hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu en hu hu hu ro hu fi hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
a Balaton-felvidéki Nemzeti Park törzsterülete
A Káli-medence, régiesen Kállai-medence a Balaton-felvidéki Nemzeti Park része. Zánkánál kezdődik és Balatonrendes illetve Ábrahámhegy közelében az Örsi-hegy határolja. Az itt húzódó hegyvonulat fekete homokkőből van, sok hegyet azonban bazalttakaró borít. A szél évmilliók alatti munkájának állítanak emléket a kőtengerek, ami Kővágóörs, Szentbékkálla, Salföld, s Kisörs térségében figyelhetők meg. A hatalmas, a szél által lecsiszolt kövek egyedülálló látványt nyújtanak. Északi részén a Fekete-hegy nyúlik el, a déli szegélyétől már nincs messze a Balaton. A Fekete-hegy tetején lévő kilátóból gyönyörű kilátás nyílik az egész medencére, de ellátni innen Tapolca és Tihany irányába is. A medencét a Burnót-patak szeli át, mely Ábrahámhegynél ömlik a Balatonba, s megemlítendő még a medence közepén elhelyezkedő Kornyi-tó, s madárvilága....
A Káli-medence a Szentbékkálla melletti Eötvös Károly kilátóról
A félbevágott, kúp alakú Hegyestű, a Káli-medence keleti peremén
A Tapolcai-medencét és a mai Balaton-felvidéktől délre eső részeket becslések szerint 10 millió éve elárasztotta vizével a Pannon-tenger.[1] Ezt követte a vulkáni centrumok megjelenése cirka 6-3 millió évvel ezelőtt.
A Balaton-felvidék egykor monogenetikus (tehát összetartozó, inkább kisméretű kitörések sorozata egy jól körülhatárolható helyen mint amilyen egy völgy, felföld vagy ebben a konkrét esetben medence) vulkáni működés színhelye volt.[1]
Kicsiny kis vulkánocskák ezek a Vesuvióhoz, meg az Etnához képest. Ha az Etnát ideállítanánk a Dunántúl közepébe, bizony majdnem az egész Balatont eltakarná, meg a Balaton-felvidéket és Somogy északi részét. Hát még a 6000 m magas kelet-afrikai Kilimandzsáró! Majdnem az egész Dunántúlt elfoglalná, s csúcsa messze túlszárnyalná az Alpokat, s 4000 méternyi felső része állandóan hóba és jégbe volna temetkezve. A mi szerény kis balatoni vulkánjaink nem ilyen zord fennségűek, hanem annál kedvesebbek, bájosabbak.
A Káli, a Tapolcai-medence és a Tihanyi-félsziget vulkanikus folyamatait ezen belül is a hidromagnetizmus jellemezte.[1] A láva megküzdött a felszínre kerülésért: először a gőzök és gázok süvítettek ki nagy erővel és az első törmelékek, a finom kőzetpor még vízbe hullottak vissza- ebből keletkezett a tufit. A fokozatosan szárazzá váló területen már tufaként rakódott le, erre buggyant ki végül a láva, ami szabályos, kerek lefolyást alkotott.
Az éghajlat a pliocén szárazabb időszakában a víz lassan kiédesedett és eltűnt, üledéke homok és agyaglerakódásokat eredményezett. A pleisztocénig leginkább a szél, utána a vízfolyások erodálták, formálták a felszínt, együttes munkájuknak csak a bazalt állt ellen. Ahogy a pannóniai tengerüledék lepusztult egyre jobban kiemelkedtek a valahai vulkáni kúpok, a mai tanúhegyek.
A leghíresebbek a csonkakúp alakú Badacsony, a Gulács, a Tóti-hegy és a szigligeti-hegyek.
A Balaton árka később süllyedt be, és töltődött fel édesvízzel, körülbelül 15-20 ezer éve. A vulkánosság egykori emlékei még a szénsavas források, mint a Kékkúti ásványvíz.
Útmenti kőkereszt (crux viator), a háttérben a Tóti-hegy
az északi a Dobogó-patak völgyében fekvő Balatonhenye
az ásványvízéről híres Kékkút, ami a medence legkevesebb lelket számláló települése
a Káli-medence déli kapujaként is emlegetett Kővágóörs és a hozzá tartozó Balaton parti Pálköve, ahol Bajcsy-Zsilinszky Endre (1886–1944) egykori nyaraló lakja található; itt van a Kornyi-tó is
a Káli-medence földrajzi középpontjában fekvő Köveskál, és a valahai sóstókáli templom romjai
A Kopasz-hegy keleti lábánál fekszik Mindszentkálla és a hozzácsatolt Kisfalud
a Hegyestű közelében Monoszló
a Burnót-patak völgyének torkában lévő Salföld
és az északnyugati Szentbékkálla[2]
Somogyi Győző–Szelényi Károly: The Kál Basin by Lake Balaton (1992) ISBN 963-8155-00-0
Cholnoky Jenő: Balaton, Budapest, Franklin Társulat, Hatodik fejezet 85-98. oldalak
↑ a b c Sulinet.hu. [2007. november 4-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. július 31.)
↑ Opus Utazási Iroda - Káli-medence - Települések. [2007. október 13-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. július 31.)
Futó János – Vers József: A Sásdi-legelő és a Kornyi-tó (pdf). Balaton-felvidéki Nemzeti Park Igazgatóság. (Hozzáférés: 2019. január 14.)
A Káli-medence térképe és települései
Káli-medence, Balaton-felvidéki Nemzeti Park
A Káli-medence kincsei – Ismeretterjesztő film. Duna Televízió, 2003
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Káli-medence&oldid=25021148”
Utoljára szerkesztve 2022. június 16., 12:44-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. június 16., 12:44
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.