hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es en hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ro hu fi hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu war hu hu hu hu hu pl de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sl hu hu hu it hu en hu hu pl hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu sl en hu en pl hu et cs hu fr ru en de en ru ru en en en ru eu ja it en hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl ar arz az uz ru sv bg bn ca hbs_lat vi da de fr el eo es et eu fa fi fr lt fa he hi hbs_lat tl hy id is it ja ka ko ku cs it lt lv en en ml ru nl nb nb fr it pa pl pt ro ru hbs_lat en sk sl sq hbs_lat sv en tr fy vi tr pl zh zh zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Andrej Arszenyjevics Tarkovszkij – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. augusztus 15.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Zavrazsje, Ivanovói ipari terület (ma Kosztromai terület), Szovjetunió
1986. december 29. (54 évesen)
Irma Jakovlevna Raus (1957. április – 1970. június)
Larisza Pavlovna Tarkovszkaja (1970 – 1986. december 29.)
Andrej Andrejevics Tarkovszkij (1970– )
Institute of Oriental Studies of the Russian Academy of Sciences
A Wikimédia Commons tartalmaz Andrej Arszenyjevics Tarkovszkij témájú médiaállományokat.
„Ideálom: az ember, aki mindig hű marad önmagához.” – Andrej Tarkovszkij
Andrej Arszenyjevics Tarkovszkij (AHдpeй ApceHbeBич TapkoBckий) (Zavrazsje falu, Ivanovói ipari terület (ma Kosztromai terület), Szovjetunió, 1932. április 4. – Párizs, 1986. december 29.) orosz származású szovjet filmrendező, forgatókönyvíró; a modern filmművészet korszakos, stílusteremtő alakja.
Tarkovszkij édesapja Arszenyij Alekszandrovics Tarkovszkij Jeliszavetgrádban (ma Kropivnickij, Ukrajna) született, – lengyel felmenőktől – költő és műfordító volt. Édesanyja, Marija Ivanovna Visnyakova a Dubaszov nemesi család leszármazottja, a moszkvai Irodalmi Intézetet végezte el, itt végzett Arszenyij Tarkovszkij is.
Andrej hároméves volt, amikor apja elhagyta a családot. Anyjával és húgával egy vidéken bérelt házban laktak, de a második világháború kitörésekor menekülniük kellett. Tizenegy évesen tuberkulózist kapott, és egy évig kórházban ápolták. Gimnáziumban zenét és festészetet tanult, majd 1951-től két évig az arab nyelvet tanulmányozta a Keleti Nyelvek Intézetében. A keleti világszemlélet, azon belül is a taoizmus volt rá akkor nagy hatással.
Később a Bányászati Intézetbe került, de itt sem fejezte be tanulmányait. Két évet töltött Szibériában, egy geológiai expedíció tagjaként, majd Vaszilij Suksin író társaságában. Onnan visszatérve, 1954-ben iratkozott be a Moszkvai Filmfőiskolára, ahol Mihail Iljics Romm osztályába került.
1960-ban megnősült, felesége főiskolai kolléganője, Irma Raus lett.
Karrierje 1962-ben kezdődött, ekkor forgatta az Iván gyermekkora című filmjét, mely rögtön hatalmas nemzetközi sikert aratott: a Velencei Nemzetközi Filmfesztiválon a legjobb rendezésért járó Arany Oroszlán díjat kapta. A L'Unità hasábjain Jean-Paul Sartre méltatta filmjét. Az 1966-os Andrej Rubljov forgatása közben már érték őt atrocitások a szovjet belügyi hatóságoktól, alkotói szabadságáért élete végéig harcolnia kellett. A forgatás alatt ismerkedett meg Larisza Kizilovával, aki második felesége, és az 1970-ben megszületett Andrej fia édesanyja lett. A filmet csak 1970-ben mutatták be. Ezekben az években forgatókönyveit visszautasították, csak 1972-ben forgathatott újra. A Solaris ismét hangos nemzetközi sikert aratott, az 1972-es cannes-i filmfesztivál zsűrije külön nagydíjjal jutalmazta. Az 1974-es Tükör című filmje után színházban rendezte meg a Hamletet.
A Sztalker forgatásakor a hatalom ismét szembehelyezkedett vele. Noha forgatókönyvét és a film németországi forgalmazását egy német filmforgalmazó vállalat előre megvette, a vállalattól a forgatásra küldött jó minőségű negatívot az Állami Filmbizottság mégsem juttatta el Tarkovszkijhoz, hanem azt más készülő filmekre elhasználta. Tarkovszkij így olyan negatívot kapott, melyet nem lehetett Moszkvában előhívni, így az első, csaknem leforgatott film nyersanyaga megsemmisült. Tarkovszkij ennek ellenére újra belekezdett a forgatásba, és 1978. áprilisi infarktusa sem akadályozta meg abban, hogy 1979-re elkészítse a film második variációját, amely – elmondások szerint – jelentősen különbözik az elsőtől.
Andrej Tarkovszkij és Larisza Tarkovszkaja sírja a Párizs melletti Sainte-Geneviève-des-Bois temetőjében
1979-ben készítette el a Nosztalgia forgatókönyvét. A filmet már Olaszországban forgatták, és az 1983-as cannes-i filmfesztiválon elnyerte az legjobb rendezés díját. 1983-ban operát rendezett Londonban: a Borisz Godunov-ot. Ekkoriban Olaszországban és Angliában tartott előadásokat. Többéves huzavona után (a szovjet hatóságok nem akarták tartózkodási engedélyét meghosszabbítani) 1984-ben jelentette be, hogy nem tér vissza a Szovjetunióba, fia, Andrej azonban csak 1986-ban mehetett utána. Az 1986-os, Svédországban befejezett Áldozathozatal ismét külön nagydíjat nyert Cannes-ban.
Következő filmtervei a Hamlet, az E. T. A. Hoffmann művei alapján készülő Hoffmanniádia, a Szent Antal megkísértése, a Szent János Patmosz szigetén, a Rudolf Steiner művei alapján forgatott Golgota voltak.
Párizsban halt meg, tüdőrákban. Itt temették el, Sainte-Geneviève-des-Bois község orosz temetőjében. Sírján ez a felirat olvasható: „Az embernek, aki meglátta az angyalt”.
Filmjeit áthatják a keleti és nyugati kereszténység és a keleti nagy vallások hatásai. Tarkovszkij művei egyedülállóan koherens módon kapcsolódnak egymáshoz, saját életét, hitét, gondolatait, az orosz kultúra és társadalom, valamint az emberiség jövőjének kérdéseit ábrázolja egyéni stílusban.
1958: Gyilkosok (yбийцы) főiskolai rövidfilm Hemingway Gyilkosok c. novellája alapján
1958: KoHцeHTpaT főiskolai rövidfilm
1959: Ma senki sem utazik el (CeroдHя yBoлbHeHия He бyдeT) főiskolai rövidfilm Teljes film. a YouTube-on
1961: Úthenger és hegedű (KaTok и ckpипka), orosz, színes vizsgafilm, 42 perc (magyar címváltozata: Az én nagy barátom), Teljes film. a YouTube-on
Forgatókönyv: Andrej Tarkovszkij és Andrej Koncsalovszkij
Fényképezte: Vagyim Juszov (BaдиM ЮcoB, Vagyim Juszov(wd))
Szereplők: Igor Fomcsenko (Szása), Vlagyimir Zamanszkij (Szergej), Nyina Arhangelszkaja (a lány), Marina Adzsubej (az anya)
A művész korántsem minden esetben fejezi ki magát egyszerűen és világosan. Ebből következnek a befogadás természetes nehézségei: önmagáról vagy a létről szóló elbeszélése, elmélkedései olykor nem könnyen érthetők meg. De az emberi kapcsolatok szakadatlan erőfeszítést igényelnek. Erőfeszítés, sőt szenvedélyes vágy nélkül egész egyszerűen lehetetlen megérteni egy másik embert.
1962: Iván gyermekkora (ИBaHoBo дeTcTBo) orosz, fekete-fehér, 91 perc Teljes film. a YouTube-on
1966: Andrej Rubljov (AHдpeй PyблëB); orosz, fekete-fehér/színes, 215 perc teljes film 1. rész 2. rész. a YouTube-on
1972: Solaris (Coляpиc) orosz, fekete-fehér/színes, 165 perc teljes film 1. rész 2. rész. a YouTube-on
1974: Tükör (Зepkaлo) orosz, fekete-fehér/színes, 106 perc Teljes film. a YouTube-on
1979: Vigyázz, kígyó! (Бeperиc, зMeй) szovjet (üzbég) színes bűnügyi film, 106 perc (forgatókönyvíróként)[2]
1979: Sztalker (CTaлkep) orosz, fekete-fehér/színes, 161 perc teljes film 1. rész 2. rész. a YouTube-on
1983: Nosztalgia (Nostalghia – HocTaлbrия), olasz, színes, 130 perc Teljes film. a YouTube-on
Forgatókönyv: Andrej Tarkovszkij és Tonino Guerra
Zene: C. Debussy, G. Verdi, R. Wagner
Szereplők: Oleg Jankovszkij(wd) (Gorcsakov), Domiziana Giordano (Eugenia), Erland Josephson (Domenico), Patrizia Terreno (Gorcsakov felesége)
1986: Áldozathozatal (Offret – ЖepTBoпpиHoшeHиe), svéd-francia, színes, 149 perc
Zene: J. S. Bach, japán és svéd tradicionális zene
Szereplők: Erland Josephson (Alexander), Susan Fleetwood (Adelaide), Valérie Mairesse (Julia), Allan Edwall (Otto), Gudrun Gisladottir (Maria), Tommy Kjellqvist (a kis ember), Sven Wollter (Victor), Filippa Franzen (Marta)
Napló; ford. Vári Erzsébet; Osiris, Bp., 2002 (Osiris könyvtár. Film) ISBN 963-389-234-1
A megörökített idő; ford. Vári Erzsébet; Osiris, Bp., 1998 (Osiris könyvtár. Film) ISBN 963-379-395-5
szerk.: Zalán Vince: A megragadott idő, Fejezetek a filmesztétikából. Budapest: Múzsák, 233–251. o. (1983). ISBN 963 564 015 3
Andrej Koncsalovszkij–Andrej Tarkovszkijː Az ikonfestő. Andrej Rubljov; ford. Rab Zsuzsa; Gondolat, Bp., 1972
1980: Úton (Tempo di viaggio), olasz, színes, 63 perces dokumentumfilm a Nosztalgia forgatásáról
Rendező: Tonino Guerra, Andrej Tarkovszkij
1988: Rendezte: Andrej Tarkovszkij (Regi Andrej Tarkovskij),[3] svéd, színes, 101 perces dokumentumfilm az Áldozathozatal forgatásáról
Forgatókönyvíró, rendező: Michał Leszczyłowski
1962 – Arany Oroszlán – Leone d'oro (Velencei Nemzetközi Filmfesztivál)
1962 – Legjobb rendező – Golden Gate Award (San Francisco Nemzetközi Filmfesztivál)
1969 – FIPRESCI-díj – (22. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál)
1971 – Legjobb külföldi film – Best foreign film (Francia filmkritikusok szövetsége (SFCC))
1973 – Legjobb külföldi film – Jussi (Jussi fesztivál, Finnország)
1972 – Külön Nagydíj – (25. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál)
1980 – Ökumenikus zsűri díja – (33. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál)
1983 – Közönségdíj – Audience Jury Awards (Special Mention) (Fantasztikus filmek nemzetközi fesztiválja – Fantasporto, Porto)
1983 – Legjobb rendezés díja (Robert Bressonnal megosztva) – (36. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál)
1983 – FIPRESCI-díj – (Cannes-i filmfesztivál)
1983 – Ökumenikus zsűri díja – (Cannes-i filmfesztivál)
1986 – Külön Nagydíj – (39. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál)
1986 – FIPRESCI-díj – (Cannes-i filmfesztivál)
1986 – Ökumenikus zsűri díja – (Cannes-i filmfesztivál)
1986 – Legjobb művészi hozzájárulás díja – Sven Nyqvist – (Cannes-i filmfesztivál)
1986 – Arany szeg – Espiga de Oro (Semana nemzetközi filmfesztivál. Valladolid (SEMINCI))
1987 – Legjobb film – Bästa film (Guldbaggegalan, svéd filmfesztivál)
1987 – Legjobb férfi főszereplő – Erland Josephson – Bästa manliga huvudroll (Guldbaggegalan, svéd filmfesztivál)
1988 – Legjobb nem angol nyelvű film – Best Foreign Language Film (British Academy of Film and Television Arts Awards (BAFTA)
Pavel Florenszkij. Az ikonosztáz. Budapest: Typotex [1988] (2005). ISBN 963-9548-66-9
Gregus Zoltán. Az eszkatológiai képiség Tarkovszkij műveiben, Közelítésben: művészetfilozófiai esszék (pdf), Kolozsvár: KOM-PRESS, 22–45. o. (2002). ISBN 973-9373-35-6. Hozzáférés ideje: 2014. szeptember 9.  Archiválva 2007. szeptember 28-i dátummal a Wayback Machine-ben
Gyürey Vera. Andrej Rubljov, Mozgófénykép: Filmelemzések, coauthors=Honffy Pál. Budapest: Tankönyvkiadó, 263–290. o. (1984). ISBN 963-17-7829-0
Kovács András Bálint, Szilágyi Ákos. Andrej Tarkovszkij, az orosz film Stalkere. Budapest: ELTE (1987). ISBN 963-462-214-3
Kovács András Bálint, Szilágyi Ákos. Tarkovszkij, az orosz film Sztalkere. Budapest: Helikon (1997). ISBN 963-208-478-0
Nemes Károly. Alekszandr Mitta, Gleb Panfilov, Andrej Tarkovszkij, Filmbarátok kiskönyvtára. Budapest: Magyar Filmtudományi Intézet és Filmarchivum (1977)
Paul Schrader. A transzcendentális stílus a filmben: Ozu – Bresson – Dreyer. Budapest: Francia Új Hullám Kiadó (Szerzőifilmes Könyvtár, 2. kötet) (2011). ISBN 978 963 89122 1 3
Fresli Mihály. A két Andrej: Tarkovszkij és Rubljov a filmvásznon. Szombathely: Nyugat-magyarországi Egyetem Savaria Egyetemi Központ Bölcsészettudományi Kar (2012). ISBN 978-963-9871-50-2
Valóságos csodaként hatott, amikor fölfedeztem Tarkovszkij első filmjeit. Hirtelen egy olyan szoba ajtajában találtam magamat, amelyhez addig nem volt kulcsom, pedig mindenképp be akartam jutni oda, és ahol lám ő milyen otthonosan érzi magát. Ez felbátorított és felajzott: valakinek sikerült kifejezni azt, amit én is akartam régóta, anélkül hogy tudtam volna, hogyan tehetném. Tarkovszkij azért a legnagyobb számomra, mert egy új nyelvet teremtett a filmművészetben, amely a maga sajátos módján lehetővé teszi neki, hogy az életet mint külső látszatot, mint álmot ragadja meg.
– Ingmar Bergman, Filmkultúra, 1987/3., 15.o.
↑ A Vigyázz, kígyó! adatlapja a Filmtett.ro oldalon. [2017. augusztus 21-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2017. augusztus 21.)
↑ Filmévkönyv 1998, 254. o.: A film prófétája - Andrej Tarkovszkij rendez (Directed by Andrei Tarkovsky). Címváltozatok?
Arszenyij Tarkovszkij versei a Tükör és a Sztalker című filmekből: Az első találkozások (ПepBыe cBидaHия) (1) illetve Csakhogy ez már nem elég ("Toлbko эToro Maлo" – eredetileg cím nélkül) Fórizs László honlapján
Képek Tarkovszkij környezetéből (orosz szöveggel)
Andrej Tarkovszkij az Internet Movie Database oldalain (angolul)
Five filmmakers. Tarkovsky, Forman, Polanski, Szabó, Makavejev; szerk. Daniel J. Goulding; Indiana University Press, Bloomington–Indianapolis, 1994
Ma senki sem utazik el (1959)
Az én nagy barátom (1961)
ISNI: 0000 0001 2320 4450
Filmművészetportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Andrej_Arszenyjevics_Tarkovszkij&oldid=25180978”
Lefordítandó cikkekre való utalást tartalmazó lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. augusztus 15., 18:08
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.