hu als hu hu hu hu hu als hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu oc hu en hu hu hu hu hu de hu gl hu hu hu als hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu pt de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu pl hu als als de de de de de als de de als de hu sl hu de hu hu hu de en als de de en de sl de de de de ceb de fr de de en es de hu fr ru zh de ru hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar ku bcl de bg mhr id hbs_lat de eo es et eu fa fi fr fy he hbs_lat hy id it ja ka ko lt pl nl nb nb pl pt ro ru hbs_lat sk hbs_lat sv th tr oc fy uz fr vi tr pl he zh fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. június 7.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A Wikimédia Commons tartalmaz Bad Ischl témájú médiaállományokat.
Bad Ischl osztrák város Felső-Ausztria Gmundeni járásában. 2018 januárjában 14 133 lakosa volt. A gyógyfürdőjéről is ismert üdülőváros Ferenc József kedvelt tartózkodási helye volt, ezért "Császárvárosként" (Kaiserstadt) is emlegetik.
Bad Ischl a Gmundeni járásban
Bad Ischl Felső-Ausztria Traunviertel régiójában fekszik a Salzkammergut területén, az Ischl és a Traun folyók találkozásánál. Területének 71,9%-a erdő, 7,9% áll mezőgazdasági művelés alatt. Az önkormányzat 20 városrészt, illetve falut egyesít: Ahorn (603 lakos 2018-ban), Bad Ischl (1914), Eck (155), Haiden (1556), Hinterstein (105), Jainzen (747), Kaltenbach (1516), Kößlbach (85), Kreutern (806), Lauffen (181), Lindau (297), Mitterweißenbach (115), Perneck (296), Ramsau (187), Reiterndorf (2481), Rettenbach (533), Roith (381), Steinbruch (471), Steinfeld (1033) és Sulzbach (671).
A környező önkormányzatok: északkeletre Ebensee am Traunsee, délkeletre Altaussee (Stájerország), délre Bad Goisern am Hallstättersee, délnyugatra Strobl (Salzburg), nyugatra Sankt Wolfgang im Salzkammergut, északnyugatra Steinbach am Attersee.
Bad Ischl területe feltehetően már lakott volt a vaskori hallstatti és La Tène-korszakokban. A rómaiak jelenlétére és talán egy vámszedőhely meglétére két felirat (az egyik elveszett egy 18. századi templomfelújítás során) és szórványos leletek utalnak. A népvándorlás során a térség elnéptelenedett, majd szlávok és bajorok telepedtek meg. A Nagy Károly idején ismét megnövekedett népesség a honfoglaló magyarok betörései miatt részben elmenekült, de 1000 körülre ismét helyreállt a rend és újrakezdték a helyi gazdaság alapját adó sóbányák kitermelését. Ekkor a régió a Bajor Hercegség Enns fölötti őrgrófságához tartozott. A 12. század elején a stájer őrgrófok (1180-tól hercegek) terjesztették ki hatalmukat a belső Salzkammergutra, 1192-es kihalásuk után pedig birtokaikat a Babenbergek örökölték.
Látkép a Bad Ischl-i Traun-hídról
Ischl első írásos említése 1262-ből származik Iselen formában. A Babenberg-dinasztia kihalása után az örökségükért vívott harcban a Habsburgok kerültek ki győztesen. Ischl ekkor wildensteini uradalmukhoz tartozott. 1290 körül a szomszédos Goisernben újabb sólelőhelyre bukkantak és IV. Konrád salzburgi érsek a Habsburgok sókitermelése miatt veszélyeztetve érezte saját monopóliumát. I. Albert herceg és az érsek viszálya évekig tartott. 1295-ben a főpap (aki hírét vette, hogy Albertet megmérgezték) katonáival leromboltatta a rivális sólepárlókat, de Albert nem halt meg és csapataival ő is felvonult a vitatott területen. A békét végül 1297-ben kötötték meg. 1419-től Wildenstein várából felügyelték a Habsburgok sókereskedelmét. Ekkor a régió legjelentősebb települése még Lauffen volt, amelynek I. Rudolf király 1278-ban adott mezővárosi rangot (ez volt a Salzkammergut legrégebbi mezővárosa). 1392-ben. III. Albert herceg "különleges szolgálatai" jutalmául kiváltságokat adományozott Ischlnek; III. Frigyes császár pedig 1466-ban mezővárosi rangra emelte. 1563-ban megnyitották a pernecki sóbányát, 1571-ben a lepárlót, így Ischl ezentúl már nemcsak a só kereskedelmében, hanem termelésében is fontos szerepet is játszott és jelentősége hamarosan meghaladta Lauffenét.
A 16. században a lakosság többsége protestánssá vált és a salzburgi lutheránusok is nagy számban települtek át a Salzkammergutba. Az ellenreformáció megindulásakor kényszerítették őket a rekatolizációra; az ellenállókat bebörtönözték vagy akár kivégezték. A perneggi vár protestáns ura is elmenekült. Sokan Magyarországra vagy Erdélybe költöztek át, ahol tolerálták a hitüket. A helyben maradók másfél évszázadig titokban gyakorolták vallásukat, míg II. József 1781-es türelmi rendeletével legálissá nem tette a protestáns egyházat.
Ischl fénykora azonban korábbi sikerei ellenére a 19. században kezdődött. 1807-ben Josef Götz már feljegyezte, hogy a sós fürdő jó hatással van a beteg bányászok egészségére. Eredményeiről 1821-ben szerzett tudomást Franz Wirer bécsi orvos, aki már a következő évben 40 (főleg külföldi) páciensének írta elő az ischli fürdőkúrát. 1823-ra a vendégek száma megduplázódott, és megkezdődött a fürdő kiépítése. Ischl hamarosan európai hírű, divatos fürdőhellyé vált. Itt kezeltette magát Metternich kancellár és Rudolf főherceg. 1827-ben elkezdték a Salzkammergut első szállpdájának építését és ebben az évben látogatott ide először Ferenc Károly főherceg és felesége, Zsófia (Ferenc József szülei).
1849-ben Ferenc József Ischlbe költöztette nyári rezidenciáját. A Seeauerhausban (ma városi múzeum) jegyezte el Wittelsbach Erzsébetet 1853-ban. Az udvarral számos híresség és művész is érkezett a mezővárosba, mint Anton Bruckner zeneszerző, aki előszeretettel hívta magát "a császárok orgonistájának"), de rendszeresen itt töltötte a nyarakat Johann Strauss, Johannes Brahms, Lehár Ferenc vagy más népszerű zenészek. A mezőváros 1906-ban felvette a Bad Ischl nevet. 1914. július 18-án a császár ischli villájában írta "Népeimhez!" c. kiáltáványát, amellyel hadat üzent Szerbiának és elkezdte az első világháborút.
1920-ban Bad Ischlt hivatalosan gyógyüdülőhellyé nyilvánították. Az 1934-es náci puccskísérlet után két helyi nemzetiszocialista aktivistánál robbanóanyagot találtak és halálra ítélték őket. 1940-ben Bad Ischlt városi rangra emelték. A második világháború után a város az amerikai megszállási zónába került. A megszálló hatóság menekülttábort létesített a településen.
Ma Bad Ischl elsősorban az idegenforgalomból él, a vendégéjszakák száma eléri az évi 385 ezret (2005).
A Bad Ischl-i önkormányzat területén 2018 januárjában 14133 fő élt. A lakosságszám 1951 óta 13-14 ezer körül jár. 2016-ban a helybeliek 87,6%-a volt osztrák állampolgár; a külföldiek közül 2,9% a régi (2004 előtti), 4,4% az új EU-tagállamokból érkezett. 3% a volt Jugoszlávia (Szlovénia és Horvátország nélkül) vagy Törökország, 2,1% egyéb országok polgára. 2001-ben a lakosok 73,3%-a római katolikusnak, 9% evangélikusnak, 1,3% ortodoxnak, 4,5% mohamedánnak, 9% pedig felekezeten kívülinek vallotta magát. Ugyanekkor 33 magyar élt a városban. A legnagyobb nemzetiségi csoportokat a német (89,2%) mellett a horvátok (3,5%), a törökök (3%) és a szerbek (1,2%) alkották.
a császári villát Ferenc József és Erzsébet nászajándékul kapta Zsófia főhercegnőtől és a következő években klasszicista stílusban jelentősen kibővítették. Ma múzeum, vezetéssel látogatható.
a városi múzeum a volt Hotel Austria épületében
a Lehár-villa, Lehár Ferenc volt lakóhelye
a közlekedési és repülési múzeum
a fotómúzeum a Marmorschlösslben (Sissi egykori teaházában)
az Ischlerbahn szabadtéri múzeum
a Szt. Miklós-plébániatemplomot 1344-ben említik először. Tornya 1490-ben, hajója 1771–1780 között épült. Az oltárkép a neves festő, Leopold Kupelwieser (1847–1851) műve.
az evangélikus templom 1879-ben készült el
a kálváriatemplom 1704–1706 között épült, 1779-ben kibővítették
Lauffen Szűz Mária mennybevétele-plébániatemploma 15. századi
a Kongress & Theaterhaus 1875-ben épült
a Blumenthal-villát 1893-ban szétszedték és elszállították a chicagói világkiállításra
a Zauner-cukrászdában találták fel az isler süteményt (amelyet a városról neveztek el)
minden évben augusztus 18-án megünneplik Ferenc József születésnapját. A városban hagyományőrző katonai felvonulást rendeznek; az ünnepi misén a politikai és egyházi élet szereplői, és a Habsburg-Lotaringiai ház tagjai vesznek részt.
a Liachtbratlmontag-ot a Szt. Mihály napja (szeptember 29.) utáni első hétfőn ünneplik és része Ausztria szellemi világörökségének
a Glöcklerlauf felvonulását Vízkereszt előtti estén (január 5.) tartják
vadmadárkiállítás a salzkammerguti szárnyasvadászat keretében
a Sózenekar (Salinenmusikkapelle) a 125 éves hagyománynak megfelelően a nyár tíz keddjén fürdőkoncerteket tart. A zenekar advent első vasárnapján a Szt. Borbála-gálaünnepségen lép fel.
Bad Ischl-i nemzetközi kórusverseny
Helmut Berger (1944–) színész
Andrea Limbacher (1989–) világbajnok síkrossz versenyző
Wolfgang Loitzl (1980–) olimpiai és világbajnok síugró.
Wilhelm von Mirbach-Harff (1871–1918) moszkvai német nagykövet, akit eszer aktivisták meggyilkoltak
Rudolf Nierlich (1966–1991) világbajnok alpesi síző
Habsburg–Toscanai Hedvig főhercegnő (1896–1970), Ferenc József unokája
Harald Reinl (1908–1986) filmrendező
Otto Stapf (1857–1933) botanikus
Josef H. Handlechner, Hannes Heide: Bad Ischl und das Ischlland, 2008
Dieter Neumann, Rudolf Lehr: Bad Ischl und die Habsburger. Tourismusverb. Bad Ischl, Bad Ischl 1992, ISBN 3-9500153-0-2
Wirer-Verein (Hrsg.): Die Gschwandtner-Chronik. Traunspiegel Verlag, Bad Ischl, 2008
Leopold Schiendorfer: Perneck. Ein Dorf im Wandel der Zeit, 2006
Stephen Sokoloff: Goldene Wege. Kultur- und Naturschätze vom Traunsee bis Bad Ischl. Neu-Media-GmbH, Neumarkt i. H. 2005, ISBN 3-200-00436-3
Friedrich Kienast: Heimatbuch des Marktes Lauffen, 2005
Heimatverein Bad Ischl (Hrsg.): Bad Ischl, Heimatbuch, 2004
Heinrich Prochaska: Ischls Chronik. Geschichte des Badeortes Ischl 1823 bis 1923
Georg J. Kranzler: Ischls Chronik. Verlag Rudolf Wimmer, 1881 (1983)
Franz Karl Erb: Ischls Chronik. Von den Anfängen bis 1856. Hrsg.: Ischler Wochen-Rundschau. Bad Ischl, 1982
Edwin Zellweker: Bad Ischl. Werden-Wesen-Wandlung. Wien / Bad Ischl, 1951
Leo Kegele: Das Salzkammergut nebst angrenzenden Gebieten in Wort und Bild. Wien / Pest / Leipzig, 1898
40703 – Bad Ischl Statistik Austria
↑ Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018. Osztrák Statisztikai Hivatal. (Hozzáférés: 2019. március 9.)
Ez a szócikk részben vagy egészben a Bad Ischl című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Sankt Wolfgang im Salzkammergut
Földrajzportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Bad_Ischl&oldid=23934929”
Ausztria javasolt világörökségi helyszínei
Wikidata koordinátákat használó lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. június 7., 19:16
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.