hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hbs_lat hu hu ceb hu pl hu de hu en war hu hu hu en en hu it hu hu it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs de oc cs hu fr mk cs cs fr cs sk uk wuu cs hbs_lat fr cs en sv da fr oc cs hu ca cs hu de cs hu uk wuu it cs hu fr hu oc mk hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu fr en hu hu eo hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu es hu pt hu it hu es cs hu fr cs cs cs cs cs hu ceb cs cs cs cs cs hu en cs cs cs cs cs hu it cs cs cs cs cs ms ceb cs da cs da cs hu fi cs cs da cs da hu es cs cs uk da cs hu it da cs ru pl cs hu es cs cs da hu cs hu sv cs cs cs cs cs hu fi cs cs ceb it cs sk en cs cs cs cs cs hu fi cs da hbs_lat it cs fr cs fr cs hu en cs fr it de cs hu it da da cs cs cs hu war da cs da cs cs hu fr cs fi cs cs cs hu en da da bg de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu hu fr hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu fr en en en sv hu zh hu ca en en en es hu en it de en ru ru tt hu be en de en en en es en de hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cv nl de am an ar arz en en ne en az ku uz bcl de lt en ru sv bg en ms bn bo br hbs_lat uk ca en mhr id it tr mzn hbs_lat vi cy da de ja fr hsb hi dv el ca eo es et eu ast fa fr fi et hbs_lat nn fr da en fy de ja nds gd lt gn ms gu de ku he hi hbs_lat it tl hy it id en hy es is it ja fr jbo sv ka uz sah en en jv kk ta ko en ku cs it lb ru it it en fr hu lt lv hi en en en ml fa mr ms my mzn ceb it ne ne ie nl nb nb nl fr or ta pa id en pl pms pnb es ps pt io ro vi ru nb bxr zh es jbo en sd hbs_lat si en sk sl en et sq hbs_lat nl en sv hu en ceb ta te en th ceb en en tr oc en it ug fy ur uz fr fi vi tr ceb pl zh xmf he da es zh fr zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. október 21.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk a növényfajról szól. Hasonló címmel lásd még: Kukorica (növénynemzetség).
A Wikifajok tartalmaz Kukorica témájú rendszertani információt.
A Wikimédia Commons tartalmaz Kukorica témájú médiaállományokat és Kukorica témájú kategóriát.
Zea mays 'Ottofile giallo Tortonese'
A kukorica vagy népies nevein tengeri, törökbúza, málé (Zea mays) a perjefélék családjába tartozó, lágy szárú, egylaki, váltivarú, egynyári növény. Magassága akár három méter is lehet, általában a torzsavirágzatán fejlődő szemterméséért termesztjük. Amerikában őshonos, Európába Kolumbusz közvetítésével került. Onnan a 16. században a spanyol, portugál kereskedők vitték, terjesztették el Ázsiába, Afrikába. A hollandok, angolok kezdték termeszteni később Ausztráliában. Ma a legnagyobb területen termesztett szántóföldi növényünk.
4 A kukorica egyedi jellegei
8 Ökológiai és környezet-egészségügyi vonatkozások
Zea diploperennis, vagyis évelő teozinte, a kukorica-ős státusz legvalószínűbb jelöltje
Ez a háziasított növény önmagában szaporodásra képtelen. Magjai nagyméretűek és túl sok van belőlük, ezért a lehulló magvakból kikelő csírák egymást fojtják meg. A termesztett kukorica minden ma létező fajtáját emberi tevékenység (nemesítés) hozta létre. A kukorica ősének tekintetében két alapvető elmélet létezik. Az egyik szerint a Mexikóban és Közép-Amerikában honos egynyári teozinte (Zea mexicana)[m 1] nevű pázsitfűféle az őse. 1959-ben Paul C. Mangelsdorf ettől teljesen eltérő elméletet vetett fel, miszerint minden mai kukorica a pelyvás kukorica azóta kihalt vadon termő fajtájából jött létre. Ezen elmélet szerint az egynyári teozinte is a pelyvás kukorica és a tripsacum nevű pázsitfű hibridizációjával alakult ki. Mangelsdorf 1979-ben az évelő teozinte második faja (Zea diploperennis) felfedezésével módosította elméletét. Eszerint a mai kukoricák és az egynyári teozinte is a pelyvás kukorica és az évelő teozinte hibridizációjával alakult ki.
A mai kukoricák és az egynyári teozinte még mindig könnyen hibridizálhatók. Mindkettő 10 pár homológ kromoszómát tartalmaz. A hibridek termékenyek. Az évelő teozinték közül csak a Zea diploperennis diploid, a többi tetraploid. A tetraploid teozinte és a diploid kukorica hibridje kizárólag triploid lesz, és rendszerint terméketlen.
Az eddig talált legidősebb kukoricamaradványok a Teohuacán-völgy egyik barlangjából kerültek elő, és körülbelül hatezer évesek. A szemek pelyvásak és kis méretűek. A nagyszámú (25000-re tehető) kukoricalelet mellett eddig egyetlenegy teozinte-lelet sem került elő, ezért az egynyári teozinte elmélete nem bizonyítható. Richard S. MacNeish megfogalmazásában: „Egyetlen szem teozinte sincs, amelynél ne találhatnánk idősebb kukoricaszemet, így egyetlen bizonyíték sincs arra, hogy a teozinte fejlődött kukoricává”.
A magyar kukorica szó valószínűleg a szerb és horvát kukuruz szóból származik, amelynek további eredete ismeretlen. Valószínűleg magyar közvetítéssel került a muravidéki (vend) nyelvbe kukurca néven. Ezt a nyelvet a szlovén dialektusai között tartják számon, amelyben azonban a koruza szó ismét horvát hatásra enged következtetni. A növényt egész Közép- és Kelet-Európában hasonlóan nevezik, pl.: ausztriai német Kukuruz, cseh kukuřice, lengyel kukurydza, orosz kykypyзa (kukuruza), román nyelvjárási cucuruz, szlovák kukurica, ukrán kykypyдзa (kukurudza).
Származási helyét Kis-Ázsiának gondolták, mivel feltehetően onnét érkezett Közép-Európába, de John Gerard már 1597-ben tisztázta hogy a "törökbúza" származási helye Amerika.[1]
A korábban elterjedt tengeri elnevezés a 16. század óta használt tengeri búza kifejezésből rövidült le a 19. században. Az elnevezés arra utal, hogy a növény a tengeren túlról került hozzánk. A növény másik gyakori régi neve a törökbúza volt, amelyet az erdélyi magyarok ma is használnak. E név onnan ered, hogy miután a spanyol kereskedők elterjesztették a növényt az Oszmán Birodalomban, az onnan jutott el a magyarlakta területekre.[2] Emellett korábban az indiai búza és szerecsenbúza nevek is előfordultak. Egyes más nyelveken a kukoricát szintén a „búza” vagy „gabona” névvel illetik, amelyhez - többnyire aszerint, hogy egykor melyik országból eredeztették - megkülönböztető jelzőt csatoltak, így például az angol nyelvterület jelentős részén Indian corn (rövidítve corn, eredetileg „indiai gabona” - ma már inkább „indián gabona” értelemben) a francia nyelvterület egy részén blé d'Espagne („spanyol gabona”), blé de Turquie („török gabona”) vagy blé d'Inde („indiai gabona”), olaszul pedig granturco („török búza”). Érdekes, hogy a „török búza” neve törökül misir, azaz „egyiptomi”.
A székely, kalotaszegi, bihari és bánsági nyelvjárásban a kukorica neve málé, csős, csöves, csöves-málé.[3] Az erdélyi magyarok egyébként ugyanígy nevezik a kukoricalisztet („málé” vagy „máléliszt”) és az abból készült édes lepényt („málé”, „málés tészta”, „tejesmálé”), sok helyen pedig a puliszkát is. Más magyar vidékeken inkább csak a kukoricamálé kifejezést használják, ami kukoricalepényt jelent. A szó a román mălai („kukoricaliszt”, „kukoricalepény”) átvétele. Ez eredetileg kölest jelentett, majd ahogy a kukorica átvette a köles helyét az étkezésben, módosult a szó jelentése is. A málé, málé szájú kifejezést a bárgyú emberre is használják, ami a máléval teletömött szájú ember arckifejezéséből veszi az eredetét.[4][5][6][7]
A kukorica nővirágzatát, a bibét és a szokatlanul hosszú bibeszálakat, hétköznapi nevein kukoricabajusznak, kukoricahajnak szokták nevezni.[8]
A kukoricamálé vagy puliszka Magyarországon a 20. század első felének inséges ideiben mindennapi ételnek számított, de második világháborút követően ez az ételfajta szinte eltűnt.[9]
Különleges alakú és színezetű kukoricacsövek Peruból
A kukorica genetikai változatossága alaktanában is visszaköszön. A több ezer különböző típusú és fajtájú kukorica között rendkívüli méret-, alak- és színbeli változatosság látható. Változatosságukat jól szemlélteti méretük. Egyes típusai az egy méteres magasságot is alig érik el, míg Közép-Amerikában 12 m magas növényekről is van tudomásunk.[10] A csövek alakjára, méretére, szemek színére és alakjára is számtalan variáció létezik.
A kukorica csíranövénye a szemtermésből való kikelés után két irányba növekszik. A függőlegesen lefelé növő gyököcskéből (radicula) csíragyökér alakul ki. Ennek tengelye a csak rövid ideig élő főgyökér, ezzel párhuzamosan elkezdődik a mellékgyökerek kifejlődése a szikközépi szárból, a mesocotylból. A szikközépi szár a szemtermés belsejében ívelten hajlik.
Ellentétes irányú a növekedése a rügyecskéből (pumula) kialakuló csírahajtásnak. A növekedés folytán a talajfelszín felett a hajtáskezdemény felszakítja a rügyhüvelyt, így tűnnek elő az első lomblevelek, melyek már fotoszintézisre alkalmasak, megfelelő mennyiségű táplálékkal látják el a növényt, így megszűnik a csíraállapot.
A kukorica gyökérrendszere bojtos mellékgyökérrendszer. A teljes gyökérrendszer optimális körülmények között több mint 2 méter mélyre hatol le, oldalirányban 1-1,5 m növekedésre képes.
Gyökereit elsődleges, illetve járulékos gyökerekre osztjuk az alapján, hogy az adott gyökér kaliptrogén eredetű-e vagy sem. A gyököcskéből kialakuló gyökereket nevezzük elsődleges gyökereknek, a kukorica esetében ez kizárólag a főgyökér, mely a fejlődés korai szakaszában megszűnik működni, így helyét és feladatait a járulékos gyökerek veszik át. A szikközépi szárból eredő gyökerek már korán megkezdik működésüket, tehermentesítve a főgyökeret. A szár földalatti részén lévő szárcsomókból eredő gyökerek nagy jelentőséggel bírnak a növény tápanyag- és vízfelvételében. A járulékos gyökerek harmadik csoportját az ún. harmatgyökerek, vagy támasztógyökerek adják, melyek a szár talajfelszín feletti nóduszaiból erednek, elsődleges szerepük pedig a növények stabilitásának biztosítása, a támasztás, ezenkívül e gyökerek is bekapcsolódnak a víz- és tápanyagfelszívásba.
A kukorica egyedi jellegei[szerkesztés]
A kukorica olyan pázsitfűféle, ami négy növénytani jellegzetességgel írható le:
kalásztengelye (kukoricacső) kemény és tagolatlan;
a kalászkák párokban helyezkednek el;
a szemek a csövön hosszanti sorokba rendeződnek.
A kalászkák kétalakúak, a csövön szemekké, a pollentartó virágokon pedig címerré alakulnak. Fontos jellemzője még az egylakiság.
A kukoricát elsősorban emberi táplálékként és állatok takarmányozására használjuk.
A kukorica bibéje belsőleg elsősorban húgyúti problémákra - hólyaghurut, húgyúti gyulladások, vese eredetű folyadék-visszatartás, vesekő - javasolt. Köszvényre is ajánlott. A kukorica hajszálgyökereit hatásosnak tartják koszorúér-problémák esetén, de ma már ritkán alkalmazzák. Az el nem szappanosítható zsíranyagot ínygyulladás kezelésére tanácsolják. A kozmetikában a kukoricát bőrnyugtató, revitalizáló-, hidratáló- és ránctalanítószerként tartják számon.[11]
A tíz legnagyobb kukoricatermelő ország 2014-ben
1 038 281 035
Nincs megjegyzés = hivatalos adat, U = Nem hivatalos adat, A = Aggregát adat (tartalmaz hivatalos és becsült adatokat is);
Forrás: Food And Agricultural Organization of United Nations: Economic And Social Department: The Statistical Devision
Az amerikai kukoricabogár legnagyobb gondot okozó alakja, a lárva
Fritlégy által okozott kártétel
A kukorica kártevőit gyakorlati szempontból érdemes több csoportra osztani. A kártevők táplálkozási preferenciájának alapján két nagy csoportra oszthatjuk őket. Az egyik csoportba a polifág (sok tápnövényű) szántóföldi kártevők tartoznak, melyek szinte válogatás nélkül fogyasztják a legkülönfélébb termesztett és vad növényfajokat. E fajok nagy része a talajszint alatt, vagy annak közelében viszi véghez kártételét. A legfontosabb ilyen fajok:
vetési bagolylepke (Agrotis segetum)
gyapottok bagolylepke (Helicoverpa armigera)
cserebogárformák (elsősorban a májusi cserebogár (Melolontha melolontha)) pajorjai
pattanóbogár-félék növényevő fajainak lárvái (drótférgek)
mezei pocok (Microtus arvalis)
A másik csoportba azon fajok tartoznak, melyek többé-kevésbé szűken a kukoricára specializálódtak. Ezek között megkülönböztetünk úgynevezett juvenilis, azaz a kukorica fiatal korában károsító, és vegetációs kártevőket, melyek a növény későbbi életszakaszában okoznak problémát. A juvenilis kártevők rendszerint a teljes vegetációs periódusban jelen vannak, de kártételük a kukorica későbbi életszakaszaiban már nem jelentős.
amerikai kukoricabogár (Diabrotica virgifera virgifera)
zöld kukorica-levéltetű (Rhopalosiphum maydis)
egyes nagyvadak (gímszarvas, őz, vaddisznó)
A felsoroltakon kívül alkalmi jelleggel, vagy kisebb jelentőségben még számos állatfaj táplálkozik, melyek akár kisebb-nagyobb károkat is okozhatnak. A szemeskukorica tárolása közben számos raktári kártevő is felléphet, melyek ellen sepeciális védekezési eljárások alkalmazása vezethet eredményre. A kukorica legfontosabb raktári kártevői:
raktári gabonamoly (Nemapogon granellus)
mezei gabonamoly (Sitotraga cerealella)
nagy kenyérbogár (Tenebrioides mauritanicus)
Erőteljes golyvásüszög fertőzés kukoricacsövön
kukorica csíkos mozaik, kórokozó: maize dwarf mosaic potyvirus
kukorica klorotikus foltosság, kórokozó: sugarcane mosaic potyvirus
baktériumos hervadás, kórokozó: Erwinia stewartii
kukoricaperonoszpóra, kórokozó: Sclerophthora macrospora
kukoricarozsda, kórokozó: Puccinia sorghi
golyvásüszög, kórokozó: Ustilago maydis
rostosüszög, kórokozó: Sorosporium holci-sorghi
kukorica szürke gyökér- és szárkorhadása, kórokozók: Macrophomina phaseolina, Rhizoctonia bataticola
diplodiás cső- és szárkorhadás, kórokozók: Diplodia maydis, D. macrospora
kabatiellás szemfoltosság, kórokozó: Kabatiella zeae
nigrospórás szárazkorhadás, kórokozó: Nigrospora oryzae
helmintospóriumos levélfoltosság és száradás, kórokozók: Helminthosporium turcicum, H. carbonum, H. maydis
kukorica fuzáriózisa, kórokozók: Fusarium graminearum, Gibberella zeae, F. moniliforme, G. fujikuroi, F. culmorum
Erős sövényszulák fertőzés kukoricatáblán
Kakaslábfűvel erősen fertőzött kukoricatábla
A kukoricavetések gyomosodási viszonyaira Magyarország tekintetében kiváló képet adnak az Országos Szántóföldi Gyomfelvételezések. A gyomfelvételezések alkalmával az őszi búza gyomnövényei mellett a kukorica nyáreleji és nyárutói gyomviszonyainak értékelése zajlik. Általánosan elmondható, hogy a kukorica életmódjához illeszkedően legnagyobb túlsúlyban a nyárutói egyéves (T4) gyomnövények jelennek meg a kukoricaföldeken. Figyelemreméltó az ürömlevelű parlagfű (Ambrosia artemisiifolia) terjedése, mely faj 50 év alatt a 18. helyről az 1. helyre küzdötte föl magát a nyárutói gyomnövények borítottságát tekintve.
A kukorica nyáreleji gyomnövényei fontossági sorrendben
Ökológiai és környezet-egészségügyi vonatkozások[szerkesztés]
A termesztett kukorica gyökereit pusztító kukoricabogár elleni védekezés egyik útja a Monsanto által nemesített YieldGard (MON 863) nevű hibrid, amely növény maga termeli a kártevője elleni Cry3Bb1 nevű vegyületet. Ezt az eljárást két kritika éri: a kukoricabogarak egyes vélemények szerint egy idő után ellenállóakká válnak a méreggel szemben, másrészt ez a növényfajta sokkal több mérget juttat a környezetébe, mint a permetezéssel védett kukorica.[12][13][14] A Monsanto NK603 nevű hibridjével kapcsolatban az a kritika fogalmazódott meg, hogy egy kísérletben az ezt fogyasztó patkányok között gyakoribbá vált a rák előfordulása.[15] Minden monokultúrában termesztett növény fokozottan kitett a fertőzéseknek, így csak intenzíven, sok energia és növényvédő szer bevitelével védhető. Ennek alternatívája lehet a haszonnövényekből, természeteshez közeli növénytársulásokat kialakító permakultúra.
Berzsenyi-Janosits László - Gonda Béla - Nádudvari Sándor - Virágh István. A kukorica termesztése. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1956)
A. Sz. Sevcsenko. A kukorica – A kukoricatermesztés nemzetközi tapasztalataiból. Budapest: Mezőgazdasági Könyv- és Folyóiratkiadó Vállalat (1960)
Sz. Sz. Andrejenko - F. M. Kuperman. A kukorica élettana – A fejlődés, növekedés, fotoszintézis, ásványos táplálkozás és vízgazdálkodás élettanának vázlata. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1961)
Daniel Lajos. A csemege- és a pattogatni való kukorica termesztése. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1978). ISBN 9632303881
Menyhért Zoltán (szerk.). Kukoricáról a termelőknek. Budapest: Mezőgazdasági Könyvkiadó Vállalat (1979). ISBN 963-230-403-9
Dr. Bánházi Gyula (szerk.). A kukorica betakarítása és feldolgozása. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1981). ISBN 9632310748
Dr. Józsa László. Kukoricatermesztés szilázsnak. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1981). ISBN 963-231-083-7
Dr. Duduk Vendel - Dr. Dósa Jenő. A nagy víztartalmú kukorica energiatakarékos tárolása. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1984)
Dr. Menyhért Zoltán- Lakatos Csaba - Dr. Ángyán József (szerk.). Agroökológiai hatások a kukoricatermesztésben – Az agroökológiai körzetek és a területi fejlesztés. Gödöllő-Szekszárd: GATE-KSZE (1987). ISBN 963-222-014-5
Dr. Győri Zoltán - Győriné Dr. Mile Irma. A kukorica minősége és feldolgozása. Budapest: Szaktudás Kiadó Ház (2002). ISBN 963-9422-38-X
Nagy János. Kukoricatermesztés – Élelmiszer - bioenergia - takarmány. Budapest: Akadémiai Kiadó (2007). ISBN 9789630583299
Győri Zoltán - Győriné Mile Irma. A búza és kukorica minősége és feldolgozása. Budapest: Szaktudás Kiadó Ház (2011). ISBN 9789639935730
A horvát 1 lipáson és az 1983-as 5 forintos emlékvereten is egy kukoricacső képe látható.
Petőfi Sándor: János vitéz (Kukorica Jancsi)
Hollósy Simon: Tengerihántás (1885)
↑ Kép az egynyári teozintéről a conabio.gob.mx (Mexikó) honlapján
↑ Bill Laws 2012: Ötven növény, amely megváltoztatta a történelmet. Budapest, 215; Ennek ellenére a Pallas Nagy Lexikona a mezőgazdasági szócikkben Bertrandon de la Broquière 1433-as útleírásában olyan kenyeret feltételez, mely kukoricalisztből készült volna ("Azon nézettel szemben, mintha a tengeri csak Amerika felfedezése után került volna hazánkba, felhozható, hogy Broquière 1433 körül a Szeged és Becskerek közötti tájékon oly kenyeret ir le, melyből evett, mely valószínűleg kukoricalisztből készült.").
↑ A zsámbéki kukoricalabirintus. [2007. november 10-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. november 11.)
↑ Erdélyi Magyar Szótörténeti Tár
↑ Málé szócikk. In Tótfalusi István: Magyar etimológiai nagyszótár. Budapest: Arcanum Adatbázis. [2001]. = Arcanum DVD Könyvtár, 2. ISBN 9639374121
↑ Murádin László: Nyelvföldrajzi adatok a kukorica szókincséhez.  Nyelv- és Irodalomtudományi közlemények,  XXXII. évf.  1. sz. (1988)
↑ Dr. Kós Károly: Népi földművelés a Mezőségben. adatbank.ro. Erdélyi magyar adatbank (Hozzáférés: 2015. jan. 11.)
↑ Málé. In Erdélyi magyar szótörténeti tár. Gyűjt. és szerk. Szabó T. Attila. Budapest: Akadémiai; Bukarest: Kriterion. 1975–.
↑ Turcsányi Gábor, Turcsányiné dr. Siller Irén: Növénytan 33. A termőlevelek. 2005; HIKelérve: 2008-05-01. Archiválva 2008. március 27-i dátummal a Wayback Machine-ben
↑ Bill Laws 2012: Ötven növény, amely megváltoztatta a történelmet. Budapest, 215.
↑ Karl, J.R. (2013. május 1.). „The maximum leaf quantity of the maize subspecies”. The Maize Genetics Cooperation Newsletter 86, 3. o. [2016. március 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. ISSN 1090-4573. (Hozzáférés ideje: 2015. szeptember 23.)
↑ A természet füvészkertje. Reader's Digest. ISBN 963 956 201 7
↑ GM rezisztens kukoricabogarak Greenfo 2012. szeptember 15.
↑ Ellenállnak a kukoricabogarak a gm kukoricának INDEX 2012.szeptember 14.
↑ A MON 863-ról szóló dokumentumok Darvas Béla ökotoxikológus honlapján
↑ Long term toxicity of a Roundup herbicide and a Roundup-tolerant genetically modified maize Archiválva 2012. szeptember 20-i dátummal a Wayback Machine-ben angol nyelvű dokumentum
George W. Beadle (1980). „The Ancestry of Corn”. Scientific American (1).
Paul C. Mangelsdorf (1950). „The Mystery of Corn”. Scientific American (7).
Paul C. Mangelsdorf (1986). „A kukorica eredete”. Scientific American (magyar kiadás) (10), 60-67. o.
Miért nem emésztjük meg a kukoricát?
Youtube.com UltraHD videó a fajról
Barátcserje ·  Borsmenta ·  Közönséges borostyán ·  Közönséges kutyabenge ·  Közönséges vadgesztenye
Alkalmazásuk csak hagyományokon alapul
Erdei mályva ·  Erdei szamóca ·  Fokföldi muskátli ·  Gyermekláncfű ·  Halvány kasvirág ·  Keskenylevelű kasvirág ·  Közönséges bojtorján ·  Közönséges boróka ·  Közönséges cickafark ·  Kurkuma ·  Máriatövis ·  Papsajtmályva ·  Parlagi ligetszépe ·  Pásztortáska ·  Pelargonium reniforme ·  Rozmaring ·  Sárga tárnics ·  Szúrós csodabogyó ·  Szúrós gyöngyajak ·  Vérontó pimpó ·  Vesetea ·  Veteménybab ·  Vöröslő ligetszépe
Aloé ·  Amerikai viaszbokor ·  Ánizs ·  Ánizsillatú izsópfű ·  Anyarozs ·  Apró szulák ·  Kanadai aranyvessző ·  Közönséges aranyvessző ·  Magas aranyvessző ·  Articsóka ·  Ázsiai gázló ·  Bazsalikom ·  Benedekfű ·  Bíbor kasvirág ·  Borágó ·  Borsikafű ·  Buchu ·  Búzavirág ·  Bürökgémorr ·  Citromfű ·  Citromillatú kakukkfű ·  Csarab ·  Cseresznye ·  Cserszömörce ·  Csicsóka ·  Csikófark ·  Csikorgófű ·  Csillagánizs ·  Csipkebogyó ·  Csombormenta ·  Csukóka ·  Diófa ·  Dúsvirágú ökörfarkkóró ·  Édeskömény ·  Egynyári tisztesfű ·  Eperfa ·  Erdei szamóca ·  Eukaliptusz ·  Európai homoktövis ·  Európai mogyoró ·  Fahéjfa ·  Fehér akác ·  Fehér árvacsalán ·  Fehér fagyöngy ·  Fehér fűz ·  Fehér here ·  Fehér mustár ·  Fehér üröm ·  Fekete áfonya ·  Fekete bangita ·  Fekete bodza ·  Fekete mustár ·  Fekete nadálytő ·  Fekete nyár ·  Fekete peszterce ·  Fekete ribiszke ·  Fekete üröm ·  Fodormenta ·  Fokhagyma ·  Foltos árvacsalán ·  Fűszerkömény ·  Füzike ·  Galagonya ·  Ginzeng ·  Gombernyő ·  Görögdinnye ·  Görögszéna ·  Gyapjas gyöngyajakfű ·  Gyapjas gyűszűvirág ·  Háromszínű árvácska ·  Hársfa ·  Hasznos földitömjén ·  Hegyi árnika ·  Hegyi kakukkfű ·  Homoki szalmagyopár ·  Igazi édesgyökér ·  Illatos ibolya ·  Illatos macskamenta ·  Varjúhájfű ·  Tengeri hínár ·  Izlandi zuzmó ·  Kakaó ·  Kakukkfű ·  Kanadai aranygyökér ·  Kankalin ·  Kapor ·  Kávé ·  Kék golgotavirág ·  Kék indiángyökér ·  Kék iringó ·  Kenderkefű ·  Kerek repkény ·  Kerti izsóp ·  Kerti mák  ·  Kerti ruta ·  Kései margitvirág ·  Keserű pacsirtafű ·  Keskenylevelű ezüstfa ·  Keskenylevelű kakukkfű ·  Kígyószisz ·  Kínai kúszómagnólia ·  Kis ezerjófű ·  Kis meténg ·  Kis vérfű ·  Kóladió ·  Komló ·  Koriander ·  Korpafű ·  Kökény ·  Körömvirág ·  Kövér porcsin  ·  Közönséges aranyvessző ·  Közönséges falgyom ·  Közönséges gyömbér ·  Közönséges gyújtoványfű ·  Közönséges levendula ·  Közönséges medvetalp ·  Közönséges mirtusz ·  Közönséges orbáncfű ·  Közönséges párlófű ·  Közönséges vasfű ·  Kukorica ·  Lándzsás útifű ·  Lenmag ·  Libapimpó ·  Lopótök ·  Lómenta ·  Lucerna ·  Madárberkenye ·  Madársóska ·  Majoránna ·  Málna ·  Martilapu ·  Maté ·  Mecsekifű ·  Medvehagyma ·  Menta ·  Mezei cickafark ·  Mezei iringó ·  Mezei katáng ·  Mezei menta ·  Mezei szil ·  Mezei zsurló ·  Mirha ·  Molyhos ökörfarkkóró ·  Nagy csalán ·  Nagyezerjófű ·  Napraforgó ·  Narancs ·  Nehézszagú gólyaorr ·  Nemes babér ·  Nemes májvirág ·  Nyírfa ·  Nyúlszapuka ·  Orvosi angyalgyökér ·  Orvosi füstike ·  Orvosi kálmos ·  Orvosi kecskeruta ·  Orvosi lestyán ·  Orvosi macskagyökér ·  Orvosi medveszőlő ·  Orvosi pemetefű ·  Somkóró ·  Szappanfű ·  Orvosi székfű ·  Orvosi szemvidító ·  Orvosi tisztesfű ·  Orvosi tüdőfű ·  Orvosi veronika ·  Orvosi ziliz ·  Orvosi zsálya ·  Ökörfarkkóró ·  Örökzöld törpetölgy ·  Örménygyökér ·  Őszi margitvirág ·  Őszi vérfű ·  Pacsirtafű ·  Páfrányfenyő ·  Palástfű ·  Papaja ·  Paprika ·  Pasztinák ·  Petrezselyem ·  Pipacs ·  Porcikafű ·  Porcsin keserűfű ·  Rebarbara ·  Réti legyezőfű ·  Réti ördögharaptafű ·  Réti palástfű ·  Ribiszke ·  Sáfrány ·  Sáfrányos szeklice ·  Sarlós gamandor ·  Sármányvirág ·  Sédkender ·  Sóskaborbolya ·  Szagos müge ·  Szappanfű ·  Szárcsagyökér ·  Szarkaláb · Százszorszép ·  Szeder ·  Szegfűbors ·  Szegfűszeg ·  Szelídgesztenye ·  Szenna ·  Szurokfű ·  Tarackbúza ·  Tárkony ·  Tárkonyüröm ·  Tavaszi kankalin ·  Tea ·  Tejoltó galaj ·  Tölgy ·  Tövises iglice ·  Tőzegáfonya ·  Turbolya ·  Tyúkhúr ·  Útifű ·  Vadcseresznye ·  Vadrózsa ·  Vadsóska ·  Varjútövis ·  Vérehulló fecskefű ·  Vérfű ·  Vidrafű ·  Virágos kőris ·  Vízi menta ·  Vörös acsalapu ·  Vörös áfonya ·  Vörös lóhere ·  Vörös ribiszke ·  Vöröshagyma ·  Zamatos turbolya ·  Zeller ·  Zsálya
PfaF: mays Zea mays
Biológiaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Kukorica_(növényfaj)&oldid=24317277”
Taxonok from paraméter nélkül
Taxonok több mint 20 taxonazonosítóval
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. október 21., 18:35
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.