem megdicsérni a gyermekemet
Vekerdy: Ne küldd vissza a gyereket az oviba!
- DeakEmberAgnes 0 hozzászólás
Ezeket is érdemes megnézni
Te is meg tudod szervezni a legszuperebb szülinapi zsúrt!
Mit adjunk a gyereknek? – Gyereknap és a többi…
Tízmilliószor is elmondom anyaként
Leave a Reply Kilépés a válaszból
Az e-mail-címet nem tesszük közzé. A kötelező mezőket * karakterrel jelöltük
A nevem, e-mail-címem, és weboldalcímem mentése a böngészőben a következő hozzászólásomhoz.
„Fordítsd az arcodat a nap felé és minden árnyék mögéd kerül”
Üdv a blogomon! Ági
TÖBBET A BLOGRÓL ÉS RÓLAM
Kövess Facebookon és Instagramon is!
Fantasztikus élményprogramok a Mátrában!
Keresd a MÁTRA MÁNIA-t!
Itt is megtalálod az írásaimat:
A Csak Csináld - Magadért oldalon közzétett szövegek teljes egészében Deák-Ember Ágnes munkái és tulajdona.
Minden megosztás szigorúan csak változtatások nélkül lehetséges, kizárólag az én írásos engedélyemmel.
Ashe a sablont készítette: WP Royal.
A weboldalon a minőségi felhasználói élmény érdekében sütiket használunk.
Close GDPR Cookie Settings
Powered by  GDPR Cookie Compliance
Ez a weboldal sütiket használ, hogy a lehető legjobb felhasználói élményt nyújthassuk. A cookie-k információit tárolja a böngészőjében, és olyan funkciókat lát el, mint a felismerés, amikor visszatér a weboldalunkra, és segítjük a csapatunkat abban, hogy megértsék, hogy a weboldal mely részei érdekesek és hasznosak.
Összes engedélyezése Beállítások mentése