hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu en en en hu hu en ja en en en en cs en en sv fr de de fr fr fr sv en fr en ja fr de fr es nb fr de en en sv de de fr en fr it fr de en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en en sk hu hu hu hu hu hu hu ca hu en hu hu en hu en hu hu en nl hu es es es es es es es en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu eo hu hu ru hu it hu hu hu hu ca hu hu hu hu hu ca hu hu hu hu hu ca hu hu hu hu hu ca hu en hu hu hu hu is hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu war hu hu hu en en
július 2017 - Fekete Attila Fattila Fotóblog
köznapi képek kavalkádja – a képek csak írásos engedélyemmel használhatók fel!
Ha értesítést akarsz kapni az új képekről, avagy már nem akarod látni, írd le a címed
Leave This Blank: Leave This Blank Too: Do Not Change This:
Sziámi simogató a Dömörkapu Rengetegben
B.Nagy Éva - Cirkuszt a népnek
B.Nagy Éva - Vihar előtt
B.Nagy Éva - Nagy szárazság idején
B.Nagy Éva - Borong a nap
B.Nagy Éva - Európa csendes
– Letye – petye – lepetye! –
Jár a nyelvük, mint a rokka
Todo tiene su final, nada dura para siempre,
tenemos que recordar que no existe eternidad,
Como el lindo clavel solo quiso florecer, y
enseñarnos su belleza y marchito perecer,
todo tiene su final nada dura para siempre
tenemos que recordar que no existe eternidad.
A tengerpartot járó kisgyerek
mindíg talál a kavicsok közt egyre,
mely mindöröktől fogva az övé,
és soha senki másé nem is lenne.
Egész szive a tenyerében lüktet,
oly egyetlen egy kezében a kő,
és vele ő is olyan egyedűl lett.
Nem szabadúl már soha többé tőle.
A víznek fordul, s messze elhajítja.
Hangot sem ad a néma szakitás,
egy egész tenger zúgja mégis vissza.
Az élet elmegy akkor is, akkor is,
ha árnyékban, vagy fényben ülsz,
ha csöndben élsz, ha halkan szólsz,
vagy valamit kimondasz hangosan!
Ha nem nézed, hogy merre jársz,
ha mindegy az, hogy kire vársz,
ha soha semmit meg nem bánsz,
ha minden ajtót jól bezársz,
az élet elmegy akkor is, akkor is,
kinő mögötted majd a fű
és elfedi a lábnyomod!
Mi ez a furcsa, vézna sípszó?
Ez a selyemlágy, kék zene?
A nap, a nap, a zuhanó nap
Fáj az éhség s a jóllakottság,
mar az ital, a szomjú csíp.
Zokog a nap, a lebukó nap,
zokog az a távoli síp.
Milyen sötét lesz! Fülelő csend.
két kezemet a csillagoknak:
Nézzétek meg: üres. Üres.
Volt egy ember, ki megtudta naponta
a rádióból és a hírlapokból
milyen boldog lesz itt az utókor
kolbászból lesz a lépcsőházi karfa
egész hegyek, egész hegyek lesznek szaloncukorból
S szólt az ember: ezt mind most akarom,
máskülönben nincs igazság a földön,
már az időm nem naplopással töltöm
a nap helyett ezentúl mást lopok
a szót a tett, a szót a tett követi itt a földön
És híre ment, hogy ezt lehet. S épp ettől
valósult meg a kollektivizálás
mert nem volt olyan hivatal vagy állás
hol nem loptak naponta számtalanszor
egész hegyek, egész hegyek kerültek zsebbe akkor.
De jött a baj, hogy kicsik a zsebek
a problémát a lapok is megírták
nagyobb zsebeket követelt az ország
és jött a zsebszabályzási rendelet
megnőtt a zseb, megnőtt a zseb és eltűnt benne az ország
Hová? Hová lett minden? Hol van? Ó istenem, istenem! Mindent elfelejtettem, mindent… minden összezavarodott a fejemben… Nem emlékszem már… Mindent elfelejtek, napról napra felejtek, az élet meg elmegy és nem tér vissza soha, soha, soha nem megyünk… Látom én, soha nem megyünk el innen..
Ha könnyes szemekkel térsz éjjel nyugovóra,
Mert közelsége nélkül telt el egy újabb óra,
Ha a bánat már nagyobbra nőtt, mint a szerelem,
Ott leszek és meggyógyítom darabokra tört szívedet.
Ha az életedet veszed újra fontolóra,
És a szívedet próbálod meggyőzni, hogy végleg leteszel róla,
Mert a bánat már nagyobbá vált, mint a szeretet,
Ott leszek és megmentem összetört lelkedet.
Ha eleged lett már a magányos éjszakákból,
És semmi jót már nem vársz a nagyvilágtól,
Összeroskadva sírsz, nem tudva mit kaphatsz még a sorstól,
Ott leszek és megvédelek a bizonytalan holnaptól.
A napraforgó, mint az őrült
röpül a pusztán egymaga,
Bolond lotyó – fejére kapja
a sárga szoknyáját s szalad,
szerelmese volt már a kóró,
a pipacs és az iszalag,
elhagyta mind, most sír magában,
rí és a szörnyű napra néz,
a napra, úri kedvesére,
ki részeg, s izzik, mint a réz.
Földtől eloldja az eget
a hajnal s tiszta, lágy szavára
a bogarak, a gyerekek
a levegőben semmi pára,
a csilló könnyűség lebeg!
Oldal 1 Oldal 2 Következő oldal
Proudly powered by WordPress
Copy Protected by Chetan's WP-Copyprotect.