fr it hu hu hu hu hu it hu hu cs hu hu hu hu hu hu it hu hu hu it hu sl hu es hu hu hu hu hu en hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en en en en en en en en fr en fr en zh ca ru eu fa fr en ca fr ca ca ur en ca en oc hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat en hu hu hu hu hu hu en cs de hu en hu en hu pl en nl de it ceb ast cs br sl hu it en eo en hbs_lat sv hbs_lat sl sv eo eo ceb en en sl hbs_lat hbs_lat es ms sl hbs_lat lt hbs_lat sl hbs_lat sk sv ms hbs_lat lt hbs_lat lt en hu en hu pl en it en sl it cs sl pt cs it hbs_lat hbs_lat en en sl de cs hbs_lat sl en en en en en hbs_lat fr en xal hbs_lat sl en ceb hbs_lat hbs_lat ca tr hbs_lat eo hbs_lat fi eu es lt en cs it hbs_lat en cs hbs_lat fr fr da it it id en fr hbs_lat hbs_lat pl hbs_lat it cs hbs_lat it it cs sl en en hbs_lat hu en sl hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat sl sl sl hbs_lat cs en hu cs sl hsb nl it en en hbs_lat hbs_lat hbs_lat en de id es it it it sl en sk de es hbs_lat hbs_lat it it en sk en fr de la hbs_lat hbs_lat fi en cs gl hbs_lat tr tr sl ceb eo sv pl hbs_lat pl eo en hbs_lat hbs_lat it cs sl sl pl sl tl pl es hbs_lat en de hbs_lat en fi eu ms sl cs en da sv eo hbs_lat en en fr de sl de de cs pl it sl hbs_lat hbs_lat pl hbs_lat en hbs_lat fi pl da hbs_lat hbs_lat sl pl ast cs hbs_lat br hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl vi en en eo cs sl fr sv en en hbs_lat lt da hu fi vi hbs_lat en sl pl lv eo hu it hbs_lat en en en hbs_lat pl hbs_lat hbs_lat ceb hu hbs_lat it en en hbs_lat it sl hbs_lat hbs_lat lt tr en ms nl de hbs_lat hbs_lat es hbs_lat fr sl hbs_lat eo it pt de it en ms fi hbs_lat hbs_lat it hbs_lat hbs_lat pl en hbs_lat hbs_lat hbs_lat en sl hbs_lat fr sv hbs_lat it hbs_lat pl en en hbs_lat sl eo hbs_lat sl en en pl sl sl hbs_lat sv id en en en cs hu en en sl de hbs_lat hbs_lat sl ceb en pl en en hbs_lat hbs_lat eo en fi sl eo hbs_lat en sv hbs_lat sl eo hbs_lat en ceb hbs_lat en en hbs_lat it hbs_lat en en en hbs_lat hbs_lat pl hbs_lat sl en en en cs de hu hu en hbs_lat en hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat en ceb en en fr hbs_lat pl hbs_lat hbs_lat id hbs_lat hbs_lat sl sv nb sl hbs_lat sl sl sl fi hbs_lat hbs_lat hbs_lat cs hbs_lat fr hsb hbs_lat en hbs_lat en hbs_lat fi hbs_lat hbs_lat hbs_lat it hbs_lat en de sl hbs_lat en hbs_lat sl hbs_lat it fi hbs_lat hbs_lat sl es hbs_lat hbs_lat cs it hbs_lat tr hbs_lat ms sl et sl sl ms en hbs_lat hbs_lat cs hbs_lat sv en sl sl sl lv sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat en en en sl sv en hbs_lat lt it en sv hbs_lat hbs_lat sl id pl cs en hbs_lat hbs_lat fi it sv ro sv en sl sl hbs_lat hbs_lat it hbs_lat pl en hbs_lat hbs_lat it hbs_lat sk hbs_lat cs sl it hbs_lat sl sk en hbs_lat it hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat de en pl it pl en en en en tr hbs_lat en ceb it hbs_lat de es hbs_lat sl sl hbs_lat hbs_lat sk hbs_lat hbs_lat en hbs_lat en en sl hu en nl hbs_lat hbs_lat hbs_lat fr hbs_lat en hbs_lat hbs_lat sv it en fr hbs_lat en et ms hbs_lat en cs pl rm en hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat id hbs_lat fi en sv it it ca it nl hbs_lat pl it en hbs_lat pl en hbs_lat hbs_lat hbs_lat id en ro hbs_lat ms hbs_lat sk sk en hbs_lat it it pl hbs_lat sl sk pt hbs_lat hbs_lat en cs en hbs_lat lt ms sl sl hbs_lat hbs_lat sl en eo id hbs_lat cs en en en hbs_lat hbs_lat en lt cs it hbs_lat hbs_lat hbs_lat en hbs_lat en hbs_lat nl en en pl it hbs_lat hbs_lat id lt hbs_lat hbs_lat it hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl en hbs_lat pl eo sl hbs_lat en sco hbs_lat hbs_lat sk en hbs_lat it sl en en hbs_lat hbs_lat hbs_lat lt it hbs_lat hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar arz ru sv hbs_lat mhr id mzn hbs_lat de es et eu fa fi fr de he hbs_lat hy id it ja ka ko it lt nl nb ta pl pt ro ru hbs_lat sk sl sq hbs_lat sv tr fy ur fr pl zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. február 22.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A Wikimédia Commons tartalmaz Pazin témájú médiaállományokat.
Pazin (olaszul: Pisino) város és község Horvátországban, Isztria megyében. Isztria megye közigazgatási székhelye. Közigazgatásilag Beram, Bertoši, Brajkovići, Butoniga, Grdoselo, Heki, Ježenj, Kašćerga, Kršikla, Lindar, Stari Pazin, Trviž, Vela Traba, Zabrežani, Zamask, Zamaski Dol, Zarečje és Lindarski Katun települések tartoznak hozzá.
Az Isztriai-félsziget közepén, a környező magaslatok által körülvett medencében fekszik. Az óváros a Pazinčica-patak víznyelője a tulajdonképpeni Pazini-barlang feletti 130 méter magas meredek sziklacsúcson helyezkedik el. A szikla oldalában száz méteres mélységben van a patak 20 méter széles víznyelője, mely barlangban folytatódik. A barlang 215 méter hosszan nyúlik be a hegy gyomrába és a Mali- (Kis-, vagy Mitar-) és a Veliki- (Nagy-, vagy Martel-) szifontóban végződik. A barlangon a víz keresztülfolyik, majd az 50 kilométerrel távolabb lévő Lim-csatornában tűnik fel újra. Nagy esőzések idején a víznyelő fölötti részen gyakran annyira megnő a vízmennyiség, hogy akár 3 kilométer hosszú tavat is képez. A város idővel az óvárostól nyugatra terjeszkedett. A sziklák közt áttörő Pazinčica alakította ki a Zarečki krovnak nevezett vízesést és az alatta levő tavat, mely a nyári hónapokban a helyi fiatalság kedvelt fürdőhelye.
A város földrajzi fekvése miatt kontinentális éghajlatú forró nyarakkal. A forróságot a település katlanszerű medencében fekvése is befolyásolja. Mivel az Isztriai-félsziget közepén fekszik a telek hidegek, időnként ködösek.
Központi fekvése miatt itt haladnak át a Fiume felől az Učka-alagúton át a félsziget városaiba vezető utak és a Pólába vezető vasút. Ennek a kedvező fekvésének köszönhetően lett Pazin Isztria megye közigazgatási székhelye.
A vár és a település keletkezéséről írásos forrás hiányában nincs pontos adat. Pazin várát II. Ottó császár 983-ban kelt adománylevele "Castrum Pisinum" alakban említi először. E körül a vár körül alakult ki később a település.[2] Pazin kezdetben a porecsi püspökség egyik birtoka volt és a vár fontos szerepet töltött be a birtokok védelmében. Pazin vára a 12. század végére a goricai (görzi) grófság székhelyévé vált, melyet 1379 után Pazini grófságnak neveztek. A város ez idő alatt nagy fejlődésen ment keresztül és fontos szerepet játszott a félsziget osztrák és velencei részének történelmi eseményeiben. A pazini grófi család kihalása után a Habsburgok tulajdona lett. Pazin várát a velenceiek többször is ostromolták. 1508-ban el is foglalták és kifosztották, de a következő év tavaszán a korábban elveszített területekkel együtt az osztrákoknak sikerült visszafoglalni. A velenceiek 1510-ben újra sikertelenül támadták, de a környező településeket kifosztották. A hadseregek gyakori mozgása 1516-ban nagy pestisjárványt okozott. Megnőtt a török betörések veszélye is. 1580-ban a nagy tűzvészben Pazinban 180 lakóház égett le.[2] Újabb pestisjárvány vezette be a 17. század eseményeit. 1615-ben kitört a nagy osztrák-velencei háború. Stari Pazin már 1616-ban súlyos károkat szenvedett. 1617 júliusában a velencei hadak parancsnoka Alvise Zorzi újabb támadást intézett Pazin ellen, de a vár falai ellenálltak. Ezt követően a velenceiek a pićani püspökség falvait dúlták fel. A harcok egészen 1619-ig tartottak és még két évig tartott mire a felek Madridban békét kötöttek. Ezt követően a Velencei Köztársaság ereje egyre gyengült, majd 1797-ben a köztársaság a napóleoni háborúkban meg is szűnt. A franciák gyorsan megszállták az Isztriát is. A francia uralom 1813-ig tartott, amikor Josip Lazarić kapitány kis számú seregével több Pazin környéki győztes ütközetben kiűzte őket. Lazarićnak a császár elismerésül zászlót küldött. A győzelem emlékére a franciák ágyúgolyóiból emlékművet emeltek, melyet a ferences kolostor előtt állítottak fel és magának a császárnak a jelenlétében avattak fel.[2] Napóleon bukása után az egész Isztria osztrák uralom alá került és 1825-ben önálló közigazgatási egységgé alakították, melynek székhelye 1860-ig Pazin lett. Itt volt a tartomány kormányzójának F.F. von Grimschitznek és teljes hivatali apparátusának a központja. Vele együtt számos hivatalnok, orvos, mérnök és sok más magasan képzett ember érkezett a városba. Valamennyiüknek irodára, lakásra volt szüksége. Ennek következtében a 19. század közepére számos új ház épült a városban. Isztria önálló tartomány lett önálló nemzetgyűléssel, melynek székhelye Porecs lett. Ez az időszak, mely az I. világháborúig tartott a város újabb virágzásának időszaka volt. Pazin a 19. század végére horvát többségű város lett. Amíg a horvátok többségben földművelők voltak az olasz lakosság főként a nagybirtokosok, kereskedők és egyéb szabad foglalkozást űzők közül került ki. A településnek 1857-ben 3378, 1910-ben 3249 lakosa volt. 1880-ban az isztriai nemzetgyűlés is ide költözött. A század második felére Pazin a horvát nemzeti megújhodás egyik központja lett, megalakult a nemzeti olvasókör, majd 1899-ben megnyílt az első horvát nyelvű gimnázium a városban.[2] Minden horvát intézmény megszűnt az I. világháború után, amikor az Isztriát Olaszországhoz csatolták. A II. világháború idején miután Olaszország kilépett a háborúból 1943. szeptemberében Pazint isztriai partizánok foglalták el, majd Jugoszláviához csatolták amit 1947-ben a párizsi békeszerződés megerősített. 1991-ben a független Horvátország kikiáltásakor a horvát állam része lett. Bár Póla gazdasági jelentősége nagyobb volt, központi fekvése és történelmi okok miatt 1993-óta Pazin lett Isztria megye székhelye. 2011-ben a városnak 4382, a községnek összesen 8630 lakosa volt.
Pazin vára a Pazinčica-patak feletti meredek sziklaszirten áll. Az írásos források szerint első formájában egyszerű négyszögletes, két emelet magas épület volt négyszögletes tornyokkal. A Szűz Mária tiszteletére szentelt várkápolnának kis harangtornya volt. A megmaradt részek alapján a második építési szakasz jelentős bővítésekkel és átalakításokkal történt. Ennek során két szempont érvényesült: Elsősorban korszerűsíteni a vár védelmi rendszerét és másodsorban kényelmes lakrészeket kialakítani benne. Mai szabálytalan négyszög alaprajzú belsőudvaros formáját a 15. és 16. században kapta. A régi metszetek és a kortársak feljegyzései szerint a vár még a 17. század végén is őrizte középkori jellegzetességeit. A Szűz Mária várkápolnát 1639-ben építették át új oltárokkal és két emelet magas félköríves toronnyal. Új oltárokat is építettek, melyeket a 18. században márvány oltárokra cseréltek. A 18. és 19. században amikor már nem a védelmi szempontok voltak elsődlegesek a munkálatok a lakórészek korszerűsítésére szorítkoztak. A várat 1766-ban a Montecuccoli család vásárolta meg és egészen a II. világháború végéig birtokukban maradt.[5]
Pazinban 1539-óta hagyományosan megrendezik a pazini vásárt ahol a vidék mezőgazdasági termékeit kínálják. Az árak elfogadhatóak és néha még alkudni is lehet.
Szent Miklós püspök tiszteletére szentelt temploma[6] a homlokzaton látható latin felirat szerint 1266-ban épült egyhajós román stílusú épületként. 1441-ben késő gótikus keresztboltozatos szentélyt építettek hozzá. A szentély freskóit valamelyik alpesi iskolához tartozó (valószínűleg tiroli) ismeretlen mester festette. A szentély építését latin felirat keltezi, melyen Pazin legrégibb címere látható. A templom mai formáját a későbbi átépítések után kapta, 1764-ben szentelték fel. A legrégibb feljegyzések, melyek a 17. századból származnak kiemelik a templom szépségét, a sekrestye és a belső díszítés gazdagságát. Hét oltára a 17. és a 18. századból származik, ekkor kapta mai titulusát is, a régi 1418-ban készített főoltár ugyanis a Szűzanya tiszteletére volt szentelve. A külső falba befalazott sírkőlapok azt igazolják, hogy egykor a régi szokás szerint a templomban és körülötte temetkeztek. Az 1705-ben épített harangtorony alsó részén átjáró vezet a templomba. A 45 méter magas torony a templomot körülvevő kőfalhoz csatlakozik. Orgonáját Gaetano Gallido építette 1780-ban.[5]
Ferences kolostorát[7] a IV. Szixtusz pápa által 1482-ben kibocsátott bullával alapították. Legrégibb részében 12 szoba, kórterem, gyógyszertár és könyvtár található. 1717-ben új szárnyat építettek hozzá refrektóriummal, ezzel a város legnagyobb épülete lett. 1781-től iskola, 1836-tól gimnázium működött benne. A kolostor templomát 1463 és 1477 között építették és 1484-ben, nagyjából a kolostor építésével egy időben szentelték fel. A templom egyhajós, négyszög alaprajzú, sokszögű gótikus szentéllyel, 1729-ben hozzáépített oldalkápolnával és harangtoronnyal. Girolamo Santacroce poliptichonja 1536-ban került a főoltárra.[5] A barokk művészet szép példája az Immaculata, valamint egy fából készült és egy kőutánzatú szobor. A templom előtt volt valamikor a kolostor temetője, melyet a 18. század végén számoltak fel és a helyén állították fel 1816-ban a franciák elleni győzelem emlékművét. A tér másik végében áll az állami gimnázium épülete, amely az első olyan gimnázium volt az Isztrián ahol horvát nyelven tanítottak.
A püspöki szeminárium a város egyik legjellegzetesebb épülete, mely az I. világháború előtt diákotthonnak épült. A II. világháború idején katonákat szállásoltak el benne. 1945-ben püspöki szeminárium lett, majd 1993-tól egyike lett az ország első magán középiskoláinak.
A pazini barlang az isztriai karsztvidék egyik legfestőibb természeti alkotása a pazini vár évezredes falai alatt helyezkedik el. A Pazinčica-patak víznyelőjétől egészen a Raša-folyó völgyéig, a Lim-csatornáig és rajta keresztül tulajdonképpen egészen a Lim-öbölig (ahogy az Jules Verne regényében is szerepel) húzódik a föld alatt. (Verne ugyanis Sándor Mátyás című regényében a pazini várból a tengerig vezető barlangon át szökteti meg a főhőst.) A Pazinčica-patak víznyelője és a folytatását képező barlang már sokkal előbb vonzotta az emberek képzeletét, mint arra az európai utazók, tudósok és barlangászok kíváncsiságát felkeltette. Első írásos említése 1770-ben Alberto Fortis padovai természettudós nevéhez fűződik, aki az isztriai karszt földalatti képződményeinek vizsgálatával kapcsolatban említi a barlangot. Az első szervezett feltárás Edouard A. Martel francia barlangász és kutató nevéhez fűződik. Martel és a ljubljanai Wilhelm Putick 1893-ban készítették el a barlang első részletes térképét. Martel ismerte fel, hogy a víznyelőtől a hasadék mentén áramló víz által kivájt járat egy nagy föld alatti tótól (a Nagy vagy Martel-tótól) tovább haladva egy szifonban végződik. A barlangnak a kelet-isztriai Raša-völggyel való kapcsolatát az 1920-as években egy olasz geológus Carlo D'Ambrosi fedezte fel. Ezt a tényt Massima Selle rovinji tudós az angolnák megjelölésével végzett kísérlete során erősítette meg. 1967-ben Mirko Malez zágrábi geológus és paleontológus elkészítette a barlang részletes térképét. Malez már régóta azt a nézetet képviselte, hogy a víz a barlangból a nyugat-isztriai Lim-csatornában bukkan fel. 1975-ben Mitar Marinović átjutva a Martel-tó szifonján a barlang új részeit tárta fel azzal a kis tóval amit róla Mitar tavának (Mitrovo jezero) neveztek el. A legújabb vízszínezéssel végzett kutatások nem erősítették meg azokat a korábbi nézeteket, hogy a víz elérne Lim-csatornáig, így ez a kérdés továbbra is nyitott maradt.[8]
A pazini Népi Egyetem épülete történelmi emlékhely.[9] 1943. szeptember 25-én itt hozták meg az Isztriai Tartományi Népi Felszabadító Bizottság határozatát, amely elválasztotta az Isztriát az Olasz Királyságtól és Jugoszláviához csatolta. A földszintes épület ma moziteremnek ad otthont. A tér felé nező homlokzaton 1961. november 28-án kő emléktáblát avattak, mely erre az eseményre emlékezik.
A város látképe északnyugatról.
Egy pazini lakóház jellegzetes homlokzata.
A pazini víznyelő, a "Fojba".
A víznyelő feletti meredek sziklafal.
Pazin vára Valvasor metszetén.
Pazin hivatalos oldala (horvátul)
Pazin turisztikai irodájának honlapja (horvátul)
A város információs portálja (horvátul)
A város információs portálja (horvátul)
A városi múzeum honlapja (horvátul)
A pazini barlang weboldala Archiválva 2020. március 24-i dátummal a Wayback Machine-ben (horvátul)
A stari pazini plébánia honlapja (horvátul)
Információk a városról (horvátul)
Magánszállások az Isztrián (horvátul)
Pazin az Istrapédián (horvátul)
Pazin az Istarska enciklopédián (horvátul)
Templomok és kápolnák az Isztrián (németül)
↑ Horvát Statisztikai Hivatal. (Hozzáférés: 2013. november 13.)
↑ a b c d Povijest Pazina (horvát nyelven). www.pazin.hr. (Hozzáférés: 2013. november 13.)
↑ - Republika Hrvatska - Državni zavod za statistiku: Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001.
↑ a b c Istarska encikopedija - Pazin (horvát nyelven). www.istra.lzmk.hr. (Hozzáférés: 2013. november 13.)
↑ Örökségvédelmi jegyzékszáma: Z-359.
↑ Örökségvédelmi jegyzékszáma: Z-5305.
↑ Pazinska jama - Povijest istraživanja (horvát nyelven). www.pazinska-jama.com. (Hozzáférés: 2013. november 13.)
↑ Örökségvédelmi jegyzékszáma: Z-583.
Sveti Petar u Šumi
Sveta Marija na Krasu
Stranići kod Nove Vasi
Sveta Marija na Krasu /része/
Stranići kod Svetog Lovreča
Sveti Petar u Šumi
Horvátország-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
Földrajz-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Pazin&oldid=24706041”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. február 22., 12:28
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.