hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr fi hu fr ca en hu es fr hu hu hu hu hu de hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu en hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu de hu da en de hu cs hu en hu cs eo en hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu en hu cs tr en hu cs id en hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu fr hu cs hu zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu cs hu hu cs hu en hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs it de hu cs hu de hu da hu de hu cs hu de hu cs hu en hu cs hu de hu cs hu hu hu cs fr hu hu la cs hu en hu cs fi de hu cs hu de hu cs ka en hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu en hu da hu de hu cs en de hu da pl en hu cs hu de hu hu hu hu pt hu hu hu hu hu cs en hu hu cs hu hu hu cs hu hu ko cs hu hu hu cs hu hu hu cs war hu hu da hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs jv hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs pl hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu da hu cs hu hu hu cs hu de hu cs hu hu hu da hu hu hu cs hu de hu da en de hu cs hu de hu da hu de hu hu hu pt hu hu hu hu cs hu hu hu cs es en hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu da hu de hu cs hu hu hu cs en de hu cs hu de hu cs hu de hu hu hu cs hu de hu cs hu en hu la cs pl en hu cs hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs cs en hu cs en en hu cs hu en hu da hu en hu cs hu de hu da hu de hu cs hu de hu da hu de hu hu hu hu hu hu hu hu cs fr hu hu cs en ast hu cs hu hu cs hu hu cs hu hu hu cs eo hu hu da hu hu hu cs hu hu cs et hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs cs hu hu cs hu cs hu hu hu cs pl hu hu cs de hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu de cs hu hu da hu hu hu cs eo hu hu da id en hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu pt hu hu hu hu cs hu en hu cs eo de hu cs hu de hu cs hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu hu da hu de hu cs cs en hu cs hu en hu cs de en hu cs fr en hu hu hu cs hu en hu hu cs hu en hu hu hu hu hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs de de hu cs hu en hu cs hu en hu cs it de hu hu da hu en hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs it de hu cs cs de hu cs hu hu cs hu de hu da hu de hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu en hu hu hu hu hu pt hu hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu hu hu cs eo en hu cs hu de hu cs en de hu da hu hu hu cs hu en hu cs hu en hu hu hu hu hu pt hu hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu en hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu en hu da hu en hu cs hu en hu cs fr en hu cs cs de hu cs hu de hu cs hu en hu cs hu en hu cs hu en hu cs tr en hu cs hu en hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs it de hu cs id de hu cs hu de hu cs hu hu hu da fr en hu cs hu en hu cs hu en hu hu hu hu hu hu hu cs hu de hu cs pl de hu cs fr en hu hu hu hu hu hu cs fr de hu cs hu de hu cs cs en hu cs hu en hu cs hu de hu cs hu sk hu da hu en hu nb hu hu hu hu cs hu de hu cs hu de hu cs hu de hu cs cs de hu cs hu en hu cs hu en hu hu hu hu en hu hu sv hu de hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en cs de hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu nb hu hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hbs_lat en hu de hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Tiszáninneni református egyházkerület – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. július 7.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A Tiszáninneni Református Egyházkerület a 18. században alakult ki, bár már az 1646-os szatmárnémeti zsinaton is felvetődött az egyházkerület, valamint a püspökválasztás gondolata, de akkor az esperesek meghiúsítottak a terveket. Korábban a négy esperesség (borsodinak, abaúji, a zempléni, ungvári) rendelkezett püspöki jogokkal, valamint a közeli Egri püspökség is gátolta a közös vezetésű egyházkerület kialakítását. Változást III. Károly király 1725. augusztus 9-én kelt rendelete hozott, melyben vizsgálatot indíttatott a protestánsok vezetőivel kapcsolatban; mikor milyen hatáskörrel és ki által kinevezve kerültek tisztségükbe. A tiszáninneni egyházkerület a következő espereseket jelentette, szuperintendensi (püspöki) pozícióban: Thury Sámuelt, abaúj-tornai egyházmegye, Pósaházy István zempléni esperes, Diószeghy K. György ungi esperes, valamint Szokolyai Hartó István borsod-gömör-kishonti esperes. A felmérésből zavaros hierarchiai viszonyok bontakoztak ki, különösen a Tisza vidékén.
1731. március 21-én jelent meg a Carolina resolutio, III. Károly király vallásügyi rendelete, mely arra késztette a református egyházat, hogy rendezzék a területi és vezetői kérdéseket. Az egyházkerület- és püspökkérdés rendezésének fontosságát Vay Ábráhám és Ráday Pál is felismerte és közös vitára hívta a vallási és világi vezetőket 1732-ben Mezőcsátra. Az itt született határozat még ragaszkodott a fennálló állapotok megtartásához. Közben Károly leiratban tiltatta be azon egyházi vezetők működését, akik tisztségük viselésére nem a királytól kaptak engedélyt. Ráday ismerte a kormány álláspontját, mely az egységes kerület kialakítás volt, ezért 1733. január 6-án Hernádnémetiben ültek össze, hogy püspököt válasszanak és megszüntessék a „venerabilis unio”-t, azaz az egyházmegyék püspök nélküli, esperesek vezette szövetségét.
A püspöki címre négyen pályáztak a három egyházmegyéből (Ung kimaradt a jelölésből). Szentgyörgyi Sámuel és Nádudvari Sámuel képviselte Borsod-Gömör-Kishontot, Göböli András Abaúj-Tornát, Bogáti Balázs pedig Zemplént. A szavazáson Szentgyörgyi Sámuelt választották meg a tiszáninneni református egyházkerület első püspökének. A megszületett döntés jegyzőkönyvét hatan hitelesítették, hárman egyházi részről: Szokolyai Hartó István borsod-gömör-kishonti esperes, Szentandrási Mihály abaúj-tornai esperes, Mihályi István a zempléni esperes meghatalmazottja, s ugyanannyian világi oldalról: Dőry András, Szemere László és Szatmári Király György. A meghozott döntés eredményeit a király és Helytartótanács elé terjesztették, és 1734. október 20-án kiadták a II. Carolina resolutiot, az egyházkerületekről.
2.1 Egyházmegyék az 1799-es területi átszervezés előtt
2.2 Az újjászervezett egyházkerület Trianonig
2.3 A két világháború között és az 1952-es újraszervezésig
sajószentpéteri lelkész, 1797-ben helyettes püspökké választottak következési joggal, majd 1799-től lett valóságos püspök
miskolci lelkész, Szathmári Paksi Ábrahám fia
miskolci lelkész, Szathmári Paksi József veje
miskolci lelkész, aki 1866. december 22-én született Alsómihályiban[1] és 1918. október 8-án Miskolcon hunyt el spanyolnáthában.[2] A Deszkatemetőben lévő sírját 2012-ben megrongálták, csakúgy mint a szintén itt nyugvó másik püspökét, Kun Bertalanét.[3]
miskolci lelkész (Debrecen, 1860. augusztus 11. – Miskolc, 1931. december 4.), fia, Révész Imre a Tiszántúli egyházkerület püspöke volt.
(Szirénfalva, 1888. október 5. – Budapest, 1966. július 11.), miskolci lelkész
sárospataki lelkész (Kisgejőc, 1905. augusztus 24. - Sárospatak, 1971. november 28.)[4]
(Kassa, 1920. december 1. – Bécs, 1977. július 10.), miskolci lelkész
(született 1931), református lelkész, 1960-tól 1970-ig az MRE Zsinati Irodája külügyi, ezután a tanulmányi osztályának volt munkatársa, ezzel párhuzamosan a Debreceni Református Theológiai Akadémia ószövetségi tanszékének tanára; 1972–1977 között főigazgatója volt a Debreceni Református Kollégiumnak; 1977–1991 között a Református Világszövetség Európai Területi Bizottságának alelnöke; a Prágai Keresztény Békekonferencia folytatólagos bizottságának 1985-től tagja; 1985-től a rendszerváltásig: Borsod-Abaúj-Zemplén országgyűlési képviselője.[5]
Az első szuperintendens (püspök) aláíráa
Kun Bertalan miskolci lelkipásztori működésnek 50. évfordulóján megjelent kép a Vasárnapi Ujságban
Egyházmegyék az 1799-es területi átszervezés előtt[szerkesztés]
Az 1799-es átszervezés előtt négy egyházmegye létezett, amelyek a XVI–XVII. században alakultak ki, ezek voltak: az abaúji, borsodi-gömör-kishont, zempléni és ungi.
XVI. században kassavölgyi néven is előfordul és nem csupán Abaúj, hanem Zemplén és Szabolcs vármegyében fekvő gyülekezetek is tartoztak hozzá. A XVII. század elejére tornai gyülekezetek nagyobb részében, a század derekán pedig a Sárosban levők is beleolvadtak. A XVIII. század végén 108 egyházat foglalt magába.
1595-ben került kinyomtatásra a felsőmagyarországi cikkek néven ismert Az 55 cikkből álló törvénykönyv, amely az egyházigazgatás és egyházi élet számos mozzanatát öleli fel, és az egyházi fegyelemről is részletesen intézkedik.
említve 1564-ben, majd haláláig (1591)
abaújszántói lelkész, énekszerző. (†Abaújszántó, 1622. december 3.)[7]
említve 1655. május és 1665
kassai, tállyai lelkész. Meghalt Tállyán, 1765. december 22-én[8]
tállyai lelkész. Meghalt Tállyán, 1789. november 27-én, 80 éves korában[9]
szepsi lelkész, aki az újjá alakult egyházmegyében is folytatta működését
Eleinte csak Borsodi majd a XVI. század végétől kezdve gyakran borsod-gömör-kishonti egyházmegye néven emlegették. Neve azonban csak részben fedte azt a területet, amelyből anyaegyházak a felügyeletet alá tartoztak; Torna, Abaúj, Zemplén és Heves megyékből is tartoztak hozzá gyülekezetek, illetve a Nógrád vármegyei Losonc és Fülek is hozzá tartozott. A XVIII. század végén 148 egyházat foglalt magába.
A 16. század végéről külön kánonai maradtak fenn, melyek „borsod-gömör-kishonti cikkek” néven ismeretesek. Ezek a rendelkezések melyek kiterjednek a papi kötelezettségekre, a tanítók alkalmasságára való kötelezettségre, nem sokkal a felsőmagyarországi cikkek 1595-ös megfogalmazása után születtek. Kivonul a törvénykezés bizonyos területeiről, a tíz parancsolat betartását is a világi törvénykezésre bízza. Valószínű, hogy a nemrég alakult egyházmegye különállását kívánta kifejezni a részletes rendelkezés sorozat.[10]
Az első négy esperes még a borsodi, az őket követőek már a borsod-gömör-kishonti esperesség vezetői.
szikszói lelkész, a reformáció fontos személyisége: 1545 szeptemberében jelen van, azon az erdődi zsinaton is, amelyet az első protestáns zsinatként tartanak számon
miskolci első protestáns prédikátora[11] Wittenbergben, 1555-ben Melanchton Fülöp avatta pappá. Miskolci prédikátorsága (1566–1588) után Szikszón működött., 1593-ban halt meg[12]
említve 1579. november, 1591. november
említve 1596. február, 1600. január
sajószentpéteri lelkész Más vélekedés szerint 1584 és 1596 között volt esperes[11]
említve 1607. június, 1612 eleje tájáig
1612 tavaszától (utoljára említve 1617 december)
szikszói majd máshova való lelkész
1638. július 7.–1645. január 29
említve 1646 február és 1655
említve az 1656. évi vizitációs jegyzőkönyvben, 1657
(először említve 1665 januárjában) 1674 tavaszáig
szikszói, selyebi lelkész (Kapossy István neve nem szerepel avizitációs jegyzőkönyvekben, viszont 1678-ban a rimaszombati lelkész szuperintendensként, vagyis püspökként hivatkozik magára)
rimaszombati lelkész, egyike volt azoknak a papoknak akiket 1674. márciusában Pozsonyba idéztek, és katolikus hitre történő visszatérésüket követelték. Harsányit gályarabságra ítélték és Nápolyba hurcolták, honnan a holland Ruyter tengernagy szabadította ki életben maradt társaival együtt. Szabadulása után másfél évig Svájcban maradt társaival, majd innen nagy kitérővel tért vissza a rimaszombati lelkészi állásba.[14]
(első említés 1697-ben) 1708-ig
1717-től (utolsó említés 1735 novemberében)
sajószentpéteri lelkész, a későbbi püspök, Őri Fülöp Gábor édesapja
mezőkeresztesi lelkész, később püspök
rimaszombati lelkész, (Szentkirályszabadja, 1741. február 10.– Rimaszombat, 1806. március 13), az első magyar nyelvre fordított mechanikai tankönyv lefordítója (A mechanikának rövid summája, kiadva Sárospatak, 1798), melyben 15 fejezetben írja le röviden a mechanika alapvető összefüggéseit.[15] Tevékeny részvevője volt a budai zsinatnak, ahol aljegyzőként működött. Paksi Ábrahám püspök halála után indult a püspök választáson de pár szavazattal lemaradt. Esperesi munkáját a gömöri egyházmegyében folytatta 1799 után.
Az egyházmegye és a vármegye csak részben volt azonos. A vármegye területén több egyházmegyének is voltak gyülekezetei, illetve a Tisza jobb partján fekvő Szabolcsi települések részét képezték az egyházmegyének. A XVII. századig hozzátartoztak az evangélikus gyülekezetek is. Anyaegyházainak száma a XVIII. század elején 85 volt.
(említve 1559. augusztus 18-án) 1564-ig
olaszliszkai, varannói, sárospataki, királyhelmeci lelkész
említve 1597-ben, majd 1600. január 4-én)
Sárosi Érsek (vagy Molnár) András
(említik 1601. december 6-án) 1610-ig
(említve 1617. december 1-jén) 1622-ig
sátoraljaújhelyi, olaszliszkai lelkész, a sárospataki főiskola tanára.
1617-ben lett Sárospataki diák, majd 1622-ben senior; ezen évben a tanárok ragályos betegségben meghaltak, a tanulók pedig szétszéledtek; ő azonban kitartóan tanult, majd 1623-ban egy németországi egyetemre ment, közben Molnár Albertet is meglátogatta. 1624. június 26-án iratkozott be a franekeri egyetemre. Visszatérte után II. Rákóczy György a sárospataki iskola tanárának nevezte ki; az ő igazgatása alatt lépett életbe az új tanrendszer 1629-ben, melyet „az iskola új reformatiójának” neveztek; azelőtt nem is volt évforduló vizsga. 1630. június 5-én kinevezték a sátoraljaújhelyi egyház első papjává, 1636. január 9-én helyettes, 1646. február 7-én rendes esperessé választották. Sátoraljaújhelyből 1636-ban költözött Olaszliszkára költözött, itt is halt meg 1653-ban.
Latin gyászversét, melyet 1622-ben Károlyi Zsuzsánna halálára írt, és üdvözlő versét, mellyel Sz. Czombor Mártont megtisztelte, amikor Europica verietas című munkáját Kassán 1620-ban kiadta, közli a Sárospataki Füzetek (1865).
1707. február 22. – 1710
nagytornyai, majd haláláig sátoraljaújhelyi lelkész.[16] Tanulmányait Magyarországon kezdte, később a franekeri és az utrechti egyetem diákja.[17] Nyomtatásban megjelent munkája: Dissertatio Theologica De Deo Spiritu in Spiritu & veritate adorando... Partes 1-3. Trajecti ad Rh. 1689.[18]
Gömöri származású sárospataki lelkész. Rimaszombati tanulmányai után, 1743-ban lett a Sárospataki Kollégium felsőbb évfolyamos tanítója. 1755-ben lett Sárospatakon lelkész. Az ő prédikátorsága alatt épült a korábbi rossz állapotú fatemplom helyébe a ma is álló kőtemplom, melyet 1781. július 8-án avattak fel. Nem sokkal esperessé választása után, 1786-ban agyvérzést kapott, 1790-ben nyugdíjazták papi hivatásából. 1792. május 28-án hunyt el.[19]
bodrogkeresztúri, olaszliszkai lelkész (Miskolc, 1734. – Olaszliszka, 1805. december 23.),
1788-tól helyettes esperes. Működését az egyházmegye kettéosztása folytán keletkezett alsózempléni egyházmegyében folytatta.
Az egyházmegye területe túlnyúlt Ung vármegye határain, voltak egyházközségei Beregben, Szabolcsban és Zemplénben is. Valamint a XVII. századig hozzátartoztak az evangélikus gyülekezetek is, amelyekből a szlovák nyelvűek átkerültek az evangélikus egyházhoz, a magyarok pedig idővel reformátussá váltak. A XVIII. század elején 77 anyaegyházat foglalt magába.
említve 1584 szeptember, 1601 december)
(első említés 1605 augusztus) 1618-ig
ungvári, majd máshova való lelkész
palácsi, vinnai, ungvári lelkész
esetleg: 1623 januártól az év végéig)
említve 1626. december és 1656 június)
1685-től (utolsó említés 1695)
ismeretlen helyen, majd Palágyon működő lelkész
1761-től (utolsó említés 1767 február)
Az újjászervezett egyházkerület Trianonig[szerkesztés]
1791. évi XXVI. törvény biztosította a protestánsak bizonyos mértékű vallásszabadságát, és rájuk bízta az egyházszervezetük kialakításának feladatát is. A vallásgyakorlás csak bizonyos mértékig volt szabad és nyilvános. A protestáns egyház visszaállíthatta önkormányzatát, tehát megszűnt a katolikus püspöki és esperesi joghatóság. A protestánsok alsó fokú és felső fokú iskolákat egyaránt fenntarthattak és alapíthattak, biztosította a politikai egyenlőséget. A teljes egyenlőséget e törvény sem biztosította, mert a vegyes házasságok és az áttérések terén továbbra is érvényesültek a katolikus egyház előjogai (pl. vegyes házasság csak katolikus pap előtt köttethetett), illetve a törvénykezés nem terjedt ki Horvátországra. Annak ellenére, hogy megmaradt a katolikus egyház uralkodó szerepe, hatalmas előre lépésnek tekinthető a törvény; ezért 1791. május 1-jén, mikor a király szentesítette a törvényt, az ország minden protestáns templomában hálaadó istentiszteletet tartottak.
A törvény értelmében az evangélikusok Pesten, a reformátusok pedig Budán gyűltek össze hogy az egyházi szervezetről, az egyházak hivatalos és fegyelmi ügyeiről, a házassági jog és bíráskodásról, a tanügy és könyvvizsgálatról, és a vagyoni ügyekről tárgyaljanak és hozzák meg döntéseiket. A zsinat-presbiteri elvnek megfelelően, az egyház önrendelkezési jogát a gyülekezetek kezébe tette le, illetve úgy határoztak, hogy az egyes helyi gyülekezeteket a presbitérium igazgassa. A zsinatot 1791. szeptember 14-én nyitották meg és október 13-án fejezte be tanácskozásait, 15 ülést tartva ez idő alatt.[20] Ezzel megalkották az országos egyházakat és korábbi négy egyházmegyéből hetet szerveztek, melyek, kisebb területi változásoktól, illetve az egyik megye kettéválasztásától eltekintve, az ország 1920-ban kialakított új határaiig változatlanok maradtak.
Az egyház megye csak nevében maradt változatlan, területe az évtizedek során kisebb nagyobb változásokon ment át. 1799-ben történt új beosztása következtében gyülekezeteinek száma jelentősen csökkent, ellenben 1854 őszén hozzá csatolták a felsőborsodi egyházmegye néhány anyaegyházát (Aszaló és környéke), de ugyanekkor Erdőhorváti az alsózempléni, Bőcs pedig az alsóborsodi egyházmegyéhez került át. A kialakított egyházmegyék a következők voltak: abaúji, tornai, gömöri, felsőborsodi, alsóborsodi, alsózempléni és ung-felsőzempléni.
Mezőnagymihályon született 1744-ben. Sárospatakon tanult, ahonnan külföldre ment és 1775. július 11-én a franekeri egyetem hallgatója lett. Innen 1777 tavasza után tért haza. Lelkészkedett Tolcsván, Kovácsvágáson (1797–1801), Szepsiben (1800–1804), majd 1804-től Alsóvadászon,[21][22] végül Abaújváron lelkészkedett. 1801 áprilisában esperesévé választotta az abaúji egyházmegye[23] 1810-től 1824. január 28-án, 79 éves korában bekövetkezett haláláig Abaújváron volt lelkész. Műve: De firmo Dei fundamento ejusque sigillo. (Franeker, 1777.)[24]
abaújszántói, bőcsi lelkész, aki az 1848/49-es forradalom és szabadságharc idején buzdító beszédeket tartott. Fia - ifj. Futó Sámuel (1826–1893)-, aki apját követte a bőcsi lelkészi állásban, a szabadságharc alatt huszárszázadosi rangot szerzett. mindketten a Bőcsi templomkertben nyugszanak.[25]
kassai lelkész, testvére a XIX. századi szobrászat jeles alakja, Ferenczy István volt.[26][27]
abaújszántói lelkész, akit az 1862. április 2-3-án Göncön megtartott egyházmegyei gyűlésen választottak esperessé.[28] Meghalt 1866. december 13-án, 70 éves korában.[29]
Született Tarcalon (vagy Őrön)[30] 1816. november 21-én. Édesapja Futó János Tiszaberceli és buji lelkész volt. Tanulmányait a Sárospataki Főiskolában végezte, hol tanulmányai végeztével előbb a grammatikát, görögöt és gyakorlati filozófiát tanított. 1841-ben másfél éves külföldi tanulmány utat tett, látogatta a jénai, drezdai, berlini, göttingeni, weimari, frankfurti egyetemeket. 1842-ben Hajdúszoboszlóra került segédlelkészként, majd 1843-ban áthelyezték Bihardiószegre. Nem sokkal ezután a losonci református gimnázium természettudományi és jogtudományi tanára lett. 1849 novemberében Szikszóra került tanárként, és a rákövetkező évben a helyi gyülekezet lelkésze lett. 1856-ban egyházmegyei tanácsbíró, majd 1867 márciusában,[31] a Göncön tartott egyházmegyei közgyűlésen abaúji esperessé választották. Meghalt Szikszón, 1868. június 21-én.
Felesége Lukács Eszter, a hajdúszoboszlói lelkész, Lukács István Lánya volt, kivel 1843. szeptemberében házasodott össze.[32]
vilmányi lelkész, 1862-ben az egyházmegye főjegyzőjévé választják,[28] később tanácsbíró, majd a Miskolcon, 1873. szeptember 16–17-én megtartott egyházkerületi közgyűlésen választják esperessé.[33] Meghalt 1894-ben.[34]
Abaújszántón született 1837. augusztus 12-én Béky Ferenc és Kovács Zsuzsanna gyermekeként. 1843-ban került Sárospatakra diáknak, hol tanulmányait félbeszakította a szabadságharc. Ez idő alatt részben otthon volt, részben Mádon tanított kisiskolásokat (praeceptorkodott). Tanulmányai végeztével, 1857 februárjában Zádorfalvára került tanítónak, hol három évet töltött. Innen Lukács Lajos kövecsesi földbirtokoshoz került házitanítóként, itt 1867 júliusáig maradt. 1861. szeptember 10-én Otrokocsban tette le a segédlelkészi vizsgát, és ilyen minőségében került Szentpéteri Sámuel mellé. 1862-ben kinevezték sajókeszi, majd a következő évben kövecsesi lelkésznek, innen Abaújszántóra került, majd egy évig Szepsiben dolgozott. 1874 tavaszán választották a kassai református egyház lelkészének. 1881-ben egyházmegyei tanácsbírói kinevezést kapott, emellett a sárospataki főiskola igazgató tanácsosa, Kassa város képviselő testületének tagja,[35] valamint a Felső-magyarországi Hitelbank igazgatósági tagja volt.[36] 1891-ben lett esperes (beiktatására 1891. június 25-én került sor),[37] de még abban az évben, 1891. szeptember 29-én Kassán elhunyt[38][39]
Tarcalon született 1824 októberében.[40][41] Szesztai - komáróci lelkész, 37 év lelkészkedés után Szesztán hunyt el, 1894. január 1-jén.[42]
egyházkerületi jegyző, zsinati képviselő, egyházmegyei tanácsbíró. (Hejőcsaba, 1834. január 15.[43] - Miskolc, 1907. január 15.[44])
Édesapja Antalfi János hejőszalaontai származású hejőcsabai lelkész volt (meghalt 1860)[45] édesanyja Bodor Erzsébet volt.
Előbb 1869-1877 között szikszói, majd alsóvadászi lelkész. 1894-ben Idrányi Ferenccel, akkori helyettes esperessel indult a Veress Sámuel halálával megüresedett hivatalért. A beérkezett szavazatok azonban pont egyenlően oszlottak meg a két jelölt között (35-35 szavazat). A hivatal sorsát sorshúzással döntötték el.[46]
egyházkerületi tanácsbiró (Göncruszka, 1832. március 4.[47] - Hernádbűd, 1904. január 10.)[48][49] Édesapja Idrányi Ferenc tanító volt, édesanyja Szabó Eszter volt.
1855-ben fejezte be Sárospatakon a tanulmányait és Szikszón kezdte pályáját tanítóként. Miután letette a papi vizsgát 1857. augusztus elsején Tornyosnémetibe hívták meg segédlelkészül. 13 hónap után a garbócbogdányi eklézsiához került, hol 7 hónapig káplánkodott. 1859. tavaszán innen került Hernádbűdre, hol haláláig működött. Kezdetben a lelkészi hivatal mellett a tanítói feladatokat is ellátta, de idővel sikerült megszerveznie, hogy külön személy foglalkozzon a gyermekek nevelésével. Mielőtt 1897-ben elfoglalta az esperesi hivatalt két alkalommal is viselte helyettes esperesi tisztet, egyszer 4, másodszor 9 hónapig.[50]
kassai lelkész, a későbbi püspök
Az abaúji egyházmegyének az önálló Torna vármegyében fekvő egyházaiból és a borsod-gömör-kishonti egyházmegye 16 anyaegyházából került kialakításra, melyből kettő Gömör-Kishont vármegye területére esett. Esperesei:
körtvélyesi, szilicei lelkész (meghalt 1813. április 6.)[51]
szini lelkész (Alsózsolca, 1766 – Szin, 1852. április 2.)[52]
szilicei lelkész (1802-Torna, 1886)[53][54]
perkupai lelkész (Barka, 1828 – Perkupa, 1891[55]) Református lelkészi családban született, tanulmányait Losoncon és Sárospatakon végezte. 1848-ban a tornai önkéntes csapattal jelentkezett a szabadságharc védelmére. Zsarnai Pál alszolgabíró mellett egy 180 fős nemzetőr csapatot vezetett, fő feladata az volt, hogy a megye több falvából berendelt puskaművesek és lakatosok által létrehozott tornai fegyverműhelyt zavartalanul működtesse és a megyében a rendet fenntartsa. A szabadságharc bukásakor nemzetőr hadnagyként tette le a fegyvert, majd befejezte tanulmányait Sárospatakon. Innen előbb Szádellőre került káplánnak, majd Körtvélyesen volt segédlelkész, innen került Perkupára 1854-ben, ahol 37 évig volt lelkész. Méhészettel és szőlészettel is foglalkozott és az 1872/73-as kolerajárvány idején orvosi ismereteit is hasznosítani tudta.[56]
Martonyiban született 1850-ben. Előbb Szádelőn (1875–1876), majd Jósvafőn (1876–1887), végül Szilicén[57] (1887-1896) lett lelkész. 1881-ben a tornai egyházmegye aljegyzőjévé választották meg,[58][59] majd 1891-ben pedig ugyanennek lett esperese, beiktatására Sárospatakon, 1891. június 25-én került sor.[37] A Sárospataki Főiskola igazgató tanácsosa,[60] meghalt Szilicén 1896. április 8-án[61][62]
jabloncai lelkész (Szin, 1829[63] -Jablonca, 1901. április 6.),[64] 1848-as hadnagy. Miskolcon tanult, Sárospatakon teológiát végzett, az 1849. augusztus 24-i zsibói fegyverletételkor a Kazinczy-hadtestnél hadnagyként szolgált. 1867-ben és 1890-ben a Torna Megyei Honvéd-egylet tagja. 1870-től haláláig a jabloncai gyülekezet lelkésze.[65] 1896. október 4-én avatták fel esperessé, a felújított sárospataki református templom átadása, illetve Tompa Mihály szobrának felavatása alkalmából rendezett ünnepségen.[66] Vejét, Gyarmathy Józsefet váltotta az esperesi tisztségben, de rossz egészségi állapota miatt előbb helyettest neveztek ki, Lükő Géza személyében, később pedig visszalépett.[67]
Jabloncai sírja a forradalom és szabadságharcra történő megemlékezések színhelye.[68]
szádelői, szini, bódvalenkei lelkész
A rimaszombati református templom
A borsod-gömör-kishontinak egyházmegyéből került kialakításra 1799-ben. 44 anyaegyházat foglalt magában a XX. század elején, melyek mind Gömör-Kishont vármegyének feküdtek a területén.
rimaszombati lelkész, korábbi borsod-gömör-kishonti egyházmegye esperese
rimaszombati származású Kempelen Béla: Magyar nemes családok hanvai lelkész, Tompa Mihály jóbarátja, aki követi őt a hanvai lelkészi hivatalban, 1858-ban bekövetkezett halála után.[69] Lehetséges, hogy azonos Dapsy Józseffel
alsóbalogi lelkész, meghalt Alsóbalogon, 1887-ben[70]
tornaljai lelkész, a sárospataki főiskola igazgató tanácsosa, a tornaaljai takarék pénztár elnök-igazgatója. Meghalt 1906. július 15-én, életének 75., lelkészi működésének 55. évében.[71][72][73]
rimaszombati lelkész, püspök a Tiszáninneni egyházkerület Csehszlovákiához csatolt részében. (Pácin, 1855. november 18. – Budapest. 1942. július 17.) Tanulmányait szülőfalujában kezdte, majd 1866-tól Sárospatakon folytatta, ahol 1878-ban végezte a teológiát. 1882-ben lett lelkész Erdőbényén. 1896 tavaszán Rimaszombatba ment elsőpapnak, hol egyúttal gimnázium vallástanári állást is vállalt. A tiszáninneni egyházkerület 1895-ben aljegyzőnek, 1917-ben főjegyzőnek. A gömöri egyházmegyében 1914–1917-ben esperesi tisztet vitt. 1921-ben választották püspökké. 1929-ben erről az állásáról is és lelkészségéről lemondott és nyugalomba volnult és előbb Budapesten, majd Szigetszentmiklóson, majd Miskolcon, végül ismét Budapesten élt. 1915-től választmányi tagja volt a Magyar Protestáns Irodalmi Társaságnak. Termékeny írói működést fejtett ki, sok cikke jelent meg, főleg a Sárospataki Lapokban.
kövecsesi lelkész, 1920 után a gömör-tornai egyházmegye esperes
A borsod-gömör-kishonti egyházmegyének többfelé osztása folytán jött létre. 1854 őszén áthelyezték az Abaúj vármegyében fekvő egyházait (Aszalót és környéke) az Abaúji egyházmegyébe, valamint az alsóborsodi egyházmegyéből Sajóecseg és Sajóbábony településeket hozzászervezték, az ílymódon kialakított egyházmegye Borsod vármegye északi részére terjedt ki, összesen 49 anyaegyházzal.
sajószentpéteri lelkész 1843–1875[74] (1802. április 15.- 1875. március 2.)[75]
felsőnyárádi lelkész, zsinati képviselő (meghalt Sárospatakon, 1899. március 10-én)[76]
Az avasi templom Miskolcon
A borsod-gömör-kishonti egyházmegyének többfelé osztása folytán jött létre. Magában foglalta a Borsod vármegye déli részén és Heves vármegye tiszáninneni részének keleti felén fekvő egyházközségeket. 1854-ben abaúji egyházmegyéből hozzákerült Bőcs 1854, illetve Sajóbábony és Sajóecseg a felsőborsodihoz kerültek át
szikszói , miskolci lelkész, a későbbi püspök
tiszanánai lelkész, 1875. április 5-én hunyt el Tiszanánán, 64 évesen[78]
maklári lelkész (1855-től), a sárospataki főiskola algondnoka. Elhunyt 1885. szeptember 11-én Mezőkeresztesen[79]
mezőkeresztesi lelkész, 68 évesen elhunyt Mezőkeresztesen, 1894. december 20-án.[80]
miskolci lelkész és városi képviselő, elhunyt Miskolcon, 1903. november 13-án, 70 éves korában[81]
miskolci lelkész, a későbbi püspök
A sárospataki Főiskola épülete
Egyházközségei Zemplén vármegyének déli részéből, főleg a Bodrogközből, Hegyaljáról és Harangodból kerültek ki, melyek korábban az abaúji, borsod-gömör-kishonti és zempléni egyházmegyéiben terültek el. További pár község Szabolcs vármegyéből is hozzátartozik, a Tisza jobb partjáról, amelyek Zemplénnel határosak.
sárospataki lelkész, országgyűlési képviselő
örösi, tiszalúci lelkész, meghalt 1895-ben, 75 éves korában[82]
sárospataki lelkész, Bálint József festőművész apja
Ungi-felsőzempléni egyházmegyeként létezett 1850-ig, amikor is kettéválasztották ungira és felső zemplénire. Esperesei:
1800-tól deregnyői lelkész[83] (az ung–felsőzemplén addigi esperese). Deregnyőn hunyt el 1855. március 20-án 84 éves korában, alig 2 hónappal felesége Persenczki Anna halála után.[84]
Göncről származott. 42 évi lelkészi pályafutásából, 31 évet Magyarizsépen töltött, majd hardicsai lelkész lett.[85] A halál ladmóci hivatalában érte 1882. május 7-én, 70 éves korában, ahol 8 évig volt lelkipásztor.[86][87]
alsómihályi lelkész, elhunyt 1897-ben[88]
sátoraljaújhelyi lelkész, a későbbi püspök
gálszécsi lelkész, elhunyt Gálszécsen, 1900. augusztus 16-án, 61 éves korában[89]
1900. december – 1901. január
hardicsai lelkész. Meghalt 1901. január 21-én.[90]
ungvári lelkész, az Ung vármegyei takarékpénztár elnöke, ungvári városi képviselő, 70 évesen hunyt el újváron[91]
A két világháború között és az 1952-es újraszervezésig[szerkesztés]
A vesztes I. világháború után Magyarország határai jelentősen átalakultak, és ez érintette az egyházmegyéket is, volt, amelyik teljes egészében, más pedig részben az újonnan létrehozott Csehszlovákiához került. Emiatt újra alkották az egyházmegyéket is, így jött létre a abaúji, gömör-tornai, felsőborsodi, alsóborsodi, alsózempléni. Az 1938-as bécsi döntés értelmében Felvidék egy része visszakerült Magyarországhoz, erre a rövid időre visszaállításra került a 8 egyházmegye, majd újra elcsatolták őket. Az egyházkerület 1952-ben beolvadt a tiszántúliba, így kialakult a Tiszavidéki egyházkerület majd 1957 elejétől helyreálltak a régi határok, de már az 1952. július 1-jén kialakult négy egyházmegyével, melyek a hevesi, borsodi, abaúji, zempléni. A 2000-ben Putnokon tartott egyházmegyei közgyűlésen döntés született arról, hogy az Egyházmegye nevét Borsod-Gömörre változtatják, kifejezve ezzel is a határon túliakkal való összetartozásukat.[92]
Cziáky Endre||felsőcécei, abaújszántói lelkész||1921–1932
Farkas Elek, gönci lelkész1932-58, az újonnan alakított egyházmegye első esperese is egyben
A gömöri és tornai egyházmegyéknek Magyarország területén maradt egyházaiból 1921-re alakult, összesen 18 egyházzal. Egyházai 1939-ben ismét eredeti egyházmegyéikhez (úgymint gömöri és tornai) kerülvén vissza, megszűnt, és 1945 után sem éledt újra, egyházai a felsőborsodi egyházmegyéhez csatolták.
Juhász László putnoki lelkész 1921–1934[93]
Hubay Kálmán zádorfalvi lelkész 1934–1939
A rövid időre önállósult egyházmegyék esperesei: A tornai esperes: Kőszeghy Sándor tornagörgői lelkész Gömöri esperesek (Dusza János pelsőci lelkész (1929–1935), Ablonczy Pál hanvai lelkész (1935–1938) Lenkei Lajos runyai, rimaszécsi lelkész (1938–), ki esperese maradt a teljessé vált egyházmegyének is.)
A bécsi döntések után neve nem változott, de elcsatolt területei visszakerültek. A trianoni határok visszaállítása után a korábbi, rövid életű gömör-tornai egyházmegye területei beolvasztásra kerültek a felsőborsodi egyházmegyébe.
Elek József, sajóbábonyi lelkész (1921–1933)
Szentmártoni, Dániel borsodi lelkész (1933–1938)
Tóth János, sajóvelezdi lelkész (1938–1952), amikor addigi alakjában megszűnt az egyházmegye.
1950-ben különvált tőle a középborsodi egyházmegye, mely mindössze 2 évig létezett, esperesei teendőket az alsóborosdi esperes látta el.
Farkas István, miskolci lelkész (1922–1932)
Pósa Péter, miskolci lelkész (1932–1942)
Román Ernő, alsózsolcai lelkész (1942–1950)
Filep Gusztáv, mezőkeresztesi lelkész (1950–1952)
Bartha József, vissi lelkész (1921–1923)
Kiss Ernő, sajóhidvégi, hernádnémeti, sátoraljaújhelyi lelkész (1923–1938)
Janka Károly, cigándi lelkész (1938–1940)
Janka Péter, nagyrozvágyi lelkész (1940–1952)
A rövid ideig újra létrejött ungi egyházmegyének két esperese:
Újlaki Sándor bajánházai lelkész (1940–1945)
↑ Petőfi Irodalmi Múzeum
↑ >Fazekas Csaba: Nyolc évtized a miskolci református egyház történetéből 1918-1998. Miskolc: Miskolci Kálvin Szövetség, 1999
↑ Vandál rongálások a Deszkatemetőben
↑ Petőfi Irodalmi Múzeum
↑ </ref Majsai Tamás: Harminc éven át állambiztonsági ügynökök álltak a magyar református egyház élén[halott link]
↑ Búcsú Dr. Mészáros Istvántól. [2014. szeptember 6-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. augusztus 19.)
↑ Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában
↑ halála a tállyai református anyakönyvben
↑ halála a tállyai református anyakönyvben
↑ Fazekas Csaba (szerk.): Fiatal egyháztörténészek írásai. Miskolc: Miskolci Egyetem BTK Újkori Magyar Történeti Tanszék, 1999. 11. old.
↑ a b Balogh Judit: A reformáció Miskolcon. In: Szakály Ferenc (szerk.): Miskolc története, II. 1526-tól 1702-ig. Miskolc, 1998. 441-506. p.
↑ A „Király Lajos” Eszperanto – Baráti Kör Tájékoztatója Miskolc 2009. október - november. epa.oszk.hu/.../Nordhungaria%20Informo_2009-09-10_HUN.pdf
↑ Czeglédi György (említve 1577-ben)
↑ Batta István: A magyar fizikai szaknyelv történetéből.
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 15. évfolyam -1872-12-14 / 50. szám
↑ Nyakas Miklós szerk.: Hajdúsági Múzeum Évkönyve 8. (Hajdúböszörmény, 1994), 194, 205. oldal
↑ Szinnyei József: Magyar Írók élete és munkái
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 6. évfolyam – 1847-06-27 / 26. szám, 615. oldal
↑ SZÉPNÉ CZIPPÁN NOÉMI & SZÉP SÁNDOR : MAGYAR EGYHÁZTÖRTÉNET (Pápa, 2004)
↑ A Tiszáninneni Református Egyházkerület Lelkészei, 2007-es javított kiadása szerint
↑ Dissertatio theologico-philologica, de firmo Dei fundamento ejusque sigillo. Quam... publicae disquisitioni subjicit. Franequerae, 1777 (Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái)
↑ Magyar Állami Jelképek
↑ Das Stipendium Bernardinum
↑ Vasárnapi Ujság 1873. 20. évf. 28. sz. julius 13
↑ a b Protestáns egyházi és iskolai lapok – 5. évfolyam –1862-04-20 / 16. szám, 517. oldal
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 9. évfolyam – 1866-12-23 / 51. szám
↑ Ugrai János: Lépcsőfok vagy zsákutca? A tanítói professzionalizáció kezdetei: az abaúji reformátusok példája. Függelék (Korall 56/2014)
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 10. évfolyam – 1867-04-21 / 16. szám
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 11. évfolyam – 1868-07-12 / 28. szám (904-906)
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 16. évfolyam – 1873-10-05 / 40. szám, 1263. oldal
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 37. évfolyam – 1894-11-22 / 47. szám
↑ Vasárnapi Ujság 1891. 38. évf. 40. sz. október 4.
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 34. évfolyam – 1891-10-18 / 42. szám
↑ a b Protestáns egyházi és iskolai lapok – 34. évfolyam – 1891-06-28 / 26. szám
↑ Adataia PIM oldalán
↑ október 1-jén temették el Kassán
↑ Vasárnapi Ujság - 41. évfolyam, 1. szám, (1894. január 7.)
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 37. évfolyam – 1894-01-11 / 2. szám
↑ Bejegyzése a Csabai anyakönyvben, Református Egyház, Csaba (Borsod) 73/372. oldal
↑ Halotti anyakönyvi bejegyzése, Hungary Civil Registration, 1895-1980, Miskolc, 221/619. oldal
↑ Halotti anyakönyvi bejegyzése a Csabai anyakönyvben, Református Egyház, Csaba (Borsod) 320/372. oldal
↑ Sárospataki Lapok, 1894 (13. évfolyam, 16. szám, 359. oldal)
↑ Keresztelése (Református Egyház, Göncruszka, 143/337. oldal
↑ Vasárnapi Ujság 51. évf. 4. sz. (1904. január 24.)
↑ Halotti anyakönyvi bejegyzése, Hungary Civil Registration, 1895-1980, Gibárt, 105/145. oldal
↑ Sárospataki Lapok, 1904 (23. évfolyam, 10. szám, 253-256. oldal)
↑ Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában
↑ Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában
↑ Vasárnapi Ujság - 33. évfolyam, 45. szám, 1886. november 7.
↑ Memoria slovaca[halott link]
↑ Vasárnapi Ujság - 38. évfolyam, 19. szám, 1891. május 10.
↑ Bajtársi Hirlevél 2008. április XI. évfolyam 2.
↑ rotestáns egyházi és iskolai lapok – 30. évfolyam – 1887-02-13 / 7. szám
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 24. évfolyam – 1881-08-07 / 32. szám
↑ A Tiszáninneni Református Egyházkerület lelkészei. A kezdetektől a Millenniumig. Adattár. Sárospatak – Tiszaújváros, 2006.
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 39. évfolyam – 1896-06-07 / 23. szám
↑ Vasárnapi Ujság 43. évf. 18. sz. (1896. május 3.)
↑ Szilicei református anyakönyv, halottak 1896/6
↑ Születési anyakönyve szerint Kaposi
↑ NÉPRAJZI LÁTÓHATÁR 2006. XV. ÉVFOLYAM 1–2. SZÁM Becze Szabolcs: Helyek emlékezete: az emlékezet peremére szorult történelem
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 39. évfolyam – 1896-10-11 / 41. szám, 650. oldal
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 39. évfolyam – 1896-11-01 / 44. szám
↑ Kálvinista Szemle 5. szám Komárom, 2008. május
↑ Vasárnapi Ujság 1887. 34. évf. 42. sz. október 16
↑ Vasárnapi Ujság 53. évf. 29. sz. (1906. julius 22.)
↑ Petőfi Irodalmi Múzeum
↑ Gyászjelentés és Vasárnapi Ujság 1885. 32. évf. 38. sz. szeptember 20.
↑ Halálozása a református anyakönyvben
↑ Vasárnapi Ujság 50. évf. 47. sz. (1903. november 22.)
↑ Vasárnapi Ujság 42. évf. 19. sz. (1895. május 12.)
↑ Tiszáninneni Református Egyházkerület lelkészei, 2007 (II. kiadás, Szerkesztette: Ugrai János) - H8
↑ Deregnyői református halotti anyakönyv, 1855/3. és 10. bejegyzés
↑ Tiszáninneni Református Egyházkerület lelkészei, 2007 (II. kiadás, Szerkesztette: Ugrai János) - H21
↑ Halotti anyakönyvi bejegyzése a ladmóci református anyakönyvben (1882/10.)
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 25. évfolyam – 1882-05-14 / 20. szám
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 40. évfolyam – 1897-04-18 / 16. szám
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapokm 1900/08/26
↑ Protestáns egyházi és iskolai lapok – 44. évfolyam – 1901-02-03 / 5. szám
↑ Vasárnapi Újság 1890/17
↑ Buzi Márton kövecsesi lelkész 1917– (1920)-1928, megjegyzésként a korábbi egyházmegyei esperesnél
Fiatal egyháztörténészek írásai, Szerkesztette: Fazekas Csaba, Miskolci Egyetem BTK Újkori Magyar Történeti Tanszék Miskolc – 1999
Zoványi Jenő: Magyarországi protestáns egyháztörténeti lexikon. Szerk. Ladányi Sándor. 3. jav., bőv. kiadás. Budapest: Magyarországi Református Egyház Zsinati Irodája. 1977. ISBN 963-7030-15-8
Kereszténység  ·  Hippói Ágoston  ·  Reformáció  ·  Dordrechti zsinat  ·  A reformáció emlékműve (Genf)
Kálvin János  ·  Béza Tódor  ·  John Knox  ·  Ulrich Zwingli  ·  Jonathan Edwards  ·  Princetoni teológusok
Magyarországi Református Egyház  ·  Kárpátaljai református egyházkerület  ·  Presbiterianizmus  ·  Kongregacionalizmus  ·  Református baptizmus  ·
Heidelbergi káté  ·  Confessio gallicana  ·  Helvét hitvallás  ·  Genfi biblia  ·  Károlyi-biblia  ·  Kálvin tanításai
Hugenották  ·  Magyar reformátusok  ·  Afrikai kálvinisták  ·  Pilgrimek  ·  Puritánok  ·  Arminiánusok
Az öt sola  ·  Institutio Christianae religionis  ·  Predesztináció  ·  Soli Deo gloria  ·  Imádást szabályozó elv
Abaúji református egyházmegye ·  Borsod-Gömöri Református Egyházmegye ·  Egervölgyi Református Egyházmegye ·  Zempléni Református Egyházmegye
Békési Református Egyházmegye ·  Bihari Református Egyházmegye ·  Csongrádi Református Egyházmegye ·  Debreceni Református Egyházmegye ·  Hajdúvidéki Református Egyházmegye ·  Nagykunsági Református Egyházmegye ·  Nyírségi Református Egyházmegye ·  Szabolcs-Beregi Református Egyházmegye ·  Szatmári Református Egyházmegye
Baranyai Református Egyházmegye ·  Bács-Kiskunsági Református Egyházmegye ·  Budapest-Déli Református Egyházmegye ·  Budapest-Északi Református Egyházmegye ·  Délpesti Református Egyházmegye ·  Északpesti Református Egyházmegye ·  Tolnai Református Egyházmegye ·  Vértesaljai Református Egyházmegye
Mezőföldi református egyházmegye ·  Őrségi református egyházmegye ·  Pápai református egyházmegye ·  Somogyi Református Egyházmegye ·  Tatai Református Egyházmegye ·  Veszprémi Református Egyházmegye
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Tiszáninneni_református_egyházkerület&oldid=23994614”
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2018 novemberéből
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. június 28., 20:54
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.