hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu es hu pl hu it hu nl hu nl it es hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Felsősztriczei Polónyi Géza (Zsitvakenéz, Bars vármegye, 1848. április 3. – Budapest, 1920. február 1.) magyar politikus, országgyűlési képviselő, a második Wekerle-kormány igazságügy-minisztere.
1906. április 8. – 1907. február 2.
1920. február 1. (71 évesen)
A Wikimédia Commons tartalmaz Polónyi Géza témájú médiaállományokat.
2 Házassága és leszármazottjai
A nemesi származású felsősztriczei Polónyi családnak a sarja. Édesapja felsősztriczei Polónyi Lajos (1814–1882),[1] Keglevich István gróf gazdatisztje volt, anyja Gaál Klára (1833–1886) volt.[2] Miután apja elszegényedett, Polónyi Gézát a nagybátyja, Polónyi Alajos esztergomi főkáptalan neveltette. Anyja a Majthényi-családdal állott rokonságban. Iskoláit Esztergomban, Komáromban, Pozsonyban és Nyitrán végezte. Érettségit Győrött tett a bencéseknél, ahol Méry Etel tanár irodalmi kört alakított, amelynek Polónyi a jegyzője és egyúttal a kör által kiadott Reménybimbók című lapnak a szerkesztője volt. Polónyi Géza Pozsonyban is irodalmi kört alakított. Ebből került ki Endrődi Sándor is, akinek az első költeményeit Polónyi bírálta meg és küldötte be a Sárosi Lapoknak.
1869-ben egyéves önkéntesként a haditengerészetnél tett eleget hadkötelezettségének. A jogi akadémia elvégezése után letette a bírói vizsgát is. 1871-ben joggyakornok lett a királyi táblánál, s még ugyanabban az évben ügyvédi, majd váltóügyvédi vizsgát tett, 1872 januárjában ügyvédi irodát nyitott a fővárosban, ahol a törvényhatósági választásokon megválasztották a törvényhatósági bizottság tagjává. Az 1881-es választásokon Szolnokon függetlenségi programmal képviselőnek választották. Ebben az időszakban hírlapírással is foglalkozott és szerkesztője volt az időközben megszűnt Nemzeti Újságnak.
Az 1884-es választásokon nem jutott be a parlamentbe, de egy 1886-os időközi választáson a németújvári kerületben mégis sikerült újból mandátumot nyernie. Az 1887-es választásokon már a hajdúszoboszlói kerületben indult, amit az 1887-es, az 1892-es és az 1896-os választásokon is megnyert. A parlamentben interpellációival tűnt fel s csakhamar egyik kiváló szószólója lett a Függetlenségi és Negyvennyolcas Pártnak, amelynek egy ideig alelnöke is volt. Nagy szerepe volt a polgári házasság, a Szapáry-kormány közigazgatási reformja és az 1889. évi véderőtörvény vitájában.
Az 1901-es választásokon kerületében alulmaradt, de 1903 áprilisában megnyerte a kézdivásárhelyi időközi választást, így két év kihagyás újra visszatérhetett a parlamentbe, ahol csakhamar az 1903. évi parlamenti obstrukció egyik vezére lett. A Függetlenségi Párt jobbszárnyának nézeteit képviselte a nemzetiségi kérdésben. Az 1905-ös választásokon ismét a kézdivásárhelyi kerületben választották meg, pártja pedig története során először megnyerte a választásokat. Az eredmény súlyos belpolitikai válságot szült, melynek megoldására hosszas tárgyalások után végül 1906 áprilisában előkészítette I. Ferenc Józseffel a megegyezést, amelynek ára a szövetkezett ellenzék programjának feladása volt.
Az 1906-os választásokon már Budapest IV. kerületében (ez a mai V. kerület, azaz Budapest belváros) választották meg. Az április 8-án megalakult második Wekerle-kormányban az igazságügy-miniszter lett. 1907 elején több magánéleti botránnyal is megvádolták, ami miatt 1907. február 2-án lemondani kényszerült (a vádlót, Lengyel Zoltán képviselőt utólag a bíróság rágalmazásért elítélte) Lemondása után Polónyi meglehetősen ellenségesen viselkedett a kormány tagjaival, többek között ifj. Andrássy Gyula belügyminiszterrel szemben, még 1907 végén ki is lépett a Függetlenségi Pártból.
Az 1910-es választásokon már pártonkívüli 48-asként indult a lévai kerületben, melyet meg is nyert. 1918 és 1920 között a Fővárosi Közmunkák Tanácsa elnöke volt. A Tanácsköztársaság idején internálták.
Feleségül vette Steinitzer Anna (1854. – Budapest, 1937. december 14.) úrhölgyet,[3] akinek a szülei Steinitzer Pál és Altmann Anna (1817–1904) aradi háztulajdonosnő voltak.[4] Polonyi Géza és Steinitzer Anna házasságából 11 gyermek született, ebből három érte meg a felnőttkort.
dr. Polónyi Dezső (Budapest, 1875. március 12.–Budapest, 1933. szeptember 6.), ügyvéd, országgyűlési képviselő.[5] Felesége Machnicky Mária.
Polónyi Gyula (Budapest, 1878. április 23. – ?)
Polónyi Vilma Anna Margit (Budapest, 1887. június 24. –?). Férje: dr. Boronkay Dénes János József (Budapest, 1875. november 2. –?), ügyvéd. Polonyi Vilma és Boronkay Dénes frigyéből született Boronkay Lajos a 2. székely önálló hegyi huszárszázad kapitányaként esett el a második világháborúban.[6]
↑ Országos Széchényi Könyvtár - gyászjelentések - Polonyi Lajos
↑ Országos Széchényi Könyvtár - gyászjelentések - Polonyi Lajosné Gaál Klára
↑ Keleti Ujság, 1937. december (20. évfolyam, 276-302. szám). 2. 1937-12-19 / 292. szám
↑ Országos Széchényi Könyvtár - gyászjelentések - Steinitzer Pálné Altmann Anna
↑ Országos Széchényi Könyvtár - gyászjelentések - Polonyi Dezső
↑ Boronkay Lajosról is szó esik részben Nagy József tanulmányában: „A szegény huszárnak szomorú a sorsa”. Székelyföld. 2013. aug.
Bokor József (szerk.). Polónyi, A Pallas nagy lexikona. Arcanum: FolioNET (1893–1897, 1998.). ISBN 963 85923 2 X
A Polónyi-Lengyel per. Huszadikszazad.hu
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Polónyi_Géza&oldid=24825815”
Utoljára szerkesztve 2022. április 4., 13:49-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. április 4., 13:49
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.