hu hu de hu hu hu de hu ru hu de hu de hu ru hu pl hu pl hu pl hu pl hu hu pl hu pl hu hu pl hu de hu hu de hu de hu de hu hu de hu hu de fr de hu de hu de hu hu ru hu ru hu ru hu ru hu pl hu de hu de hu de hu pl hu uk hu uk hu de hu hu de hu cs hu hu de hu uk hu hu uk hu pl hu de hu de hu pl hu de hu hu hu hu hu hu de hu pl hu pl hu uk hu pl hu pl hu de hu hu hu de hu de hu de hu pl hu uk hu uk hu pl hu de hu hu de hu de hu de hu uk hu pl hu es hu pl pl es hu uk hu pl hu uk hu uk hu uk hu hu de hu de hu de hu de hu de hu de hu pl hu uk hu uk hu uk hu de hu de hu de hu pl hu de hu uk hu de hu ja hu uk hu uk hu cs hu de hu de hu de hu de hu hu hu uk hu uk hu cs hu pl hu de hu uk hu uk hu lt hu pl hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu de hu hu hu hu hu de hu de hu hu hu pl hu de hu de hu de hu pl hu de hu ru hu hu hu cs hu de hu de hu de hu pl hu pl hu de hu de hu hu hu hu hu pl hu de hu de hu hu hu hu de hu de hu de hu cs hu de hu de hu de hu de hu hu hu cs hu de hu de hu de hu de hu pt hu cs hu cs hu de hu hu hu fr hu pl hu hu pl hu hu de hu hu de hu de hu de hu de hu ru hu hu hu de hu de hu hu hu ru hu pl hu de hu de hu pl hu hu hu uk hu pl hu en hu de hu de hu pl hu pl hu ru en pl hu pl hu pl hu de hu hu de hu de hu de hu ru hu ru hu ru hu de hu ru hu pl hu hu pl hu ru hu ru hu ru hu ru hu de hu de de hu hu de hu de hu hu hu pt hu de hu de hu de hu hu hu uk hu uk hu de hu de hu de hu pt hu pl hu de fr hu de hu de hu de hu de fr de hu cs hu cs hu de hu uk hu hu uk hu ru hu de hu de hu hu hu hu hu hu de hu ru hu ru hu de hu de hu de hu ru hu ru hu ru hu hu ru hu de hu de hu de hu ru hu de hu de sk de hu de hu de hu ru hu ru hu ru hu de hu de hu de hu ru hu fr ru hu ru hu ru hu ru hu ru hu de hu hu de hu ru hu de hu de hu ru cs ru hu ru hu de hu de hu de hu de hu it hu it hu cs hu de hu ru hu de hu cs hu hu cs hu cs hu hu hu de hu de hu de hu de hu de hu de hu de hu hu de hu hu hu hu hu ru hu ru hu cs hu cs hu cs hu ru hu de hu hu hu de hu de hu de hu de hu de hu ru hu cs hu hbs_lat hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu
A cenzúra és a radikalizálódott olvasótábor szorításában – vezércikk a Népszavában, a Népszaváról | Hadszíntér és hátország
• Tormay Cecil: Régi ház
• Krúdy Gyula: Palotai álmok
• Ady Endre: Ki látott engem?
• Törvényjavaslat a Nemzeti Színház új épületéről
• Állásfoglalás a politikai tömegsztrájk ellen Franciaországban
• Megszületett Tolnay Klári színésznő
• Tüntetések a háború mellett
• Népszava: Nem akarunk háborút!
• A politikai jellegű gyűlések betiltása
• Az Osztrák-Magyar Monarchia hadüzenete Szerbiának
• A budapesti élelmiszerárak emelkedése
• Montenegró hadüzenete az Osztrák-Magyar-Monarchiának
• Az Osztrák-Magyar Monarchia hadüzenete Oroszországnak
• Nagy-Britannia hadüzenete az Osztrák-Magyar-Monarchiának
• Franciaország hadüzenete az Osztrák-Magyar-Monarchiának
• Megszületett Baróti Lajos labdarúgó
• XV. Benedek pápa megválasztása
• A Nemzeti Színház és az Operaház működésének felfüggesztése
• Orosz csapatok Magyarország területén
• Vágó Géza: Nagy dolog a háború
• Az első ypres-i csata
• Ady Endre: Az eltévedt lovas
• A Népszava esti kiadása
• A szén és a tűzifa árának maximalizálása
• A behívások miatt csökkent a szakegyletek létszáma
• Babits Mihály: Játszottam a kezével
• A Mária Valéria-telep létrehozása
• Bartók Béla: Román népi táncok
• Leopold von Berchtold lemondása
• Hadiüzemekben dolgozók munkakörülményeinek javítása
• Újra játszik a Nemzeti
• A Fox Film Corporation megalapítása
• Új rendező a Nemzeti Színházban
• Központosított gabonaelosztás Németországban
• Ferenc Ferdinánd gyilkosainak kivégzése
• Elszaporodik az élelmiszer-spekuláció
• Emelkednek a gyógyszerárak
• A tengeralattjáró-háború kezdete
• Újságírók tiltakozása a cenzúra ellen
• Gabonakészletek lefoglalása Ausztriában
• Szocialista nőmunkások a háború ellen
• Liszt- és kenyérhiány a fővárosban
• Egy nemzet születése
• Márkus József halála
• Flottatámadás a Dardanellák ellen
• Az MSZDP gyűlésének betiltása
• Az Universal City megnyitása
• Ady és Csinszka házasságkötése
• Javaslat a parlamenti ciklus meghosszabbítására
• Német támadás Ypres-nél
• Az örmény népirtás kezdete
• Partraszállás a Gallipoli-félszigeten
• Javaslat a katonák választójogáról
• A Jugoszláv Bizottság megalakulása
• A lisztfogyasztás korlátozása
• A Szocializmus megjelenése
• A második hadikölcsön
• A Lusitania elsüllyesztése
• A Metro Pictures Corporation létrehozása
• Olaszország hadüzenete az Osztrák-Magyar Monarchiának
• A gabonafelhasználás állami szabályozása
• Az első isonzói csata
• Új főrendező az Operában
• Húsmentes napok elrendelése
• A második isonzói csata
• Széll Kálmán halála
• Szocialista konferencia Svájcban
• A kukorica állami felvásárlása
• Bulgária hadüzenete Szerbiának
• Az MSZDP üléseinek betiltása
• A harmadik isonzói csata
• A szocialista mozgalmak fokozottabb ellenőrzése
• A Tett megjelenése
• Ujházi Ede halála
• A negyedik isonzói csata
• A Cseh Külföldi Bizottság megalakulása
• A tejjegy bevezetése
• A Csárdáskirálynő bemutatása
• A Lánchíd megnyitása
• A választójog kiterjesztésének követelése
• Újabb élelmiszer-árszabások megjelenése
• Törvény az árdrágítások ellen
• 25 éves az MSZDP
• A kenyérjegy bevezetése
• Karinthy Frigyes: Tanár Úr kérem
• Babits Mihály: Recitativ
• Móricz Zsigmond: Nem élhetek muzsikaszó nélkül
• Vigalmi adó Budapesten
• Mocsáry Lajos halála
• A munkaügyi panaszbizottságok felállítása
• A hadkötelesek korhatára 55 év
• A bőráruk szabadpiaci értékesítésének betiltása
• A Cukorközpont felállítása
• A hadüzemi munkások sztrájkjogának felfüggesztése
• Az Újságpapír-központ felállítása
• Munkásnők “a hadseregben”
• Eötvös Károly halála
• A második zimmerwaldi konferencia
• Háborúellenes tüntetések Németországban
• Görgei Artúr halála
• A jütlandi csata
• A Bruszilov-offenzíva megindulása
• A magyarországi szakszervezetek konferenciája Budapesten
• A budapesti munkásgyűlések betiltása
• A somme-i csata
• Károlyi Mihály lemond pártelnöki tisztségéről
• Rosa Luxemburg internálása
• Hadiszállítók a katonai bíróság előtt
• Hágai konferencia a békéért
• A hatodik isonzói csata
• Törvény egyes adónemek összegének emeléséről
• Románia csatlakozása az antanthatalmakhoz
• A tej árának emelkedése
• Olaszország hadüzenete Németországnak
• Románia hadüzenete az Osztrák-Magyar Monarchiának
• A hazai ellenzék a kormány lemondását követeli
• A tank első bevetése
• A szociáldemokraták választójogi gyűlésének betiltása
• A cukor árának emelkedése
• A Tett betiltása
• Tüntetés Újpesten a burgonyahiány miatt
• A Közélelmezési Hivatal és Tanács felállítása
• A csárdáskirályné magyarországi bemutatója
• Az önálló lengyel királyság kikiáltása
• Wilson elnököt újraválasztják
• A kecskeméti színház felveszi Katona József nevét
• A Ma megjelenése
• I. Ferenc József halála
• A 16 és 60 közöttiek hadiszolgálatra kötelezése Németországban
• A gáz és az áram árának emelkedése
• Német békeajánlat a szövetségeseknek
• IV. Károly megkoronázása
• A Béke Nobel-díj a Nemzetközi Vöröskereszté
• Charlie Chaplin: A kivándorló
• Bartók Béla: Nyolc magyar népdal
• Bánki Donát: Vízturbina
• Az antant békére törekszik
• A Népszövetség megalakítása
• A korlátlan tengeralattjáró-háború kezdete
• Az USA megszakítja Németországgal a diplomáciai kapcsolatot
• Lövések a parlamentben
• Törvényjavaslat a választójog bővítéséről
• Forrongás a hadseregben az élelmezés miatt
• Papírhiány miatt csökken a lapok terjedelme
• Emelkednek a dohányárak
• Új kormány Oroszországban
• Újabb megszorítások a közélelmezésben
• IV. Károly békekísérlete
• Az USA hadüzenete Németországnak
• Cenzúra alatt a Népszava
• Munkássztrájk az élelmiszerhiány miatt
• Tömörkény István halála
• Javaslat a Választójogi Blokk megalakítására
• A budapesti kereskedősegédek tüntetése
• A tizedik isonzói csata
• Szociáldemokrata nőkongresszus Budapesten
• Friedrich Adlert halálra ítélik
• Lemond Tisza István
• Tüntetés Tisza István ellen
• Megszűnik a Népszava előzetes cenzúrája
• Szociáldemokrata szervezésű népgyűlések a fővárosban
• Munkásnők sztrájkja a béremelésért
• Brit páncélosok támadása
• Esterházy Móric a miniszterelnök
• Változik a panaszbizottságok hatásköre
• Gyóni Géza halála
• A lőszergyári munkásnők sztrájkja
• Munkássztrájk a Fővárosi Elektromos Művekben
• A Kerenszkij-kormány megalakulása
• A katonai bíróságok hatáskörének korlátozása
• Az antant offenzívája Flandriában
• Népgyűlés a hadisegélyek rendezéséért
• Wekerle Sándor a miniszterelnök
• Háborúellenes csoport a Galilei körben
• Justh Gyula halála
• Mata Hari halála
• A caporettói áttörés
• Nők tüntetnek Budapesten
• Az októberi orosz forradalom kezdete
• A Népszava cikke a szovjetek kongresszusáról
• Clemenceau kormányra kerülése
• Háborúellenes tüntetés Budapesten
• Fegyverszünet a keleti fronton
• Finnország kikiáltotta függetlenségét
• Az USA hadüzenete a Monarchiának
• Választójogi törvényjavaslat a parlamentben
• A Galilei Kör röplapja
• Tüntetés az élelmiszerhiány miatt
• Wilson 14 pontja
• A Galilei Kör feloszlatása
• Wekerle Sándor lemondása
• A 48-as Alkotmánypárt megalakulása
• A Wekerle-kormány átalakulása
• A bányamunkások szövetségének megalakulása
• A MÁV-alkalmazottak politikai aktivitásának korlátozása
• Khuen-Héderváry Károly halála
• A panaszbizottságok hatáskörének kiterjesztése
• Észtország és Litvánia független
• Tüntetés az élelmiszerhiány miatt
• A breszt-litovszki béke
• Vasárnapi munkaszünet a húsiparban
• Moszkva az új főváros
• Tüntetés a háború ellen
• Offenzíva a Somme-nál
• Sajtóvita az MSZDP választójogi politikájáról
• Ferdinand Foch az új főparancsnok
• Vita a választójogi törvénytervezetről
• Népgyűlés az általános választójogért
• Wekerle Sándor lemondása
• Gavrilo Princip halála
• Románia békét köt
• Wekerle Sándor új kormánya
• Új választójogi reform
• A Népszava írása a választójogi tervezetről
• Pécsi katona- és bányászlázadás
• A kékszakállú herceg vára
• Német offenzíva a Marne-nál
• Nagygyűlés a nők választójogáért
• Lapbetiltás a fronton
• Német megtorpanás a nyugati fronton
• Sortűz a MÁV Gépgyárban
• A választójogi törvényjavaslat vitájának kezdete
• II. Miklós halála
• A választójogi törvény elfogadása
• Tüntetés az élelmiszerhiány miatt
• Katonaszökevények elleni szankciók
• A német hadsereg „fekete napja”
• Merénylet Lenin ellen
• Károlyi Mihály nyílt levele
• Bulgária békét köt
• Szabó Ervin halála
• Tombol a spanyolnátha
• Új német kormány
• A Monarchia békeajánlata
• A Szlovén-Horvát-Szerb Nemzeti Tanács megalakulása
• Merénylet Tisza ellen
• „Ezt a háborút elveszítettük”
• Károlyi Mihály törvényjavaslata
• A Munkapárt megszűnése
• A Magyar Nemzeti Tanács megalakulása
• Ismét működik a Galilei Kör
• Az olaszok áttörik a frontot
• Tisza István halála
• Károlyi Mihály a miniszterelnök
• Orosz hadifoglyok hazaszállítása
• Magyar hadifoglyok hazatérése
• A compiègne-i fegyverszünet
• Az eckartsaui nyilatkozat
• A MOVE megalakulása
• Románia területi követelései
• A KMP megalakulása
• Szerb–Horvát–Szlovén Királyság megalakulása
• Kaffka Margit halála
• Erdély egyesül Romániával
• A Vörös Újság megindulása
• Nők a jogi egyetemen
• Szeged francia megszállása
A cenzúra és a radikalizálódott olvasótábor szorításában – vezércikk a Népszavában, a Népszaváról
Áremelés előtt mindenkinek a szívét félelem szorítja össze egy nyomtatott újságnál: a főszerkesztőtől a legutolsó slapajig mindenki attól fél, kevesebben veszik majd az újságot, így nemcsak a lapeladási, hanem a hirdetési bevételek is csökkenni fognak. Ám a Népszava 1918. augusztus 31-én, amikor bejelentette az áremelést, sokkal súlyosabb problémákkal szembesült. Nemcsak árat kellett emelnie, hanem megküzdenie a háború alatti cenzúrával és azzal, hogy közönsége egyre radikalizálódott. Az olvasók kritikusabb cikkeket, élesebben megfogalmazott véleményeket vártak a szociáldemokraták lapjától. Minderről – ha máshonnan nem – a 31-i vezércikkből is értesülhetünk. De hogyan közölte az áremelést a lap? „Holnaptól fogva drágább lesz a Népszava. A havi előfizetés ára 4 korona lesz az eddigi 3 korona helyett, az egyes szám ára 16 fillér az eddigi 12 fillér helyett. Ez a változás 25 százalékos drágulást jelent a mai és 100 százalékos drágulást a háború előtti árhoz képest.”
Tárgyszerű, szikár adatközlés. Ám ezután jön az első probléma: akadnak olyanok, „akik sokallják a fölemelt árat és ingadoznak, vajon megújítsák-e az előfizetésüket vagy ne”. A szociáldemokrata lap előfizetőket toborzó módszere következtében az áttételes hatások miatt is nyugtalanság árad a cikkből: sokan a magas ár kapcsán „azon aggódnak, hogy ezután nem lehet majd a Népszava terjesztéséért sikeresen agitálni”. Azt is magyarázza a cikk, hogy az olvasók eddig jól jártak, hiszen a lapot „a békeár kétszereséből” tartották fenn, „amikor az előállítási költség a réginek négy-ötszörösére emelkedett”. Ennek magyarázata: „a háború alatt a Népszava kelendősége majdnem harmadfélszeresre emelkedett; a tömeges előállítás révén elérhető megtakarítások tették némiképp elviselhetővé a nagy drágaságot.” A fokozódó költségeket csak úgy bírják el – írták –, ha a verbuválás folytatódik, „ha sikerül új előfizetők tízezreit sorakoztatni a Népszava mellé.”
Ám egy tartalmi problémát is feszegetett a cikk szerzője: „Sok elvtársunk (…) azt mondja, hogy (…) a Népszava mostanában nem elég érdekes, nem elég radikális”. Erre már bonyolultabb választ kapunk. A szerző egyrészt bizonygatja, hogy a lap létezése anyagi haszonnal jár a dolgozóknak: a munkások érdekeiért kiálló Népszava nélkül a bérek alacsonyabbak lennének és a közellátás is rosszabb volna (a „zsírácsorgás” megoldására a lap tényleg jó ötlettel állt elő). De aztán ismét felteszi a költői kérdést a szerző: tényleg nem elég érdekes, nem elég jó lap? Választ is ad rá: „Tökéletesen igazuk van azoknak, akik ezt mondják. De mi kell ahhoz, hogy egy szociáldemokrata lap igazán jó legyen? Az, hogy korlátlanul megírhassa az igazságot és általában azt, ami közönségét leginkább érdekli. Csakhogy meg lehet-e most korlátlanul írni az igazságot?” Majd azt fejtegeti a lap, hogy az újságírókat sokkal jobban dühíti a cenzúra, mint az olvasókat. Ráadásul az előzetes cenzúrára is utal a cikk, ami részben önkorlátozást is jelentett. Végül arra jutott a szerző: „a mai viszonyok közt az a jó újság, amely legalább próbál az igazságért küzdeni és amely – részint túljárva a gondolatfináncok éberségén, részint kockára téve egzisztenciáját – mégis tud az igazságért harcolni és e harcban mégis tud sikereket kivívni. A Népszava pedig – még megkötözött kezekkel is – igenis tudott erős harcokat vívni és a munkásság számára eredményeket kiverekedni…”
A háború alatti cenzúra valóban sújtotta a Népszavát. A szociáldemokrata lapot már a háború elején választás elé állították, és a betiltás helyett a főszerkesztő a kompromisszumot vállalta. A cenzúra többféle formája és a szankciók változatos eszköztára állt ekkor a kormányzat rendelkezésére: a lap betiltása, az utcai terjesztés tiltása, az előzetes cenzúra alá vonás, az „elő-előcenzúra” többnyire informális metódusa (a szerkesztőségek előre beküldték a cikkeket a hivatalos helyekre, ahol, ha nem hagyták jóvá az adott cikket, akkor a helyén sokszor fehér folt jelent meg a lapban). A Népszava a háború alatt folyamatosan küzdött a cenzorokkal, és a „cenzúra lényegében a háború utolsó pillanatáig dolgozott”, így a Népszavát sokadszorra, még 1918. október 18-án is előzetes cenzúrára kötelezték.
Néhány szó a Népszaváról = Népszava, 1918. augusztus 31.
Takács Róbert: Sajtó és propaganda a háború idején. In: Háborús mindennapok – mindennapok háborúja. Magyarország és a Nagy Háború – ahogy a sajtó látta (1914 – 1918). Szerk.: Kaba Eszter. Budapest, 2017. 9–36.
Készítette: Szegő Iván Miklós
Népszava, 1918. augusztus 31.
Néhány szó a Népszaváról
Mindenkit, akinek ez a lap a kezébe kerül, arra kérünk: szánjon rá néhány percet ennek az írásnak az elolvasására és gondolkozzék kissé azon, amit itt elmondunk. Holnaptól fogva drágább lesz a Népszava. A havi előfizetés ára 4 korona lesz az eddigi 3 korona helyett, az egyes szám ára 16 fillér az eddigi 12 fillér helyett. Ez a változás 25 százalékos drágulást jelent a mai és 100 százalékos drágulást a háború előtti árhoz képest.
Elvtársaink legnagyobb része ezt – a mostani viszonyok közt – természetesnek, magától értődőnek tartja. Akadnak azonban olyanok is, akik sokallják a fölemelt árat és ingadoznak, vajon megújítsák-e az előfizetésüket vagy ne, „mert hát havi 4 korona vagy napi 16 fillér nagy pénz a szegény munkásembernek”. Még többen vannak olyanok, akik ingadozás nélkül meghozzák ugyan az elkerülhetetlenné vált áldozatot, de azon aggódnak, hogy ezután nem lehet majd a Népszava terjesztéséért sikeresen agitálni, mert hiszen ilyen magas ár mellett a proletárság közül újoncokat toborozni kész lehetetlenség.
Viszont mások azon csodálkoznak: hogyan lehet a lapot ilyen csekélységből – a békeár kétszereséből – fönntartani, amikor az előállítási költség a réginek négy-ötszörösére emelkedett. Ezeknek röviden felelhetünk meg a legkönnyebben: a háború alatt a Népszava kelendősége majdnem harmadfélszeresre emelkedett; a tömeges előállítás révén elérhető megtakarítások tették némiképp elviselhetővé a nagy drágaságot. Vagyis a régi szociáldemokrata törzskar szívós kitartása és sikeres agitációja, új előfizető tömegek toborzása óvta meg és tartotta fönn a Népszavát ebben a nehéz időben. Ebből is megérthető, hogy a lap előállításának egyre fokozódó drágaságát és egyéb nehézségeit a jövőben is csak úgy bírjuk el, ha a verbuváló munka tovább folyik, ha sikerül új előfizetők tízezreit sorakoztatni a Népszava mellé.
Sok elvtársunk, akivel erről a dologról beszélgettünk, azt mondja, hogy most nemcsak azért lesz nehéz a verbuválás, mert a még megszervezésre váró munkások ennyi pénzt nem igen hajlandók újságért kiadni; hanem azért is, mert a Népszava mostanában nem elég érdekes, nem elég radikális, ráadásul pedig hiányos az expedíciója, a lapot sok helyen későn vagy sehogy sem kapják meg.
Nézzünk a szemébe először is a túlságos drága ár vádjának. Százpercentes áremelkedés a háború kezdete óta: ugyan melyik az a szükségleti cikkünk, amelyik nem drágult meg legalább 200, de esetleg 1000–2000 százalékkal De hallottunk már olyan ellenvetést, hogy éppen azért, mert rém drága a kenyér, a szén, a krumpli, a ruha, éppen azért kell lemondani a nélkülözhető szükségleti cikkekről és ilyen egyebek közt az újság is. Csakhogy ez nagy tévedés ám. Mert az újság – a munkásosztályra nézve a szociáldemokrata harcos újság – elsőrendű szükségleti cikk, amelyet nélkülözni nem lehet és nem szabad. A világ eseményeinek ismeretéről, a művelődésről, a gazdasági és politikai harc szellemi eszközeiről nem lehet lemondani. És gondoljuk meg jól: ha Népszava nem volna, ha a Népszavát napi 8–12 fillérnyi áldozattal eddig fönn nem tartottuk volna, akkor még alacsonyabbak volnának az átlagos munkabérek, még nagyobb volna a drágaság, még silányabb volna a városi lakosság ellátása. Ha a Népszavának (és persze az általa képviselt szervezeteknek) csupán csak egy koronányi napi bértöbbletet köszönhetnénk is, már akkor sem volna drága ez a lap. És ha a közélelmezési dolgokban csak tíz-húsz százaléknyi javulást, csak heti pár órával kevesebb ácsorgást köszönhetnénk is neki, már akkor sem volna drága. Mert csak az drága, amiért nem kapunk megfelelő ellenszolgáltatást.
Azután: a Népszava mostanában nem elég, érdekes, nem elég jó lap? Tökéletesen igazuk van azoknak, akik ezt mondják. De mi kell ahhoz, hogy egy szociáldemokrata lap igazán jó legyen? Az, hogy korlátlanul megírhassa az igazságot és általában azt, ami közönségét leginkább érdekli. Csakhogy meg lehet-e most korlátlanul írni az igazságot? Meg lehet-e írni azt, ami a közönségét leginkább érdekli? Az olvasó agyában sokszor fölforrnak a vörös gondolatok, amikor a Népszava fehér hasábjait látja; de mi ez a szocialista újságíró fogcsikorgató haragjához képest, aki napról-napra kénytelen végigszenvedni szellemi gyermekeinek legyilkolását? És mi ez ahhoz a keserűséghez képest, amelyet mi itt érzünk, amikor kénytelenek vagyunk már előre lemondani a lelkünket ostromló igazságok megírásáról!? Ezt meg kell gondolni. És el kell ismerni, hogy a mai viszonyok közt az a jó újság, amely legalább próbál az igazságért küzdeni és amely – részint túljárva a gondolatfináncok éberségén, részint kockára téve egzisztenciáját – mégis tud az igazságért harcolni és e harcban mégis tud sikereket kivívni. A Népszava pedig – még megkötözött kezekkel is – igenis tudott erős harcokat vívni és a munkásság számára eredményeket kiverekedni… És még arra is kell ám gondolni, hogy a papiroshiány, a korlátolt terjedelem majdnem ugyanolyan veszedelmes gyilkosa a gondolatnak, mint a cenzúra. Aki mindezt figyelembe veszi és mégis azt mondja, hogy a Népszava nem jó lap, az csak ürügyet keres a kötelességteljesítés alól való kibúvásra.
Az a panasz sem alaptalan, hogy az előfizetők egy része rendetlenül kapja a lapot, ami igazán bosszantó, sőt elkeserítő állapot. De nem szabad elfelejteni: háború van. A lap terjesztése körül elfoglalt régi munkaerők nagy része a harctérre vagy már a föld alá került; asszonyok és öregek folytatják ezt a munkát, vézna, rosszul táplált, koplaló és rongyoskodó proletárok, akiket ezer egyéb gond is gyötör: otthon hagyott apró gyermekek gondja, élelmiszerért való ácsorgások és ki tudná elsorolni, még mi minden. Csoda-e, ha ezek nem mindig és nem mindenhol végezhetnek kifogástalan munkát. De ezt a bajt erős akarattal enyhíteni lehet és kell. Egyik mód: éppen az előfizetők szaporítása. Ha egy-egy városrészben vagy községben erősen megszaporodik az előfizetők száma, ott a lap terjesztésével foglalkozó személyt jobban lehet díjazni, jobban lehet kiválasztani vagy szaporítani lehet a lapterjesztők számát és ezáltal föltétlenül javul a helyzet. Persze a vasúton és postán való szállításba már kevésbé tudunk beleavatkozni. A háborús közlekedési viszonyok – amikhez igen sok esetben hozzájárul a Népszava iránt való vad gyűlölet – megrontják a nyomtatott gondolat szabad terjesztését. Kardcsörtető hatalmasságok – fütyülve még a magyar miniszterelnök parlamenti kijelentéseire is – útját állják annak, hogy a Népszava a fronton szenvedő testvéreink kezébe kerüljön, akik pedig epednek lapjukért, amelyért elküldték szegény, keserves fillérjeiket.
Előző bejegyzés Az angolok nem akarnak tárgyalni, inkább diktálnák a békefeltételeketKövetkező bejegyzés 1918: elszabadul a svájci frank árfolyama
Mit ír az újság?
copyright 2009, Politikatörténeti Intézet, Minden jog fenntartva