hu es zh de en en de hu de en en de en fr sl ar ru es pt zh lt en de en de en de en de en de lt br de de it de de de de it de br de br de de lt de lt en de en de en de en de en de de en en de en fr sl ar ru es pt zh lt de br en de en fr it en es en sv en ja fr en de pt en ru en en en en cs pl en es ru de nl de de de de de de de de de de de es de de de de de de de de de de en de tl de de de de de de de de de de de de de de en de en de de de de de hbs_lat de de de de de de de de de de en de de de de de it de de te de de de de de fa de de de de ca de en de de de fi it de de de de en en en de fr de es de de id es en en fr de de de de es de de de en de de en en hbs_lat pl de de nl en de en en fr fi en de de sv es de de ceb bar de pl fr de nl de en es fi fr de de en fi en de de en de fi de en de en en de en en id de de sv es pt en de de it fr en id de de en de en hbs_lat de fr en de de de de en de en de en de de de en de de de de nl de de de de de de de de de de de de es de de de de de de de de de de de en de tl de de de de de de de de de de de de de en de en de en en de de de de de hbs_lat de de de de it de de de de de de en de de de de de de it de de te de de id de de de fa de de de de ca de de oc nl de de de de de de de de de de de de de de de en de eo de de de de de de en de de tl de de de de nl de de de de de de de de de de de de de nl de de en de en de en de de de de de de de hbs_lat nl de de de de it de de als de de de de de de en de de de de de de it de de de de te en de de de de de de de de fa de de de de de it de de de de de de de en de en de de en en de en en de de en fr de sv nl fr en it en fr en fr fr de de de de de de sl hu en de de de nl de en de de de de de de de de en sl de de de de de de de de de de de de de de de de de fi de de de de de de de sv fr de fr de de en de de de nb de en de de de de de it de de de de it de de en fr de de de br en de en fr it en es en sv en ja fr en de pt en ru en en en en cs pl en es ru de nl de de de de de de de de de de de de es de de de de de de de de de de de en de tl de de de de de de de de de de de de de en de en de en en de de de de de hbs_lat de de de de it de de de de de de en de de de de de de it de de te de de id de de de fa de de de de ca de de oc nl de de de de de de de de de de de de de de de en de eo de de de de de de en de de tl de de de de nl de de de de de de de de de de de de de nl de de en de en de en de de de de de de de hbs_lat nl de de de de it de de als de de de de de de en de de de de de de it de de de de te en de de de de de de de de fa de de de de de de de nl de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de en de tl de de de de de de de de de de de de de en de en de en en de de de de de hbs_lat de de de de it de de de de de de en de de de de de it de de te de de id de de de fa de de de de ca de de oc nl de de de de de de de de de de de de de de de en de eo de de de de de de en de de tl de de de de nl de de de de de de de de de de de de de nl de de en de en de en de de de de de de de hbs_lat nl de de de de it de de als de de de de de de en de de de de de de it de de de de te en de de de de de de de de fa de de de de de en hu pl de hu hu de hu de hu de hu hu de hu de de en fi en pl de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu nb hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en de de de de de de cs de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de de en de de de de de de de de de de de de de de de de de cs de de de de de de de de de de de de en de de de de de de de de de de de de de nb de de de de de de de en de de de de de de de de de de de de pl fr de pl de hu en de de de de de en de de hu hu en fr hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en en hu hu en hu en hu en hu it hu en pl hu hu hu sv lt nl hu fr hu fr hu hu en fr hu en hu en is hu fr hu hu en it en de de de de de de de de en en en en en en en en de de de de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en en de nl de hu de de de de de de de en en en en en en it de de de
Próteusz a pszichiátrián [4-6] (Szilárd Borbély)
Gestischer Rhythmus (= Betonte Enjambements)
3 Hászid Szekvenciák. VII (2) | Übersetzungen: cs
5 Krisztológiai Episztola. (1) | Übersetzungen: decs
7 Testben élni. | Übersetzungen: de
8 Végső Dolgok. | Übersetzungen: de
9 Próteusz a pszichiátrián [1-3] | Übersetzungen: de
Übersetzungen: deutsch (Proteus in der Psychiatrie [4-6])
Update Required To play the media you will need to either update your browser to a recent version or update your Flash plugin.
Az ágy üresen állt, amelyben feküdtél máskor. Néha
az ablak felé fordultál, de többnyire a mennyezetet
figyelted. Nehéz szagok ülték meg a szobát, vagy inkább
megfeküdték. Ahogy lenni szokott az elfekvő
osztályokon. A klór, a vizelet, az ürülék szaga a mérgeket
termelő testek kipárolgásába vegyült. A rejtélyes
mérgekkel színültig telt testek kipárolgása. De most nem
voltál ott, csak a lepedő jelezte a test lenyomatát. Meg
valami beszáradt ebédmaradék az éjjeliszekrényen.
Ősz volt már, a park túl hűvös a sétához. Szemerkélt is
kicsit. Innen nem járthatott senki ki a kertbe. Ez zárt
osztály. De talán ma mégis kaptál engedélyt,
utána kellene nézni. Az ügyeletes szobában tudják,
gondoltam, még ott vannak, amíg az esti műszak majd
megérkezik. Váltás hat és hét óra között történt.
Elmentem a vizsgáló melletti kórterem előtt, ahol a
kataton lakott. Majd kérdeztem, hogy hol vagy. Mondták,
nyugtalan ma. Nem fogad szót. Mármint te. Ez szinte
nevetséges volt, hogy nem fogadsz szót, mint egy gyerek.
A folyosó végén kukucskálsz, ott megtalállak, mondták.
És visszamentem arra, ahonnan jöttem. A tűzlépcső nyílott
onnan, ahol dohányzót alakítottak ki. És valóban, az üvegajtó
mögött láttam, hogy leskelődsz. A gondozóktól féltél.
Akkor még nem értettem. Nem ismertél meg, csak
hajtogattál valamit, hogy elmész. A botodra valami batyut
kötöttél, ahogy a mesékben. A botod a válladra vetted,
egyenesen és biztosan álltál, és folyton félretoltál.
Nyugtattalak, hogy gyere. Pihenj le. Még nem mehetsz
haza innen. Főként gyalog, hisz több, mint száz kilométer
a távolság. S már este is van. Nyugodj meg. De te nem láttál
engem. Démonokról beszéltél, akiket meg én nem láttam,
de mutattad, ott vannak. Éreztem, amikor a vállad át-
karoltam, és terelni akartalak, hogy még most is milyen
erős vagy. Én nem tudnálak visszahozni a kertből, ha
pizsamád szára csurom vizes lenne, és esni kezdene
netán eső. És fürdőköpeny nélkül túlságosan hideg van
már a sétálásra. Beláttam, hogy nem tudlak se kivinni,
se megnyugtatni, se visszahozni onnan, ha majd hirtelen
összegyűlne benned a harag, akár a céltalan futó vizek.
Álmomban ma is láttalak. A nyakamban ültél, és
én cipeltelek, valami mocsárban. Nem tudom, miért.
És azt sem, hogy hová. A fáradtságra emlékszem
csupán, a torokszorító, fojtogató szívdobogásra.
Nem tudom, hová vonszoltam magam veled. Hajnal
előtt, félálomban fordultam a bal oldalamra, hol a
szívtájék szorul ilyenkor. Izzadt a homlokom. Évek
óta nem találom a helyem. Mióta nem vagy már.
És nincs magyarázat arra, hogy milyen lehet a
létező, aki mégsem létezik együtt velünk. Csak
szomjazunk. Sivatag hullámzik itt velünk azóta.
Egy várost szerettél volna. Egy várost, amelyet
építek neked, hogy otthonod legyen. Azóta
bolyongok itt, hol utcák, terek, közök, sugárutak,
sétányok rejtenek falak mögé. Mert minden
fal lesz, amely nem enged látni semmit önmagán
túl. A várost rólad elnevezni, vagy arról, aki
voltál, kényelmes lenne most, amely szavak, jelek,
egymásra hullámzó alakzatok tornyai egymás
fölött. Közöttük kis zegzugok, sötét és árnyas
helyek, ahol cserépben, vályúban a tenger kő és
beton között a petrezselyem mélyzöldje rezeg
az étterem ablakában. A pincér kilép, néhány
szálat szakít, megöblíti, és a tálcára teszi.
Emlékszem Isztriára, hová halálod hírét
vihettem csupán magammal el. A part mentén
városok figyelnek évezredek óta, ahol jártam
már veled, éreztem akkor biztosan. Elsüllyed,
korábbi életünkben. Görbe hajókon vagy gályákon
rabszolgaként, kalmár zsidóként szakállunk
rejtekében, vagy mint a hős Ilionból térve meg éppen.
Egy bögrében áradó levendula kékje a hálószoba
ablakában ég. Nappal alszik, és fotoszintetizál
titokban, míg éjszaka fűszeres illatot és oxigént termel.
Árnyékát az alvók homlokára fekteti a telehold
az éjben. Így telnek egy város napjai, melyet neked
alapítottam, hogy halálod ne süllyedjen el a dalmát
partokon, a sóvár tekintet lássa Láciában. Egy tenger
választ el azóta tőled. Láttam lenyugodni minden
este a napot a Hesperidák távoli kertje fölött.
Audioproduktion: Literaturwerkstatt Berlin, 2013
Narrative Poesie, Serien & Zyklen, Mythologie, Erinnerung, Familie, Mutter, Vater, Körper, Krankheit, Tod & Trauer, Zeit
Proteus in der Psychiatrie [4-6]
Das Bett, in dem du sonst lagst, war leer. Manchmal hast du dich
in Richtung Fenster gedreht, aber die meiste Zeit nur die Decke
beobachtet. Schwere Gerüche füllten das Zimmer, besser gesagt,
es versank in ihnen. Wie es eben so ist, in den Stationen, wo
die Unheilbaren liegen. Der Geruch von Chlor, Urin und Kot
vermischte sich mit den Ausdünstungen der Körper, die Gift
produzierten. Die Ausdünstungen der Körper, die randvoll
von diesem rätselhaften Giften waren. Aber heute warst du nicht
im Zimmer, nur der Umriss deines Körpers auf dem Laken
war zu sehen und irgendwelche eingetrockneten Reste
des Mittagessens auf dem Nachttisch. Es war schon Herbst, viel zu kalt
für einen Spaziergang im Park. Es nieselte auch ein wenig. Hier war es
niemandem gestattet, in den Garten zu gehen. Es ist die geschlossene
Abteilung. Aber vielleicht haben sie es dir heute doch erlaubt, man müsste
nachfragen. Im Ärztezimmer werden sie Bescheid wissen, dachte ich, sie
noch da sein, bevor die Abendschicht kommt, Schichtwechsel ist immer
sechs und sieben. Ich ging am Zimmer vor dem Untersuchungsraum vorbei,
wo der Katatoniker lag. Ich fragte, wo du seist. Sie antworteten, er sei so
unruhig gewesen. Er sei unartig gewesen. Sie meinten dich damit.
Diese Vorstellung, dass du unartig gewesen seist wie ein Kind, war geradezu
lächerlich. Am Ende des Flurs würdest du dich verstecken, dort könnte ich
dich finden, sagten sie. Ich kehrte zurück, woher ich kam. Dort ging es
zur Feuertreppe, wo sie die Raucherecke eingerichtet haben. Und
ich sah, wie du hinter der Glastür hervorschautest. Du hattest vor den
Angst. Damals verstand ich noch nicht, warum. Du hast mich nicht erkannt,
sondern nur darauf bestanden, dass du weggehen willst. Ans Ende deines
hattest du ein Bündel gehängt, wie im Märchen. Den Stock über die Schulter
geworfen, standst du fest und aufrecht da und schobst mich immer wieder
zur Seite. Ich wollte dich beruhigen. Komm mit. Leg dich hin. Noch darfst du
nicht nach Hause. Vor allem nicht zu Fuß, denn die Entfernung beträgt mehr
als hundert Kilometer. Und es ist schon Abend. Bitte beruhige dich. Aber du
mich nicht einmal gesehen. Du sprachst von Dämonen, die ich nicht sehen
du zeigtest, da sind sie. Ich spürte, als ich deine Schulter umarmte und dich
versuchte, wie stark du immer noch bist. Aus dem Garten könnte ich dich nicht mehr zurückbringen, deine Pyjamahose würde an den Aufschlägen
nass und es könnte
außerdem regnen. Ohne den Bademantel war es eh schon viel zu kalt
für einen Spaziergang. Ich sah ein, dass ich dich weder rausbringen noch
beruhigen oder gar zurückholen könnte, nicht, wenn sich in dir die Wut
aufstaute wie zusammenlaufende Wasser.
Auch heute habe ich dich in meinem Traum gesehen. Du saßt
auf meinen Schultern und ich trug dich durch irgendeinen Sumpf.
Ich weiß nicht, warum. Und auch nicht, wohin. Ich erinnere mich nur
an die Erschöpfung und an das beklemmende Herzklopfen, das mir
die Kehle zuschnürte. Ich weiß nicht mehr, wohin ich dich schleppen wollte.
Vor dem Morgengrauen, im Halbschlaf, habe ich mich auf meine linke Seite
gedreht, wobei das Gewicht auf die Herzgegend verlagert wurde. Auf meine
trat Schweiß. Seit Jahren finde ich meinen Platz nicht mehr. Seit es dich
nicht mehr gibt. Und es gibt keine Erklärung dafür, warum die Abwesende
bei uns ist, obwohl sie doch nicht mit uns zusammen sein kann. Wir dürsten
nur danach. Seitdem türmen sich um uns die Wellen einer Wüste.
Du hast dir eine Stadt gewünscht. Eine Stadt, die ich dir baue,
damit sie dein Zuhause wird. Seitdem irre ich umher, hier,
wo die Wege, die Plätze, die Gassen, die Radialstraßen,
die Alleen dich hinter Wänden verbergen. Denn alles wird
zu einer Wand, was keinen Blick über sich hinaus zulässt.
Die Stadt nach dir zu benennen oder nach dem, der du einst
gewesen bist, wäre jetzt sehr bequem, es ergäben sich
überlagernde Formationen, Wörter und Zeichen, die sich
aufeinander türmen. Zwischen ihnen sind winzige Nischen,
dunkle und schattige Plätze, wo in Töpfen und Tränken, inmitten
des Stein- und Betonmeers das tiefe Grün der Petersilie
im Fenster eines Restaurants zittert. Der Kellner tritt hinaus,
pflückt ein paar Halme ab, wäscht sie und legt sie auf ein Tablett.
Ich erinnere mich an Istrien, nach dorthin brachte ich die Nachricht
von deinem Tode. Entlang der Küste beobachteten uns seit
Jahrtausenden Städte, in denen ich mit dir schon einmal gewesen bin,
das fühlte ich ganz deutlich. In unserem versunkenen, früheren
Leben. Als Sklaven auf krummen Schiffen oder auf Galeeren,
als jüdische Händler, die sich hinter ihren Bärten verstecken,
oder als Helden, die gerade aus Ilion heimkehren.
In einer Tasse, im Fenster des Schlafzimmers, glüht das Blau
eines ausströmenden Lavendels. Tagsüber schläft er und betreibt
heimlich Fotosynthese. Nachts produziert er würzigen Duft und
Sauerstoff. Dann legt der Vollmond seinen Schatten auf die Häupter
der Schlafenden. So vergehen die Tage in einer Stadt, die ich für dich
gegründet habe, damit dein Tod nicht an den dalmatinischen Küsten
sondern von einem sehnsüchtigen Blick in Latium erfasst werden kann.
Seitdem trennt mich ein Meer von dir. Jeden Tag sah ich die Sonne
über dem fernen Garten der Hesperiden untergehen.
Aus dem Ungarischen von Orsolya Kalász und Matthias Kniep
* 01.11.1963, Fehérgyarmat, Ungarn
† 19.02.2014, Debrecen, Ungarn
Szilárd Borbély wurde 1964 im ungarischen Fehérgyarmat geboren. Er hat an der Universiät Debrecen Ungarische Sprache und Literatur studiert, als Dozent gearbeitet und 1998 ebendort promoviert. Sein Schwerpunkt ist die Zeit des Barock und des frühen 19. Jahrhunderts.
Bereits als Student legte er mit 'Adatok” sein Lyrikdebüt vor. Viele weitere Gedichtbände und Aufsatzsammlungen folgten.
Seine Arbeiten wurden mit vielen wichtigen Preise ausgezeichnet: IRAT-Niveaupreis 1989, Soros-Auszeichnung 1993, Alföld-Preis 1995, Déry Tibor-Preis 1996- Vilmos-Preis 1998, Szép Ernő-Preis 1998 Csokonai Vitéz Mihály-Preis 1999 Zelk Zoltán-Preis 2001, József Attila-Preis 2002, Füst Milán-Preis 2004, Palládium-Preis 2005.
Szilárd Borbély verstarb am 19. Februar 2014 unter tragischen Umständen.
A bábu arca – Történet
Hosszú nap el. Drámai jambusok
Pécs: Jelenkor, Müvészeti, 1993
A Vanitatum vanitas szövegvilága
Történetek az irodalom történetébö
Debrecen: Csokonai K., 2006
Szemünk előtt vonulnak el
Már elment a Mesijás?
Aus dem Ungarischen von Heike Flemming und Laszlo Kornitzer
Berlin: Suhrkamp Verlag, 2014
Prosa aus dem Nachlass
Aus dem Ungarischen von Heike Flemming und Laszlo Kornitzer
Berlin: Suhrkamp Verlag, 2017
Translated by Ottilie Mulzet
Translated by Ottilie Mulzet
Princeton University Press, 2019
Aus dem Ungarischen von Heike Flemming
Berlin: Suhrkamp Verlag, 2019
1999 Csokonai Vitéz Mihály-díj
2010 NKA alkotói ösztöndíj
2012 Magyarország Babérkoszorúja díj
An interview with Szilárd Borbély
by László Bedecs for Asymptote
Szilárd Borbély @ Poetry Foundation
Gedicht merken / zur Liste
in folgenden Listen enthalten
Gedicht schon auf Favoritenliste
Wenn Du Dir Gedichte merken möchtest, werde einfach Community-Mitglied.
weitere Autor:innen aus Ungarn weitere Gedichte auf ungarisch Übersetzungen ungarisch Szilárd Borbély als Übersetzer:in
gedicht page complete: (1,867s)
lyrikline ist ein Projekt vom Haus für Poesie in Kooperation mit den internationalen Netzwerkpartnern von lyrikline