hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en en en hu hu hu hu en hu hu hu sk hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu sk sk sk sk sk sk sk sk cs sk hu sk sk sk cs hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Nagyemőke (szlovákul: Veľké Janíkovce) Nyitra városrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nyitrai kerületben, a Nyitrai járásban.
Temploma védett műemlék, állítólag a 17. század végéről
A Wikimédia Commons tartalmaz Nagyemőke témájú médiaállományokat.
Nyitra központjától 4 km-re, délkeletre fekszik.
1113-ban a zobori kolostor birtokösszeírása "Emna" néven említi először. Birtokosai a Török, Kereskényi, Radovics, majd a Szemere család voltak.
1291-ben Emoke-i Zebeslaus fia Péter fogott bíró szerepel a Ludan nembeli nemesek Csitár nevű birtoka körüli pereskedésben.[1]
1337. január 1-jén a nyitrai káptalan előtt Berencs birtok ügyében egyezségre léptek, melyben Emeyke-i Deseu, mint fogott bíró szerepelt.[2] 1526. február 2-án Monosthor-i Zalay János királyi ember Mátyás, Dwbnicz-i pap, a nyitrai egyház Szent Ilona oltárának igazgatója káptalani ember jelenlétében Naghemeke birtokon végre akarta hajtani a Medwes Farkas pesti polgár javára Emeke-i Zobonya Imrével szemben hozott ítéletet, de Babyndal-i Mátyás Salgo-i Mihály nevében visszaűzte őket az ítélet végrehajtásától.[3]
Az 1613-as pozsonyi országgyűlésen felhozták, hogy egy processziót nem engedélyeztek a faluban.[4] Az 1664-es török adóösszeírás 102 fejadófizető személyt említ 73 háztartásban.[5] Benyovszky Mátyás, Esterházy Pál nádor titkára többek között Nagyemőkén is szerzett nádori adományban nemesi birtokot: 1687-ben Sárkány János magvaszakadása, 1691-ben pedig Csuthy István magvaszakadása folytán. Az említett birtokok halála után ismét a kincstárra szálltak.[6]
Plébániáját 1716-ban alapították. 1739-ben pestis pusztított a faluban, melyben 40 helyi lakos hunyt el.[7]
Nyitra vármegye monográfiája szerint: "Nagy-Emőke, Nyitrától délkeletre, 8 kilométerre fekvő község, 1059 lakossal, kik közt 391 magyar, 79 német, 588 tót; vallásra nézve túlnyomóan róm. kath. (88 izraelita). A tót nyelvet az 1849 óta bevándorolt cselédség terjesztette el, de ezek is megtanulnak magyarul s az egész helység visszamagyarosodása a közel jövőben remélhető. Postája van, táviró- és vasúti állomása Nyitra. Kath. templomának építési ideje ismeretlen. Annyi bizonyos, hogy 1700 előtt már fennállott és hogy plébániája már 1397 előtt volt. A templomban egy miseruhát őriznek, melyet Mária Terézia ajándékozott az egyházközségnek és egy értékes, zománczozott ezüst kelyhet 1766-ból, amely Rapcsek Endre volt emőkei plébános és szepesi kanonok adománya. A községben az izraelitáknak is van imaházuk. A falu a XII. század elején a zobori apátság és a nyitrai káptalan birtoka volt, de azután gyakran cserélt gazdát. Két ízben tűzvész pusztította el teljesen, még pedig 1830-ban és 1872-ben. Van itt egy mezőgazdasági szeszgyár is. Jelenleg Szemere Györgynek és a Markhot családnak van a határban nagyobb birtoka."[10]
Több nemesi birtokos család lakott a településen; a legjelentősebbek a nagyemőkei Deseő, a rohodi és nagyemőkei Rohody, és a galánthai Balogh családok voltak. Rajtuk kívül jelentősebb szerepet is játszott a tekintélyes kisnemesi chrenóczi Chrenóczy család is. Chrenóczi Chrenóczy István (1753-†?), nagyemőkei birtokos, és nemes Simoncsics Johanna gyermekeiben kihalt a családjuk: közülök, chrenóczi Chrenóczy Klára (1788-†?), nemes Nagy Antal, városbíró felesége, és chrenóczi Chrenóczy Johanna (1790-1853), akinek az első férje, vajki Vass József (1783-1817), nagyemőkei birtokos, és a második nemes Horváth Pál lett.
A trianoni diktátumig Nyitra vármegye Nyitrai járásához tartozott. Az első bécsi döntést követően a Prajza-féle Nyitra-Nagycétény közti autóbuszjárat teljesen megszűnt.[11] 1976 óta Nyitra része.
A falu elszlovákosodása a 18. században kezdődött. A betelepülő szláv népesség azután nagyrészt magába olvasztotta magyar lakosságát.
1880-ban 905 lakosából 517 szlovák, 288 magyar, 63 német anyanyelvű és 37 csecsemő; ebből 811 római katolikus, 77 zsidó, 12 evangélikus és 5 református vallású volt.
1890-ben 1059 lakosából 588 szlovák, 391 magyar, 79 német és 1 egyéb anyanyelvű.
1900-ban 1120 lakosából 774 szlovák, 295 magyar, 50 német és 1 egyéb anyanyelvű.
1910-ben 1140 lakosából 789 szlovák, 321 magyar és 30 német anyanyelvű volt.
1921-ben 1008 lakosából 861 csehszlovák és 128 magyar volt.
1930-ban 1170 lakosából 35 magyar volt.
Itt született 1737. szeptember 19-én Csánky Gábor piarista rendi tanár, hitszónok.
Itt született 1785-ben Drnovszky Ferenc katolikus pap.
Itt született 1826-ban Prileszky Tádé országgyűlési képviselő.[12]
Itt született 1849. november 17-én Jeszenszky Alajos (szlovákul Alojz Jesenský) kanonok, címzetes apát, vikárius és numizmatikus.[13]
Itt született 1857-ben Markhot Gyula politikus, Nyitra vármegye főispánja.
Itt született 1885-ben Halák (Hadfi) János az 5. Radetzky huszárezred katonája, komáromi lovascsendőr.[14]
Szent Péter és Pál apostoloknak szentelt, római katolikus temploma 1715-ben épült. 1814-ben és később is felújították. A templomban Mária Terézia által ajándékozott miseruha és 1766-ból származó zománcozott ezüst kehely volt.[15]
↑ B. Halász Éva-Piti Ferenc 2019: Az Erdődy család bécsi levéltárának középkori oklevélregesztái 1001-1387. Budapest-Szeged, 67-68 No. 94.
↑ Blazovich, L. - Géczi, L. 2005 (szerk.): Anjou-kori oklevéltár XXI. 1337. Budapestini-Szegedini, 7 No. 1
↑ Zsilinszky Mihály 1891: A magyar országgyűlések vallásügyi tárgyalásai a reformatiotól kezdve II. Budapest, 71.
↑ Blaskovics, J. 1993: Az újvári ejálet török adóösszeírásai. Pozsony, 303.
↑ MOL P 108 67. Protocollum donationale, 107-108, 257; Iványi Emma 1991: Esterházy Pál nádor közigazgatási tevékenysége (1681-1713). Budapest, 373-374.
↑ Ján Tomasta 2012: Janíkovce 900 rokov. Nitra, 33.
↑ Vályi András: Magyar Országnak leírása I–III. Buda: Királyi Universitás. 1796–1799.
↑ Fényes Elek: Magyarország geographiai szótára, mellyben minden város, falu és puszta, betürendben körülményesen leiratik. Pest: Fényes Elek. 1851.
↑ Borovszky - Magyarország vármegyéi és városai. mek.oszk.hu. (Hozzáférés: 2016. november 24.)
↑ Palárik – Hasarová 2020, 482; Vö. Cétényi Lapok 2016.
↑ 1885 Szabadelvűpárti Naptár 2
↑ Anton Pažitný 1998 (ed.): Významné osobnosti mesta Nitry. Nitra, 68; Keresteš a kol. 2015: Janíkovce - Dejiny obce od najstarších čias až po súčasnost'. Nitra, 311-312.
↑ Számadó Emese - Bálint Ferenc - Turi Zsolt - Pokornyi Gábor 2018: Komárom, komáromiak, komáromi alakulatok az első világháborúban. Komárom, 261.
↑ Forster Gyula (szerk.) 1906: Magyarország műemlékei II. Budapest, 563.
Steczik Ferenc: Nagy Emőke község és iskolájának rövid története. Kézirat.
Alojz Habovštiak 1960: Nález dvoch neolitických nádob z Veľkých Janíkoviec. Arch. roz. 12, 430-431.
Jozef Paulík 1963: K problematike čakanskej kultúry a Karpatskej kotline. Slovenská archeológia 1963/2, 305 No. 72.
Otomar Gergelyi 1965: Dejiny obcí okresu Nitra. Hlas Nitrianskeho okresu VI (XV), No. 115.
Juraj Pavúk 1976: Sídlisko ludanickej skupiny v Nitre. AVANS 1975, 182-184.
Július Jakab 1980: Antropologické zhodnotenie kostry z Nitry-Veľkých Janíkoviec. AVANS 1978, 118-120.
Ondrej Ožďáni 1992: Neolitické sídlisko v Janíkovciach. AVANS 1990, 84-85.
Milan Hanuliak 1995: Veľkomoravské pohrebisko z Nitry-Veľkých Janíkoviec. AVANS 1993, 50-51.
Jakab, J. 1995: Antropologický posudok kostry z 9. storočia z Nitry-Veľkých Janíkoviec. AVANS 1993, 73-74.
Milo, Š. 1997: Janíkovský kostol jubiluje (1397-1997). Nitra.
Nevizánszky Gábor 1998: Sídlisko badenskej kultúry v Nitre-Janíkovciach. AVANS 1996, 120-121.
Solymosi László 2002: Az esztergomi székeskáptalan jegyzőkönyve. Budapest, 64, 68, 74, 77, 83, 87, 93, 96, 97, 101, 107, 110, 116, 120, 126, 131, 139, 142, 147, 153, 156, 163, 170.
Ján Tomasta 2012: Janíkovce - 900 rokov. Nitra.
Ruttkay, M. - Bielich, M. - Daňová, K. 2015: Záchranné archeologické výskumy na trase výstavby rýchlostnej cesty R1 v úseku Nitra-západ – Selenec. AVANS 2010, 208-210.
Peter Keresteš (zost.) 2015: Janíkovce - dejiny Janíkoviec od najstarších čias až po súčasnost'. Nitra.
Matej Ruttkay – Jaroslava Ruttkayová – Mário Bielich – Barbora Zajacová – Adrián Nemergut 2016: Sídlisko z 10.–12. storočia v Nitre-Janíkovciach. In: Archæologia Historica 41/2, 41-57.
A Wikimédia Commons tartalmaz Nagyemőke témájú médiaállományokat.
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Nagyemőke&oldid=25147097”
Utoljára szerkesztve 2022. augusztus 2., 13:49-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. augusztus 2., 13:49
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.