hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu ro hu fi hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sv hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A vicc „rendszerint ismeretlen szerzőtől származó, csattanóval végződő, rövid, nevettető, kitalált történet, gyakran párbeszédes alakban”.[1] A magyar vicc szó az azonos jelentésű német Witz átvétele. Divatjamúlt szinonimája az élc.[2]
1 A vicc mint interdiszciplináris jelenség
2.3 A magyar viccek visszatérő szereplői
A humor rejtélyeinek kutatói többnyire csak egész egyszerűen és tömören vetik fel a kérdést: például mi a nevetés? Milyen inger hatására nevetünk? stb.
– A nevetés és a humor pszichológiája[3]
A vicc első közismert pszichológiai megközelítése Sigmund Freudtól származik. 1905-ben megjelent A vicc és viszonya a tudattalanhoz c. esszéjében az általa megalkotott pszichoanalízis rendszerén belül elemzi a vicc, ill. a reakcióként produkált nevetés jelenségét, számos példát felsorakoztatva. (E példák jelentős része egyébként ún. szóvicc, amelyeket magyar nyelven csak többé-kevésbé lehet visszaadni.) Freud szerint a viccekben az egyébként a tudattalanba szorított, jellemzően a szexualitással kapcsolatos tartalmak jelennek meg. A vicc hallgatójában feszültség keletkezik (amely feszültség valójában a saját elfojtásainak megjelenése), és ez a feszültség oldódik fel a csattanóval, amikor az elfojtott tartalom a tudattalanból ismét a tudatba kerül.
Sigmund Freud szerint a fölény vagy az illetlenség a humor alapforrása, Mark Twain úgy fogalmazott, hogy nem az öröm, hanem a bánat az igazi mozgató. A Coloradói Egyetem pszichoanalitikusai szerint viszont a humor a világ normális működésének ártalmatlan megsértéséből fakad.[4]
A vicc társadalmi jelenség, amelyet többnyire nem lehet leválasztani arról a korról, amelyben megszületett. Ma már csak egy igen kifinomult ízlésű irodalmár vagy történész tud önfeledten kacagni azokon az „élczeken”, amelyeket hallva 19. századi eleink alkalmasint a térdüket csapkodták.
„Itt van mindjárt a Bolond Miska ünnepi számában egy „jóízű tréfa”, az első jellegzetesen budapesti hír:
A Lánczhidon álló rendőr észrevette, hogy egy öregúr öngyilkossági szándékkal be akar ugrani a Dunába. Hanem az aggastyán nem bírta magát átvetni a korláton. A figyelmes rendőr segítségére sietett az öregnek, s átemelé őt a karfán. Európa mely városában vannak még ily udvarias rendőrök?
– A pesti vicc[5]
A viccek mennyisége és minősége a társadalmi feszültség fokmérője. Minél elnyomóbb a rendszer egy országban, minél több korlátja van a szólásszabadságnak, annál nagyobb valószínűséggel fordulnak ott elő kemény politikai viccek. Magyarországon például a rendszerváltást követő években drasztikus mértékben csökkent a vicctermelés:[6] az új politikai rendben immár mindent szabad volt kimondani és leírni – jószerével nem maradt olyan tartalom, amely a fülbe suttogva továbbadott viccekbe kényszerült volna.
A nevetés kiváltó oka a csattanó vagy poén. Ennek azonban rengeteg válfaja lehetséges. A poénok közös nevezője a váratlanság. A vicc mindig rendszert alkot. Ez igaz akkor is, ha a vicc például egy komplett állatmese, de akkor is, amikor egy mindössze kétmondatos kérdés–felelet. Előbbi esetben a rendszert a történet hordozza: van helyszíne, vannak szereplői, van benne bevezetés, tárgyalás és befejezés. Utóbbi esetben a feltett kérdés önmagában sejtet egy rendszert. A poén kimondásával minden esetben ez a felépített rendszer sérül meg. A viccek sokfélesége a sérülés okának sokféleségében rejlik.
Történetmesélésnél a hallgató „rákapcsolódik” az események logikájára, s valamilyen implicit elvárást alakít ki magában a végkifejlettel szemben. A történet főhőse ezzel szemben olyasmit mond vagy tesz, amely az előzményekből logikailag nem következik – legalábbis a hallgató egész biztos, hogy a vicc hátterét képező szituációban más mondatot vagy magatartásmintát választott volna. (Legalábbis akkor, ha tudatos énjének enged: Freud teóriája alapján a csattanóban bemutatott megoldás alkalmasint nagyon is találkozhat a hallgatónak a tudatból kiszorított szükségleteivel.)
A rövid, kérdés–felelet-típusú vicceknél a hallgatóban kiépült rendszer sérülését nem a történet logikátlansága eredményezi (hiszen többnyire történetről szó sincs), hanem a teljes felkészületlenség, az elemi erejű meglepetés, a kérdésre adott válasz maximálisan inadekvát volta. Többnyire ebbe a rövidebb verzióba tartoznak az ún. szóviccek, amelyek a nevetést a nyelv rejtett eszközeinek felhasználásával, kicsavarásával érik el. Ilyen eszköz például a szóhatárok szándékos elrontásával mesterségesen létrehozott homonima:
„A kis Jedlik Ányos kérdezi a mamáját:
– Anyúúú! Tudod, mit csinál az űrhajós, ha szomjas?
– Tudom, Ányos, űrkutat ás.”
A példa illusztrálja a hasonló viccek azon jellegzetességét is, hogy írásban nem lehet őket megfelelő módon visszaadni. A szóvicc emiatt tekinthető par excellence szóbeli műfajnak.
A viccek nevetésre ingerlő tartalma is sokféle lehet. Többnyire olyan tartalmak kerülnek viccekbe, amelyek az emberek számára fontosak, valami oknál fogva azonban „normális módon” elmondhatatlanok. Ez a „valami ok” lehet politikai kényszer, lehet társadalmi közmegegyezés, vallásos tabu, prüdéria, vagy valamely létező szociális kapcsolat védelme. Utóbbira példák a házastársak közötti helyzetet karikírozó viccek. Párkapcsolati konfliktusai csaknem mindenkinek vannak. E konfliktusokból adódó feszültség levezetésének lehet eszköze egy másik (fiktív) párkapcsolat hajmeresztő konfliktusába való betekintés. Ez esetben a poénon való nevetés valójában (legalábbis részben) a megkönnyebbülés megnyilvánulása, és így lehetne szavakba önteni: „Jaj de jó, hogy nekünk nincsenek ilyen problémáink! Ehhez képest a mi házasságunk maga a mennyország!”
Hasonló lehet az oka a szexuális tartalmú vicceknek. Egyfelől kultúránkban a szexualitás számos vonatkozása mindmáig tabunak számít, másfelől azonban szinte minden ember életében adódtak már szexuális problémák, vagy ha eddig nem adódtak, legalábbis félelmei lehetnek e témában. Ezért lehet gyakori tartalom a viccekben a nemi szerv mérete, az impotencia, a nimfománia, a frigiditás, illetve a többségi vagy általános szexuális gyakorlattól eltérő szexuális magatartások, mint például a homoszexualitás vagy az önkielégítés.
A szexualitás mellett a másik nagy társadalmi tabu a halál, amely minden ember életében jelen van. Úgy is, hogy elveszít fontos embereket, úgy is, hogy készül (vagy épp nem készül) saját halálára, de valószínűleg úgy is, hogy súlyos szociális konfliktusaiban a másik fél haláláról fantáziál. A mindezekből adódó veszteségérzet, szorongás és bűntudat állhat a halált – gyakran kifejezetten az erőszakos halált – fókuszba helyező viccek hátterében.
A magyar viccek visszatérő szereplőiSzerkesztés
Móricka, az agyafúrt, vásott (eredetileg zsidó) kölyök, a legtöbbször szexuális tárgyú észrevételekkel
Pistike, ugyancsak kölyök, de inkább kicsit buta
Arisztid és Tasziló, (hajdani) arisztokraták
Nyuszika, állatos viccek (többnyire agyafúrt) hőse
Medve, állatos viccek (többnyire átvert, vagy pimasz) hőse.
Farkas, állatos viccek (változó) hőse.
Róka, állatos viccek (ravasz és/vagy pimasz) hőse. Néha hoppon marad.
Jean, a hülye gróf hülye inasa, aki mindent szó szerint értelmez
Kohn és Grün, zsidó barátok
Zsidók, más zsidók, csak a pénzzel foglalkoznak.
az agresszív Kismalac állatos, többnyire abszurd viccek agresszív hőse
a szőke nő, az ostoba, műveletlen, de a szépségére roppant beképzelt nő
a rendőr, aki műveletlen és faragatlan
a skót, a zsugori, szegény, merev ember
székely és családja (fia, felesége stb.), sajátos az észjárásuk, a férfiak különösen higgadtak és kevés beszédűek
az anyós, aki kellemetlenkedik, gonosz, gyűlöli a vejét (lánya férjét), aki viszontgyűlöli
a cigány, aki lusta, nem tisztálkodik és lop; máskor agyafúrt és túljár valamilyen hatalmi figura (pl.: rendőr, földes úr) eszén
bűnöző, nem mindig cigány, általában a cellatársa meg szokta kérdezni, miért ül, néha átveri a biztos urat, a skinhead viccek is idetartoznak
orvos, doktor, van, hogy átveri a betegeket, néhány viccben feledékeny.
mindenkori politikusok, közéleti személyiségek
Iván és Joe, egy orosz és egy amerikai, akik rendszerint versengenek valamiben, vagy eltérő szokásaikat hasonlítják össze. Bizonyos viccekben egyszerűen csak az orosz és az amerikai, időnként megjelenhet egy-egy más nemzetiségű szereplő is.
„A visszatérő figurákról született, ún. abszurd vicc:
Móricka, Pistike, Arisztid és Tasziló, a Nyuszika, a Medve, a Farkas, a Róka, az ügyvéd, Jean, Kohn és Grün, az agresszív kismalac, a szőke nő, a rendőr, a skót, az öreg székely és a fia, az anyós, az amerikai, az orosz és a cigány bemennek a kocsmába. A kocsmáros csodálkozva kérdi:
– Mi ez, valami vicc?”
Erőss László: A pesti vicc, Gondolat Kiadó, 1982, ISBN 963-281-138-0
Freud, Sigmund: A vicc és viszonya a tudattalanhoz, 1905, in: Sigmund Freud: Esszék, Gondolat Kiadó, 1982, ISBN 963-282-732-5
Hajdu István (szerk.): Osztropoli Herschel ostora. Viccek, adomák és bölcs mondások a zsidó folklórból, Minerva, 1985, ISBN 963-223-361-1
Lendvai Endre: Közelkép a verbális humorról. Orosz – angol – magyar. Budapest, 1996. Nemzeti Tankönyvkiadó. ISBN 963-18-7484-2
Séra László: A nevetés és a humor pszichológiája, Akadémiai Kiadó, 1980, ISBN 963-05-2286-1
Bergson, Henri: A nevetés. Ford. Szávai Nándor. Budapest, 1986. Gondolat Kiadó. ISBN 963-281-748-6
Köves József: A legnagyobb vicckönyv 10 000 viccel. K. u. K.Kiadó, 1999.
↑ A magyar nyelv értelmező szótára, VII. kötet, ISBN 963-05-1820-1
↑ Jókai Mór: A magyar nép élce
↑ Séra László, i. m. 15. o.
↑ Megfejtették a humor titkát (Index, 2010. augusztus 12.)
↑ Erőss László, i. m. 11. o.
↑ A viccek jellegéből adódóan ez az állítás, ha sokak személyes tapasztalatával találkozik is, objektíve bajosan igazolható.
Ez az irodalmi tárgyú lap egyelőre csonk (erősen hiányos). Segíts te is, hogy igazi szócikk lehessen belőle!
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Vicc&oldid=25270228”
Utoljára szerkesztve 2022. szeptember 14., 15:35-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. szeptember 14., 15:35
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.