hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar az ku uz bg ca hbs_lat vi cy da de eo es et eu fa fi fr he hbs_lat id es it ja kk ko en ml nl nb nb pa pl pt ro ru sk sl hbs_lat sv en th tr fy uz vi zh zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. május 1.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Szamovár a tulai gyárból, 1898–1919
A szamovár orosz-török eredetű háztartási vízforraló edény, főként teavíz forralására alkalmazzák.
Napjainkban orosz teafőző eszközként ismert. A neve az orosz caMo- (szam-: maga) és Bap- (var: főz) szóképzés. Jelentése: magától forral.
A szamovár Közép-Ázsiából egyes források szerint Kínából[1] került az Orosz Birodalomba. Eredetileg nem kizárólag teavíz forralására használták, hanem mint fával, vagy faszénnel fűtött forróvíztároló funkcionált. Különösen a faszénnel fűtött változata, ha reggel begyújtották, egész nap biztosította a ház konyhájának forróvíz ellátását.
2 A szamovárok felépítése
3 A teázás orosz módja
Rekeszzománccal díszített ezüst szamovár, 19. század vége
Az első, feljegyzésekben dokumentált szamovárkészítő üzemet Fjodor Liszicin tulai fegyvermester alapította 1778-ban. Az üzem 1803-ban már 26 alkalmazottal dolgozott. A rézből készült szamovárok már ekkor különböző formában készültek: váza alakú, hordó alakú, tojás alakú, stb.
A 19. század végén főleg Oroszország közép-ázsiai területén megjelentek a petróleum fűtésű szamovárok, majd a 20. század 30-as éveiben piacra kerültek az első elektromos szamovárok is.
Napjainkban fűtését tekintve 3 alapvető típus ismert:
Szilárd tüzelésű szamovár (faszénnel, szénnel, vagy fával fűtött)
Függetlenül a szamovárok formájától alapvetően nagyon hasonlóan épülnek fel. Minden szamováron megtaláljuk a következő részeket:
a tűztér kéményének zárósapkája
teáskannatartó (egy korona, amely a teasűrítményt tartalmazó teáskanna melegen tartását biztosítja)
fedő (a víztartály teteje)
csap (a forróvíz kieresztésére)
biztonsági szelep (a forraláskor keletkező túlnyomás megakadályozására)
A szamovár belsejében található a tűztér (faszenes szamovár esetén ide töltik be, és itt égetik el, a fűtésre használt faszenet, faforgácsot stb.), vagy az elektromos fűtőszál.
A teázás orosz módja[szerkesztés]
A teázáshoz a teafüvet (grúz, vagy indiai fekete teát) egy kisméretű ezüst, vagy porcelán kannába helyezik, majd felöntik lobogó vízzel. Ez a teasűrítmény oroszul a zavarka (зaBapka). Teázáskor először ebből, a szamovár tetején elhelyezett kis kannából öntenek egy-két ujjnyi teasűrítményt a fém pohártartóban elhelyezkedő üvegpohárba és ezt eresztik fel forróvízzel a szamovárból. A teát cukor nélkül fogyasztják, kis tányérkából speciálisan készített lekvárt, mézet, süteményt vagy különböző pralinékat fogyasztanak hozzá.
↑ Poccийckий ryMaHиTapHый эHциkлoпeдичeckий cлoBapb: B 3 T. — M.: ГyMaHиT. изд. цeHTp BЛAДOC: Филoл. фak. C.-ПeTepб. roc. yH-Ta, 2002
Antik szamovárok szovjet bélyegeken (1989)
Szamovár (18. század 2. fele)
Hordó alakú szamovár (19. század eleje)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Szamovár&oldid=24895354”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. május 1., 14:48
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.