hu sv hu hu hu hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hbs_lat hu ca hu eu hu hu hu hu hu hu hu fr hu oc hu hu hu sv hu war hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu en hu en hu sv de hbs_lat de hbs_lat hu hu sl fr it ro it hbs_lat en hu hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl hu hbs_lat sl fr sl cs hu de it hbs_lat en hu en hu sv sl hbs_lat de hbs_lat hsb fi hbs_lat sk pl de de hbs_lat hbs_lat hbs_lat cs hbs_lat hbs_lat hbs_lat cs hbs_lat en en fr fr hbs_lat cs es it hbs_lat sl hbs_lat cs hbs_lat hbs_lat sl fr or hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat sk sl sl it sl hbs_lat en sl de lt ro hbs_lat sl cs hbs_lat ca pl sl cs sl hbs_lat nl en hbs_lat en en hu it hbs_lat lt fi hbs_lat hbs_lat ceb it id sv sk sl fr en it sl cs hu hbs_lat sl cs hbs_lat ceb hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl hbs_lat hbs_lat ceb hbs_lat fi ceb hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat en fi en hu sl ceb pt fr ur sl sl de hbs_lat id hbs_lat sl sl hbs_lat sl sl sl sl sl sl pl sl fi sv sl fr hbs_lat ceb it sv sv sl hbs_lat en sl hbs_lat it sl ro fr sl it hbs_lat it en sl sl en hbs_lat id sl sl sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat sl sl sl fr sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat en hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat cs en en hbs_lat cs sv hu sl cs cs hu hbs_lat ceb en hbs_lat fr de hbs_lat hsb hbs_lat hbs_lat sv sl hbs_lat cs hbs_lat ceb en hbs_lat sl en sl hbs_lat en en sl sv sl sk cs hu it hbs_lat vi cs sl hbs_lat hbs_lat it en nl ms cs hbs_lat en pl hbs_lat en sl da hbs_lat en en sl hbs_lat fr sl sl sl sl cs it sl it sl en ceb sl hbs_lat hu sl sl cs cs cs sl sl tr fi hu ceb sl de fr es hbs_lat en sl sl hbs_lat hbs_lat hbs_lat hbs_lat it en hbs_lat hbs_lat hbs_lat fr en hbs_lat hbs_lat fr sl sl hbs_lat sl hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat es hbs_lat pl hbs_lat sl fy hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. február 12.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A Wikimédia Commons tartalmaz Bisag témájú médiaállományokat.
Bisag (régi magyar neve Bikszád) falu Horvátországban Varasd megyében. Közigazgatásilag Breznicához tartozik.
Varasdtól 32 km-re délre, községközpontjától 5 km-re délkeletre, a Lónya folyó partján, az A4-es autópálya mellett fekszik.
A település a középkori Bikszád várának szolgálófalujaként alakult ki. A vár felépítésének ideje nem ismert, de mint síkvidéki vár, a 14. században keletkezhetett. Később a Lonja folyó mellékének legjelentősebb várává fejlődött. Első birtokosai a Grebenváriak rokonai a Bikszádiak voltak, akikről a vár a nevét kapta. Bikszádi (Bisaški) György 1445-ben horvát vicebán volt, fia Péter viszont 1474-ben örökös nélkül halt meg. Ekkor a birtokot királyi engedéllyel Anna nevű leánytestvére kapta meg aki 1488-ban a Pozsega vármegyei, szentlelki Kastelanovich Miklóshoz ment feleségül. Az adományozást a Grebenváriak leszármazottai a Hermánffyak azonban vitatták és pert indítottak a javakért. A Kastelanovichok ennek ellenére a birtokot a család kihalásáig, a 16. század közepéig, 1550-ig megtartották. 1492-ben említik várnagyát Bikszádi Györgyöt. 1519-ben "ex castro nostro Bykzaad" alakban innen keltez egy levelet Kastelanovich György özvegye. Ezután a bikszádi uradalmat felosztották a Bikszádiak leszármazottai között. Így birtokosok lettek Rátkayak, a Zemcheiek, a Bradachiak, a Geréczyek, a Pethők, a Gottalok, a Patacsichok és a Keglevichek is. A vár a Keglevichek, a Patacsichok, közben 1620 körül egy időre a Zrínyiek birtoka lett. A 18. században Bikszád tulajdonosa volt Jankovich Antal is, akiről August Šenoa a Diogeneš címu művét írta, tiltakozásként az akkori Horvátországban terjedő idegen szokások miatt. Az 1755-ös Körös vármegyei parasztlázadás központja Bikszád volt, de a felkelők miután a várat elfoglalták megkímélték. A 19. században az uradalom a trakostyáni Draskovich grófoké lett. Draskovich Károly és Batthyányi-Strattman Erzsébet négy gyermeke közül Bikszádot József örökölte. A család a 20. század elején egy magyarországi banknak adta el Bikszádot, amely a birtokot felparcelláztatta. A várnak később több tulajdonosa is volt, köztük 1932-től Begović Milan író, aki 1943-ig ott is élt. A második világháború folyamán, a várkastély egy tűzvész során végleg elpusztult, csak romjai maradtak.
A település 1488-ban mezővárosi ranggal rendelkezett. Fejlődésében közrejátszott, hogy a Lónya termékeny völgyében, a forgalmas varasd-zágrábi út mellett feküdt. Plébániáját és Péter nevű papját 1409-ben említik először. Plébániatemplomát 1501-ben említik, amikor a kemléki főesperességhez tartozott és két papja volt. 1857-ben 251, 1910-ben 281 lakosa volt. 1920-ig Varasd vármegye Novi Marofi járásához tartozott. 2001-ben 162 lakosa volt.
Szent Mária Magdolna tiszteletére szentelt plébániatemplomát 1501-ben említik először. A gótikus stílusban épített templomot később barokk stílusban építették át. A középkori templomból a harangtorony és a 15. századi késő gótikus kapuzat maradt fenn. A templomon a 19. század második felében több átalakítást végeztek. Ekkor cserélték ki a régi barokk oltárokat újakra. A főoltárt 1861-ben Pič varasdi asztalos készítette. A főoltárkép Ivan Zasche bécsi akadémiai festő munkája, aki Juraj Haulik püspök hívására érkezett Bisagra.
Bikszád várának romjai. A vár a 14. században már állt, a 18. században barokk várkastéllyá építették át. Alaprajza négyzetes volt a sarkokon egy-egy hengeres toronnyal. A kastélyt vízzel elárasztott árokkal volt övezve, az árkon egy fából készített hídon keresztül lehetett átjutni. A várkastélyt a későbbiekben jelentősen átalakították úgy, hogy jelentősen megnövelték a kaputorony magasságát. Legutoljára az I. világháború után, de nem az eredeti állapotnak megfelelően restaurálták. A II. világháborúban, egy tűzvész során ment tönkre. Ma már csak két tornyának és kápolnájának romos maradványai vannak meg, de egy kétszintes melléképülete, az egykori magtár ma is viszonylag jó állapotban van. A kápolna néhány Krisztus életét ábrázoló falfestménye és gazdag díszítésű belső falmaradványa még látható, bár állapotuk egyre romlik. A kápolnában temették el 1861-ben Edgar de Corberon francia grófot, máltai lovagot, Jelačić tábornok barátját. A kastély déli, keleti és északi szárnya már csak a sűrű bozóttal benőtt terepalakulatokban figyelhető meg. A várárok ma is jól látható, szépen gondozott. A maradványok közvetlen közelében ma már néhány lakóház is található. A kastélypark feltehetően a 19. század első felében keletkezhetett. Az egykor 2,32 hektáron elterülő parkból mára csak néhány fa maradt fenn.
Breznica község hivatalos oldala
A bisagi plébánia honlapja
Vár-Webáruház – Bikszád[halott link]
Síkvidéki és másféle erősségek az Ivánscsice hegységtől délkeletre
↑ Horvát Statisztikai Hivatal. (Hozzáférés: 2010. december 3.)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Bisag&oldid=23517012”
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2018 novemberéből
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. február 3., 16:50
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.