fr nl hu hu hu hu hu hu hu nl hu hu fr hu hu fr hu hu hu it hu pl hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu de hu it hu en cs de hu hu it hu fr hu it hu it hu es hu fr hu fr hu fr hu fr hu fr hu fr hu de en hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en arz bg de el fr he id it ja ko pl ru hbs_lat fy zh fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2019. október 22. 2 változtatás vár ellenőrzésre.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye.
„Tiepolo” lehetséges további jelentéseiről lásd: Tiepolo (egyértelműsítő lap).
velencei dózse (1268. július 23. – 1275. augusztus 15.)
A Wikimédia Commons tartalmaz Lorenzo Tiepolo témájú médiaállományokat.
Lorenzo Tiepolo (? – 1275. augusztus 15.), velencei arisztokrata, 1268–1275 között a Velencei Köztársaság 46. dózséja. Uralkodásának 7 éve során kezdett kikristályosodni az alkotmányos köztársaság későbbi rendje. Az arisztokraták irányította állami intézmények egyre nagyobb hatalomra tettek szert, míg a dózse szerepe halványodni látszott. Nagy szerepe volt a városállam adriai tengeri hegemóniájának kivívásában.
Lorenzo az egyik leggazdagabb velencei család sarjaként látta meg a napvilágot. Apja, Jacopo Tiepolo dózse volt, aki 1229-ben olyan dózseeskü letételére kényszerült, amely a dózsék hatalmának hanyatlásához vezetett. Igaz Jacopo dózse a háborúk miatt még nem érzékelte annyira esküjének súlyát. Az egykori dózse igen népszerű volt Velencében, és Lorenzo személye sem volt már ismeretlen a városiaknak. 1258-ban a velencei hajóhad kapitánya volt, amikor Akkón városa előtt hatalmas vereséget mért a genovai flottára. A háború elhúzódott, és a gazdaság hanyatlását több elődjének nem sikerült megállítania.
Lorenzo kiváló családi kapcsolatokkal is rendelkezett. Tankréd, Szicília királya éppúgy rokonságába tartozott, mint a szerb területek jelentős részét, Ráczországot uraló Brienne-i Boemund. Ez utóbbinak leányát, Marchesinát vette feleségül. Ez persze nem lett volna elég ahhoz, hogy a negyvenek tanácsa megválassza a köztársaság élére. A császárokéval vetekedő vagyona, és emiatt népes támogatótábora azonban már elegendő volt ehhez. A Dandolo családdal vívott hatalmi csatározások már Reniero Zeno dózse uralma alatt felszínre kerültek. A két család ellentétét végül a Tiepolok nyerték meg, ugyanis Giovanni Dandolo karddal megsértette Lorenzot, és ezt a velencei törvényhozás elítélte.
A gazdasági nehézségek azt sugallták a velenceieknek, hogy a trónra lépő dózsék egyedül képtelenek megoldani a város problémáit. Ezt a közhangulatot igyekezett feltüzelni az arisztokrácia is, hiszen ez kedvezett a velencei nemeseknek a hatalom átszervezésében. A nép és főként az arisztokraták nyomásának engedve Lorenzonak komoly intézményi reformokat kellett végrehajtania. Ez leginkább a dózse megválasztásának rendjét érintette. Tiepolo dózse idején dolgozták ki azt a bonyolult eljárást, amely a köztársaság fennállásáig érvényben maradt a dózsék megválasztásánál.
Ezek alapján miután összeült a Maggior Consiglio a legfiatalabb tanácsosnak el kellett hagynia a termet, és az útjába kerülő első olyan fiúcskával kellett visszatérnie, aki nyolc és tíz év között volt. A fiúcskát balotinnak nevezték, és feladata a sorshúzások ellenőrzése volt. A velenceiek szerint ugyanis az ártatlan gyermeki felügyelet tisztább minden esküt tett hivatalnoknál. Ezek után a terem közepére egy vászonzsákba annyi fagolyót helyeztek, amennyi tanácsos volt. Harminc golyóban a következő felirat állt: elector, azaz választó. A golyókat, amelyeket balote névvel illettek a balotin vette ki a zsákból és nyújtotta át a tanácsosoknak. A harminc kisorsolt tanácsos a teremben maradhatott, de csak akkor, ha köztük nem volt családi összeköttetés. Ebben az esetben a később kisorsolt rokon balotéját újra visszahelyezték a zsákba, és minden elölről kezdődött. Végül a harmincak ugyanúgy baloték segítségével kilenctagúra fogyatkoztak. A kilenctagú tanács összeült és a Nagytanács összes tagjából kiválasztott negyvenet, méghozzá úgy, hogy a kilencek közül az első négy kiválasztott öt nevet javasolhatott, míg a fennmaradó öt tanácsos négyet-négyet. A javasolt neveknek azonban legalább hét tanácsos támogatását kellett megszerezniük ahhoz, hogy valóban ki legyenek választva.
A negyvenek a balote-húzás segítségével tizenkét fősre fogyatkoztak, majd ők a Nagytanács tagjaiból huszonötöt választottak ki úgy, hogy egy név mögött kilenc tanácsosnak kellett voksolnia. A huszonötök ismét a balote segítségével kilencre apadtak, majd a Nagytanács tagjaiból 45-öt választottak ki, úgy hogy egy név mögött hét szavazatnak kellett állnia. A negyvenötök sorsolással tizenegyet választottak ki maguk közül. A tizenegyek végül kiválasztják a végső negyvenegy tanácsost, ehhez kilenc tanácsos beleegyezése kellett, akik végül megválasztják a dózse személyét, ahol legalább huszonöt szavazat szükségeltetett a döntéshez.
A bonyolult választás értelmetlennek tűnik akkor, amikor a dózse hatalma egyre inkább reprezentetívvá válik. Ennek két oka is volt. Egyrészt a cím visszautasíthatatlan volt, ezért sokan el akarták kerülni a megtisztelő címet, amely egyet jelentett a politikai életből való kivonással. Vagyis majdnem ugyanis a másik ok éppen az volt, hogy a dózse személyének mindvégig jelentős befolyása volt a velenceiekre, és ráadásul megmaradt pár fontos joga. Így több gyűlés összehívása valamint ezeken az első szó joga is a dózsét illette meg. Ezért volt fontos, hogy a dózse trónja ne legyen "örökíthető" családon belül.
Lorenzo egyre inkább a Signoriában és a Nagytanácsban próbálta meg kiterjeszteni befolyását. A dózsék gyakran ezen intézményeken keresztül tudták csak elérni saját akaratukat. Lorenzo ezen felül más értelemben is újat hozott a dózsék uralmában. Ő volt az első dózse, aki felfedezte a céhek és kereskedelmi szövetségek jelentőségét. Fesztivált rendeztetett a tiszteletükre, amely jelentős bevételt jelentett ennek a rétegnek. A Nagytanácsot pedig sikerült rávennie egy újabb hivatal bevezetésére. A Cancelier Grandot a kézművesek közül választotta a Nagytanács. A bíbor ruhába öltöztetett kancellár az állami pénzügyek vezetője volt, és a köztársaság első titkára. A dózse természetesen az kancellár befolyásolásával is jelentős hatalmat gyakorolhatott.
Az első genovai háború vége[szerkesztés]
A bonyolult választási rendszer kidolgozása után Lorenzo dózsénak az örök vetélytárs, Genova ellen vívott háború befejezése vált érekévé. A háború sikeres befejezése létfontosságú volt a város gazdaságának talpraállításához. Végül a velencei diplomácia 1270-ben Cremonában sikerrel megkötötte az első genovai háború békéjét a rivális város vezetőivel és Bizánc képviselőivel. A béke tulajdonképpen semmiféle eredményt nem hozott egyik félnek sem. A béke tulajdonképpen az Égei-tenger használatát engedélyezte újra a velencei hajók számára, de semmi egyéb előrelépés nem történt. VIII. Mihály császár makacsul ragaszkodott ahhoz, hogy a kapzsi velencei kereskedők nem kaphatnak kereskedelmi jogokat Bizánc területeivel.
A genovai háború lezárása után Itáliában azonban nem nyugodtak le a kedélyek. Bologna és más városállamok a háború által meggyengített Velencére támadtak, mivel nem értettek egyet a városnak fizetendő adóval és annak hegemóniájával. A korábban a da Romana vezette német-római barát sereg ellen szövetkező városok most Velence ellen indultak. Bologna mellett Ancona, Recanati és Cremona is sereget indított Szent Márk köztársasága ellen. Az 1271-ben induló háború rosszul indult Velence számára. Az egyesült seregek megfutamították Velence hadait, és egészen Chioggia városáig menekültek az oroszlános hadak. Itt a tengerről támogatást kaptak, és a magára talált velencei sereg végül 1273 augusztusára térdre kényszerítette a Bologna vezette szövetséget. Egyedül a pápa védelme alatt álló Ancona nem volt hajlandó békét kötni a várossal. Velence hatalma megerősödött Itáliában, és így Isztria felé is hódítani tudott. A dózse keresztülvitte az állami intézményeken egy őrhajókból álló flotta felállítását, amely az Adriai-tengert őrizné és felügyelné. A rendőri feladatokat ellátó flotta élére a Capitano del Golfo állhatott, amely egy új velencei cím lett. Jogukban állt ellenőrizni a rakományt és a kivetett vámok befizetését is.
A legenda szerint Lorenzo uralkodása alatt, 1271-ben indult útjára Marco Polo, a híres velencei utazó, és 1273-ban érte el Pekinget.
Lorenzo 1275. augusztus 15-én halt meg. Testét a családi kriptába temették el a SS. Giovanni e Paolo templomban. Apjával ugyanazon szarkofágban fekszenek.
Paolo Lucio Anafesto ·  Marcello Tegalliano ·  Orso Ipato · Teodato Ipato · Galla Lupanio · Domenico Monegario · Maurizio Galbaio · Giovanni Galbaio
Obelerio Antenoreo · Angelo Participazio · Giustiniano Participazio · I. Giovanni Participazio · Pietro Tradonico · I. Orso Participazio · II. Giovanni Participazio · I. Pietro Candiano · Pietro Tribuno
II. Orso Participazio · II. Pietro Candiano · Pietro Participazio · III. Pietro Candiano · IV. Pietro Candiano · I. Pietro Orseolo · Vitale Candiano · Tribuno Memmo · II. Pietro Orseolo
Ottone Orseolo · Pietro Barbolano · Domenico Flabanico · Domenico Contarini · Domenico Selvo · Vital Faliero de’Doni · I. Vital Michele
Ordelafo Faliero · Domenico Michele · Pietro Polani · Domenico Morosini · II. Vital Michele · Sebastian Ziani · Orio Mastropiero · Enrico Dandolo
Pietro Ziani · Jacopo Tiepolo · Marino Morosini · Reniero Zeno · Lorenzo Tiepolo · Jacopo Contarini · Giovanni Dandolo · Pietro Gradenigo
Marino Zorzi · Giovanni Soranzo · Francesco Dandolo · Bartolomeo Gradenigo · Andrea Dandolo · Marino Falier · Giovanni Gradenigo · Giovanni Dolfin · Lorenzo Celsi · Marco Cornaro · Andrea Contarini · Michele Morosini · Antonio Venier
Michele Steno · Tommaso Mocenigo · Francesco Foscari · Pasquale Malipiero · Cristoforo Moro · Nicolò Tron · Nicolò Marcello · Pietro Mocenigo · Andrea Vendramin · Giovanni Mocenigo · Marco Barbarigo · Agostino Barbarigo
Leonardo Loredan · Antonio Grimani · Andrea Gritti · Pietro Lando · Francesco Donà · Marcantonio Trevisan · Francesco Venier · Lorenzo Priuli ·  Girolamo Priuli  · Pietro Loredan · Alvise Mocenigo · Sebastiano Venier · Nicolò da Ponte · Pasquale Cicogna · Marino Grimani
Leonardo Donato · Marcantonio Memmo · Giovanni Bembo · Nicolò Doná · Antonio Priuli · Francesco Contarini · Giovanni Cornaro · Nicolò Contarini · Francesco Erizzo · Francesco Molin · Carlo Contarini · Francesco Cornaro · Bertuccio Valiero · Giovanni Pesaro · II. Domenico Contarini · Nicolò Sagredo · Alvise Contarini · Marcantonio Giustinian · Francesco Morosini · Silvestro Valier
II. Alvise Mocenigo · II. Giovanni Cornaro · III. Alvise Mocenigo · Carlo Ruzzini · Alvise Pisani · Pietro Grimani · Francesco Loredan · Marco Foscarini · IV. Alvise Mocenigo · Paolo Renier · Ludovico Manin
Középkorportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Lorenzo_Tiepolo&oldid=21838987”
Forrással nem rendelkező lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2019. október 22., 00:06
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.