hu ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr de en en sv hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar de es fi fr he hy ja kk ko nl pl pt ru tr zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2018. november 24.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A fogászatban okklúziónak nevezünk minden érintkezést, mely az alsó és a felső fogsor közt létrejön. Inokklúziónak nevezzük az érintkezés hiányát. Nincs érintkezés a fogsoraink közt nyugalmi helyzetben és szájnyitáskor. Az okklúzió része a rágókészüléknek, ezért annak változása kihatással van az okklúzióra és fordítva. A stresszes emberekben megfigyelhető fogcsikorgatás, például izomhipertrófiához és állkapocsízületi fájdalmakhoz vezethet.
statikus okklúziót – fogérintkezés állkapocsmozgás nélkül és
dinamikus okklúziót vagy artikulációt – ami a mozgás közbeni érintkezéseket jelöli
A rágás mechanizmusának a megértése érdekében, a gnathológusok különböző okklúziós viszonyokat különítenek el. Ezek a rágás közben létrejövő állkapocs helyzetek és mozgások, egy adott pillanatában kiragadott pozíciói.
interkuszpidációs helyzet vagy maximális interkuszpidáció – azt a helyzetet jelöli, amikor a lehető legtöbb érintkezési pont jön létre az alsó és a felső fogsor között. Normális fogazatban ezek az érintkezések a száj zárása közben egyszerre jönnek létre. Ha nem prematúriáról beszélünk. Tartócsücsöknek nevezzük azokat a csücsköket, amelyek a szemben lévő fog centrális barázdájába harapnak. Ezek a felső fogakon a palatinális, alsókon pedig a vesztibuláris csücskök. A harapás megtartásában és az állcsontok közti vertikális magasság biztosításában a tartócsücsköknek van elsődleges szerepük. Ezzel szemben a támasztócsücskök (felső fogakon a vesztibuláris, alsókon a lingvális) csak egy szemben lévő csücsökkel találkozik, mintegy megtámasztva azt.
elülső élharapásos helyzet – a fronfogak élei érinkeznek csak
oldalsó csücsökharapásos helyzet – kissé oldalra tolt állkapocshelyzet, amikor az azonos oldali szemfogak csücskei érintkeznek
centrális reláció – az állkapocs fejecsének az ideális, „legkényelmesebb” helyzete. Ilyenkor a két fejecs az ízvápa közepén, szimmetrikusan helyezkedik el
centrális okklúzió – a fogakra és az állkapocs fejecsére is vonatkozik. Ez az a helyzet, amikor a fejecsek centrális relációban és a fogak interkuszpidációs helyzetben vannak. Tehát a fogak és a fejecsek is ideális pozícióban találhatóak (lakosság 5-10%). A többi 90-95%-ban, az ideális fejecs helyzet mellett a fogsorok közt csak egy két (általában a második nagyőrlők szintjén) helyen figyelhetünk meg érintkezést. Ez a retrális kontakt helyzet.
frontfog vezetés – az állkapocs előretolása közben az alsó frontfogak élei a felső frontfogak palatinális (belső) felszínein csúsznak el.
szemfog vezetés – oldalratolás közben az alsó szemfog csücske a felső palatinális felszínén csúszik el
munkaoldali csoportvezetés – ha oldalratolás közben az őrlők csücskei is érintkeznek. Ez nem patológiás, eltérően az
interferenciáktól – ezek a mandibula mozgása közben fellépő, az előbbi három esettől eltérő fogérintkezéseket jelölik
Egy megfelelő fogpótlás készítésénél mindezen pozíciókat figyelembe kell venni. Ezt általában részben vagy teljesen egyéni értékre állítható artikulátorokkal szokták megvalósítani. Ha ez nem történik meg nagy a valószínűsége a későbbi prematúria, interferencia képződésének.
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Okklúzió&oldid=20714918”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2018. november 24., 16:47
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.