hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en la en en en tr hu hu hu tr la la en en tr la hu en hbs_lat en en la la fr en en la en sv hu nl en hu sv la la ceb hu hu hu la hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en de ar az ru bg br ca hbs_lat de el eo es et eu fa fi fr lt he id it ja ko it en nl nb nb pl pt de ro ru hbs_lat sl hbs_lat sv tr fy ur vi zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. március 11.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye.
Római Birodalom (Principatus • Dominatus)
Tribunus militum consulari potestae
A primaportai Augustus-szobor, amely hadvezérként ábrázolja Caius Octavianus Caesar Augustus császárt
Római pénzérme Diocletianus császár képével és feliratával, jobbra az Augustus felirattal
Augustus (latin „fenséges”, „tiszteletreméltó”, többes száma augusti, nőnemben Augusta) a Római Birodalom császárainak egyik címe volt. A címet először Octavianus viselte, akivel annyira összeforrt, hogy Augustus néven emlékeznek rá a történelemkönyvek.
Octavianus után az Augustus cognoment a császár viselte, de nem volt egy a császári hivatallal, ami valójában nem is hivatal volt, hanem a hatalom korábban nem alkalmazott koncentrációja egy ember kezében. E hatalomkör birtoklóját az Augustus név egyértelműen azonosította. Valódi hivatallá az augustusi címet a 3. században Diocletianus tette, aki megosztotta az uralkodói hatalmat, és külön jogköröket határozott meg a birodalom két augustusának és két caesarjának.
Görög megfelelői a szebasztosz, illetve a hellenizált augusztosz.
A birodalom bukása után személynévvé vált, amelyet kezdetben arisztokraták használtak, főleg a Német-római Birodalomban.
A késő 3. századi császár Probus érméje, az Invictus („legyőzhetetlen”) és Pius Felix („szent és áldott”) címekkel.)
Octavianus i. e. 27. január 16-án kapta az Augustus nevet a Római Szenátustól. A következő négy évtizedben ő lett az, aki saját kezébe összpontosítva a későbbi császárok által is birtokolt hivatalokat és hatalmi jogköröket megalapozta a császári hatalmat, amely így nevével is eggyéforrt, bár az Augustus névnek önmagában nem volt alkotmányos jelentése.
Mint princeps senatus („a szenátus első embere”) Augustus a Senatus vezetője volt, elnökölt az üléseken és határozatokat terjesztett be. Pontifex maximusként a római állam elsőszámú vallási vezetője volt, a consuli imperium birtokosaként egyenlő jogokat birtokolt Róma fő magisztrátusaival, az imperium maius jogkörök pedig náluk is nagyobb hatalmat biztosítottak a számára Rómán kívül. Így a tartományok kormányzóinál is nagyobb volt a hatalma és ő volt a római légiók főparancsnoka is. A tribuicia potestas (tribunusi hatalom) birtokosaiként személye sérthetetlen volt (sacrosanctitas) és bármely római magisztrátus határozatát megvétózhatta.
Ez a hatalomösszevonás lett a minta a későbbi császárok számára, amely alapján kormányozták Rómat, kezdetben tényleges alapként, majd a 3. és még inkább a 4. századtól már csak elméletileg, hiszen ekkortól a császári hatalom már jobban hasonlított a keleti despotákéhoz, mint az eredeti „első az egyenlők közt” elv gyakorlásához.
Octavianus „Caesar Augustus” nem csak ebben teremtett mintát, hanem abban is, ahogy a későbbi császárok nevezték magukat. „Imperator Caesar Augustusnak” nevezte magát és mindhárom nevet használta a császárok többsége. E három névből azonban csak az augustus jelölhette kizárólag a császárt: az imperator címet mások is viselték, a Caesar név pedig a Iuliusok egyik ágának családi neve volt. (Ugyanakkor a császár anyja, vagy felesége viselhette az Augusta nevet.)
A teljes uralkodói jogkör birtokosának neveként az augustus nagyjából megfelel a „császár” szó jelentésének, de nem szabad kritika nélkül visszavetíteni rá a későbbi monarchiákhoz kötődő képzeteket. Az uralkodói ranghoz a Római Birodalomban nem kötődött alkotmányos hivatal: az uralkodó személyes tekintélye (dignitas) és befolyása (auctoritas) a princeps senatus pozícióból eredt, jogi tekintélye a consulari imperium és a tribunicia potestas jogokból; a római alkotmányelméletben az Augustus a „princeps senatus et pontifex maximus consulari imperio et tribuniciae potestate” „rövidítése” lehetett. Az Augustus név önmagában jelölte, hogy viselője számára mindezen pozíciók betöltéséhez rendelkezésre áll a dignitas és az autoritas.
Sok tekintetben az augustus a brit herceghez (prince) hasonlítható, amely személyes cím és tekintély, nem egyfajta nemesi cím, mint az uralkodó herceg (duke) vagy a király. A köznyelvben a császárra kezdetben általában a princeps szóval utaltak, később az imperator vagy a Caesar lett általánosabb.
Ez a szócikk részben vagy egészben az Augustus (honorific) című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Az ókori Róma portálja • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Augustus_(cím)&oldid=23666609”
Forrással nem rendelkező lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. március 11., 10:27
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.