fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu fr hu ca hu hu hu hu hu hu es hu cs hu pl hu fr hu hu th hu hu hu hu hu pt en hu hu hu war hu fr hu fr en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu et hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en pl en en de en hu ja lt lt lt lt lt lt it hu ja lt lt lt lt lt lt cs hu hbs_lat lt lt lt it it it en hu hbs_lat lt it it it it it hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu en hu en hu en hu en hu en hu en hu en hu en hu en hu hu de hu hu en hu hu en en en hu hu hu pl hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
a Harmadik Birodalom egy közepesharckocsi-típusa, 2. vh
5 fő (vezető, parancsnok, rádiós, irányzó, töltő)
2 db 7,92 mm-es MG 34-es géppuska
A Wikimédia Commons tartalmaz Panther témájú médiaállományokat.
5.1 Alkalmazásuk a második világháború után
6 Fennmaradt és kiállított példányok
A PzKpfw V Panther az Szovjetunióbeli nagy német páncélos veszteségeket volt hivatott csökkenteni, ugyanis a szovjetek korszerű T–34-ei megtizedelték az 1941-ben a keleti fronton szolgálatot teljesítő német harckocsikat (PzKpfw III és IV-eseket).
A Panther besorolása tömeg szerint: a Panther megnevezése bizonytalanságot kelt, a németek esetenként közepesnek, máshol nehéznek minősítették a Panther harckocsit. A tömege alapján azonban (44 800 kg) ugyanúgy a nyugati szövetségesek, mint a szovjetek értelmezése szerint a nehézharckocsik közé tartozott (az amerikai Pershingek és a szovjet ISZ-típusú harckocsik voltak hasonló tömegkategóriában). A Panther tömeg szerinti besorolása egy egyszerű módszerrel eldönthető, aminek lényege a közepes és a nehéz harckocsik tömegadatainak összevetése a Panther tömegével. Ennek alapján a Panther egyértelműen a nehézharckocsi kategóriába sorolandó.[2]
1941. november 18-án egy különleges bizottság érkezett a Szovjetunióban harcoló 2. Páncélos hadtesthez, hogy felmérjék a helyzetet, és felállítsák azokat a követelményeket, amelyek szerint fejlesztik ki az új harckocsit. Ennek keretében beszéltek a német páncélostisztekkel, és megtekintettek pár zsákmányolt T–34-est. A csoport tagjai, Porsche professzor, Oswald (az MAN mérnöke) és dr. Aders (Henschel). A fejlesztéssel párhuzamosan foglalkozott a Daimler Benz és a MAN. A Daimler-Benz prototípusa, a VK3002 külsőleg szinte a T–34-es pontos mása volt, és ez a fronton problémákhoz vezetett volna, ezért a gyár megszakította a projektet. A MAN prototípusa sokkal ígéretesebbnek mutatkozott, nagyobb volt a hatótávolsága, mint a Daimler-Benz változatnak, és benzin-üzemű motorral volt felszerelve. A MAN két darabot gyártott le (VK 3002 (M) és VK 3003 (M)), és mindkettőt tesztelték az Eisenach melletti gyakorlópályán. A sikeres tesztek után elindították a gyártást, a harckocsikat a MAN, a Daimler-Benz, a Henschel und Sohns AG és a Maschinenfabrik Niedersachsen Hannover (MNH) nehézgépgyárakban készítették – egy harckocsi gyártási költsége 117 000 birodalmi márka volt.
A háború alatt több Németországgal szövetséges állam is érdeklődött a Panther iránt: a harckocsi licencét Magyarország is meg akarta venni, de a németek a licencért 200 millió márka uzsoraárat kértek. A 200 db-os magyar gyártás minden egyes harckocsiját 1 000 000 birodalmi márka terhelte volna csak licencköltség címén, ez pedig sokkal több volt, mint a jármű valós ára, így érthetően a magyar fél elállt a vételi jogtól.
1943-ban Svédország megvett egy Ausf. A- t. Ugyanezen év februárjában intenzív német-olasz megbeszélések folytak egy olasz Fiat-gyár Panther-gyártásra való felkészüléséről. A MAN már el is készítette a gyártáshoz szükséges gépsort, de az olasz kapituláció megakadályozta a terv megvalósulását.
Japán is megrendelt egy Panther-t és egy Tiger H1-et, azonban ezeket soha nem küldték el a Távol-keleti országba.
Egy Panther futógörgői, az oldalpáncélt zimmerittel kenték be. A futómű karbantartását nagyban megnehezítette, hogy több görgőt el kellett távolítani a szereléshez
A Panther fő fegyvere a 7,5 cm KwK 42 páncéltörő ágyú volt. Az ágyúcső hossza névlegesen 70 űrmérethosszú volt (L/70), ténylegesen 67,3 volt a cső űrmérethossza, azaz 5250 mm, a csőszájfékkel együtt 5535 mm.[3] Az ágyúkat a düsseldorfi Rheinmetall-Borsig és a brünni Zbrojovka gyár készítette. Az ágyú tömege 1084 kg volt csőszájfékkel, lövegpajzzsal együtt pedig 2650 kg. Az D és A változatokba 79 db, míg a G változatba 82 db lőszert lehetett málházni háromféle típusból: Panzergranate 39/42, a repesz-romboló Sprenggranate 42 és a volfrám-karbid-magvas Panzergranate 40/42.
Az adatok 30°-os becsapódási szög mellett értendők.
Egy Sd.Kfz. 173 Jagdpanzer farpáncélja. Jól megfigyelhetőek a kipufogók, közöttük az emelő és a két nagyméretű szerelődoboz
A harckocsit Maybach HL 230 P30, illetve Maybach HL 210 P45 (Tiger I) típusú motorok hajtották. A motor 3000-es fordulatszámon 700 lóerő teljesítményt adott, a gyakorlatban azonban leszabályozták a túlmelegedés és az élettartam-növelés céljából 2500-as fordulatszámra. Az üzemanyag 74-es oktánszámú benzin volt, az 5 db benzintartály és az üzemanyag rendszer[4] összesen 730 liter befogadására volt képes.
Még a tömeggyártás megkezdése előtt legyártottak 20 darab nulladik sorozatbeli harckocsit, Ausführung A jelzéssel (jelentése A változat) – ennek természetesen semmi köze nem volt az 1943 szeptemberétől gyártott Ausf. A változathoz. Erről a változatról kevés kép maradt fenn, a Panzer Lehr tankhadosztály használta a harckocsizók kiképzésére. Valószínűleg ennek a hadosztálynak a kötelékében jutott el 1944-ben a nyugati frontra, Normandiába. 1943 februárjától ezt a változatot Ausf. D1-nek nevezték.
A Grossdeutschland páncélgránátos-hadosztály harckocsiezredének Ausf. D Panther-ei támadás előtti menetben a romániai Jászvásár közelében 1944. április elején
Az első nagy számban gyártott változatot D betűvel jelölték meg, a B és C jelzést nem alkalmazták. Az Ausf. D változat alig különbözött valamiben a prototípustól: a harckocsiágyú csőszájfékét és a parancsnoki kupolát módosították. A homlokpáncélba épített MG 34 géppuska menethelyzetben a harckocsi belsejében lett rögzítve, csak a tüzelés előtt helyezte el bölcsőjében a rádiókezelő. Az 1943 második felében épített harckocsik ferde lemezeinek felületeit zimmerit pasztával kenték be és oldalaikra 10 mm vastag acéllemezeket, kötényezést szereltek fel. A torony bal oldalán kör alakú, belülről zárható nyílást alakítottak ki a kilőtt töltényhüvelyek kidobálására. A harckocsit két Bosch-reflektorral is felszerelték.
Német Panther Ausf. A harckocsik menetben Debrecenben a Piac utcán, 1944 október közepén. Háttérben a „Csonkatemplom”
Az Ausf. A változatot 1943 szeptemberének végétől kezdték el gyártani a kurszki csata keserű tapasztalatai alapján. Ennek a változatnak módosították a parancsnoki kupoláját, az ún. "szemeteskosár" került rá, amit elláttak légvédelmi feladatokra alkalmas, körbeforgatható állvánnyal az MG 34 számára, illetve a homlokpáncélban lencse alakú acélburokba helyezték el a védőgéppuskát, továbbra is a rádiós kezelte szükség esetén. Módosították a motor kipufogórendszerét és hűtését, eltüntették a torony bal oldalának kör alakú ajtaját, módosították az ágyú céltávcsöveit és a reflektorok számát egyre csökkentették.
1944 márciusától indult az Ausf. G gyártása, amely főként a készülő Jagdpanzer V (propagandanevén Jagdpanther) páncélvadász gyártása miatt került kifejlesztésre. Ezt a változatot gyártották a legnagyobb számban. A homlokpáncélról eltűnt a harckocsivezető kilátónyílása (csökkentve ezzel a páncéllemez gyengítését), helyette a vezető fölé egy körbeforgatható periszkópot szereltek, továbbá vastagságát 60 mm-ről 80 mm-re növelték. A harckocsitest oldalpáncél-lemezeinek dőlésszögét 61 fokra változtatták (az Ausf. D és A-é 50 fok volt) és hátrafelé lejtve alakították ki, kis mértékben ugyan, de növelve az oldalvédelmet. Az oldalankénti 3 db lengéscsillapítóból csak 2 db-ot hagytak meg, a hátsókat kiszerelték. Tovább javították a motor hűtését, a bal oldali szellőztető ventilátorra egy plusz ventilátort helyeztek, mely a motorból kiáramló meleg levegőt visszafújta a beltérbe, ez a korszerű fűtőberendezés (német nevén: Kampfraumheizung, jelentése: legénységi fűtőberendezés) szolgáltatta télen a fűtést a harckocsiban. Később a G változat motorhűtési megoldásait a szovjet harckocsigyártók is behatóbban vizsgálták. A harckocsiágyú tisztítókészletét befogadó tartályt a bal oldalpáncélra, majd a kései gyártású példányoknál, 1944 nyarától a farlemez fölé szerelték fel.[5] Néhány sorozatnak a Tiger-ek gumírozás nélküli acélgörgői voltak feltéve. Meglétüket pusztán a gumi alapanyag hiánya jelenti, műszaki szempontból nem volt jelentősége (a harctereken előfordult vegyesen felszerelt futóművű Panther harckocsi is).
A brit bovingtoni múzeumban kiállított kései Jagdpanzer 2005. június végén
1942 januárjának elején az esseni Krupp-művek egy 8,8 cm-es ágyúval felszerelt páncélvadász (vagy másként vadászpáncélos) kifejlesztésére kapott megrendelést. A gyár júniusra elkészült egy kísérleti járművel, melynek tömege 30 000 kg lett, a homlokpáncél 80 mm, az oldalsó 60 mm vastag volt. A Pzkpfw V alvázára épült. A prototípust egyáltalán nem tesztelték, és augusztusban inkább egy nehezebb páncélvadász megtervezése mellett döntöttek, amelynek alapjául a MAN VK3002 prototípusa szolgált. Októberre és novemberre elkészültek a modellek (fából, 1:10, majd pedig 1:1 méretarányban). 1943 elején beindult a gyártás, a braunschweigi Mühlenbau und Industrie AG (MIAG) és a hannoveri Maschinenfabrik Niedersachsen gépgyárakban. A harckocsi 8,8 cm-es KwK 43/2-es agyúval, és egy MG 34-es géppuskával volt felszerelve. A homlokpáncél vastagsága szintén 80 mm volt.
A sérült, vagy a harctéren kilőtt, de visszanyert Panther harckocsik egy részéből műszaki-mentő változatokat építettek, de voltak új gyártású Bergepantherek is. Erre felhasználták mindhárom alapváltozat alvázát is. A sérült harckocsik tornyát eltávolították és egy nyitott felépítménnyel helyettesítették, ami egy csörlőnek adott helyet. A Bergepanther hátsó részére egy nagyméretű talptámaszt építettek, ami további stabilitást adott a csörlőjét használó járműnek. A jármű elülső részére pedig nyitott beépítéssel helyeztek el egy 7,92 mm űrméretű gépkarabélyt, amely önvédelmi célokat szolgált az ellenséges gyalogsággal szemben. 1944 nyarán lépett szolgálatba, a Wehrmacht nehézharckocsi-zászlóaljainál alkalmazták. A háború végéig közel 300 db Bergepanther épült meg a német gyárakban. A Bergepanther a Második világháború legfejlettebb műszaki-mentőjárművének bizonyult.
Technikai adatok: hosszúság: 6,14 m; szélesség: 3,27 m; magasság: 2,71 m; tömeg: 42,2 t; páncélzat: 8-40 mm; személyzet: 5 fő; hatótávolság műúton: 400 km; üzemanyag kapacitás: 1075 liter (a felszabadult hely miatt, több üzemanyagtartállyal rendelkezett) maximális sebesség műúton: 32 km/h; gázlóképesség: 1,7 m; lépcsőmászó képesség: 0,91 m; árokáthidaló képesség: 1,91 m.[6][7]
1944 nyarán kezdődött az Ausf. F változat gyártásának előkészítése. A harckocsin több lényeges változtatást eszközöltek: vastagabb lett a homlokpáncélzat, az új lövegtoronyba (Schumalturm 605) a 7,5 cm-es KwK 44 módosított változatát építették (a tervek a későbbiekben a 8,8 cm-es ágyú alkalmazásával is számoltak). Az ágyút a brünni (Csehszlovákia) Zbrojovka gyár gyártotta volna, és a modernizálást szintén cseh mérnökök végezték. A lövegpajzs hasonlóan lett kialakítva, mint a Tiger II-nél, teljesen új volt a célzó és a távolságmérő optika. A homlokpáncélból eltávolították a géppuskát, és a rádiós-géppuskást egy Sturmgewehr 44 típusú gépkarabéllyal szerelték fel (volt görbített csövű változata is, amellyel a holt teret csökkentették), amellyel a testbe épített két lőállásból tüzelni lehetett. A járművet alkalmassá tették víz alatti átkelésre is (a nyílásokat szükség esetén légmentesen le lehetett zárni). A harckocsiból mindössze 2 darab készült el a háború végéig. A jelentős módosítások miatt nevezték még Panther II-nek is.
Szétlőtt Panther Ausf. A a kölni dóm előtt 1945. március 6-7-én
A Panther-ek a kurszki csatában debütáltak, nem túl sikeresen: a német offenzíva, majd a szovjet ellentámadás és a német visszavonulás alatt a németek csaknem mindet elvesztették, méghozzá anélkül, hogy a járművek jelentősebben be tudtak volna avatkozni a harcokba.
1943.Július 20. 200 Párduccal rendelkeztek a német erők, melyekből:[8]
85 nem működőképes, de az ezred javító egységei képesek voltak kijavítani a hibákat helyileg
16 oly súlyosan megsérült, hogy visszaküldték őket Németországba, nagyjavításra
56-ot pedig elveszítettek, az 56-ból 49-et sikerült felrobbantani a visszavonulás során, de 7-et elfoglalt az ellenség még mielőtt megtudták volna azokat semmisíteni
Kurszki csatában elért győzelmek a Párduccal július 19.-én:[9]
Ezek alapján döntse el mindenki magában, mennyire nem volt effektív a Párduc Kurszknál.
A térségbe összevont kb. 350 db Pantherből mindössze a 2/3-a tudott a műveleti területre érni, kb. 120 db műszaki problémák miatt kivonásra került. Újra jelentkeztek a hajtómű- és futóműproblémák, a motor elégtelen hűtése miatt túlmelegedett, a lánctalpak is gyengének bizonyultak és gyakran elszakadtak. A kimentett példányokat visszaküldték a gyárakba alapos átdolgozásra. A módosított változatok (Ausf. A) már jobban szerepeltek. A harckocsit tűzerejének, páncélzatának valamint mozgékonyságának az aránya magasan az átlag fölé emelte és a II. világháború egyik leghatékonyabb harckocsijává tette, a szövetségesek nyomasztó létszámfölénye ellenére. Az amerikai hadsereg statisztikája szerint 1 „Párduc” kilövése 5 db Sherman, vagy 9 db T–34 elvesztésébe került. Gyenge pontjának a meglehetősen vékony oldalpáncélzat bizonyult. A németek ezért a páncélostámadások alkalmával oldalról rohamlövegekkel fedezték a támadó Panther-eket. A háború vége felé jelentős műszaki problémát okozott, hogy a futómű torziós rúdjainak készítéséhez nem mindig állt rendelkezésre megfelelő ötvözőanyag, ezért gyakoriak voltak a rúdtörések.
1944-45-ben több tesztet is végeztek speciálisan felszerelt Panther-eken infravörös képátalakítóval, új típusú hajtóművekkel- Daimler Benz dízelmotorral, illetve BMW Bramo 123 repülőgép-csillagmotorjával. A próbák sok esetben kiválóan sikerültek, de a módosított harckocsik sorozatgyártására és harci bevetésére valószínűleg sohasem került sor (csak infravörös-rendszerrel viszont igen). A Rheinmetal-Borsig, a Krupp és a cseh Škoda is épített egyedi, a korukat messze megelőző Panther-változatokat. A Krupp-projektek közül főleg a Panther-alvázra épült 12,8 cm-es ágyúval felszerelt önjáró löveg volt érdekes, a Rheinmetal-Borsig pedig több, légelhárító ágyúkkal ellátott konstrukcióval is próbálkozott, azonban egyik járművet sem gyártották nagy sorozatban. A Skoda egy 150 mm-es rakéta-sorozatvetőt tervezett a torony helyére, de ez a verzió még a prototípus stádiumot sem érte el.
Alkalmazásuk a második világháború utánSzerkesztés
1945 után 50 db Panther teljesített szolgálatot a francia 503e Régiment de Chars de Combat-ban (nehézharckocsi ezred), amelyeket 1950 vége előtt a francia építésű ARL-44 nehézharckocsikkal váltottak fel. Rövid ideig a Vörös Hadseregben is szolgált néhány Párduc.
Fennmaradt és kiállított példányokSzerkesztés
A sinsheimi Panther Ausf. A
Több példány maradt fenn napjainkban, közülük jó pár működőképesen lett restaurálva.
A holland Overloonban a szabadtéri Holland Háborús- és Ellenállási Múzeumban egy Ausf. G sérült jobb lánctalppal.
A belgiumi Houffalize-ben, szabadtéri, betontalapzatra állított Ausf. G.
A szintén belga Manhay-nél egy Ausf. G szabadtéri emlékműként.
A koblenzi Katona-műszaki tanműhelyben egy Ausf. G FG 1250 típusú infravörös irányzófényszóróval, fedett csarnokban.
A Munsteri Páncélosmúzeumban egy Ausf. A II01 toronylajstrommal, fedett csarnokban.
A Sinsheimi Autó- és technikamúzeumban egy Ausf. A, fedett csarnokban
Az orosz Kubinkai Harckocsi Múzeumban fedett csarnokban.
Az amerikai aberdeeni (Maryland) múzeumban szabadtéren.
Az angol Bovingtonban a tankmúzeumban fedett csarnokban.
Egy szabadtéren kiállított D változat a hollandiai Bredában.
A Panther egy ember mellett
A Panther legénysége pihenőn
Amerikai katonák egy kigyulladt Panther mellett
Egy Panther az orosz sztyeppén
↑ Wehrtechnische Gemeinschaft des VDI in Berlin 1945 February 7.
↑ „Dr. Turcsányi Károly: "Melyik volt a legjobb harckocsi?" - gyakran feltett kérdés, hibás válaszokkal. Haditechnika 2018/5, 70-71.”.
↑ Az amerikai és német űrmérethossz meghatározása különbözik, a németeknél a csőtorkolattól a zárig, az amerikaiaknál a torkolattól a töltényűrig mérték. Az amerikai űrmérethossz tehát ugyanannál a lövegnél kisebb szám, mint a németé. E löveg esetében az L/67,3 az amerikai szabvány szerinti.
↑ Tank Power 08 - PzKpfw.V Panther vol 8 by Waldemar Trojca 33. oldal
↑ Lásd a Wydawnictwo Militaria No.123, 53. oldalának fotóit, ahol a 4. páncéloshadosztály Panther G-i láthatóak Kelet-Lengyelországban a Bagration hadművelet alatt.
↑ Bergepanther nehézvontató. (Hozzáférés: 2007)
↑ "Panther and its Variants" by Walter Spielberger 243. oldal
↑ Panther Tank: The Quest for Combat Supremacy by Jentz, 134. oldal
↑ Panther in Action 1943-45 by Solarz, 19. oldal
George Forty.szerk.: Reviczky Béla: Tankok világenciklopédiája. Budapest: Athenaeum 2000 Kiadó (2006). ISBN 963-203-131-8
4. Panzer Division 1941–1945 (lengyel/angol nyelven). Wydawnictwo Militaria No.123, 53. o. (2000). ISBN 83-7219099-2
A Haditechnika c. folyóirat cikkei:
Schmidt László: Sd.Kfz. 171 Pz–V Panther harckocsi. Haditechnika 1998/1, 71–75.
Dr. Turcsányi Károly: "Melyik volt a legjobb harckocsi?" – gyakran feltett kérdés, hibás válaszokkal. Haditechnika 2018/5, 70-71.
SZTE Egyetemi könyvtár hadtörténeti gyűjteménye
még több kép a Pantherről
Matthew Hughes–Chris Mann: A Párduc harckocsi; ford. Halmai Péter; Hajja, Debrecen, 2000 (20. századi hadtörténet. A II. világháború híres harceszközei)
A második világháború portálja
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Panzerkampfwagen_V&oldid=24750790”
A lap szerkesztési előzményeinek megtekintése.
A lap utolsó módosítása: 2022. március 9., 17:45
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.