hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu de hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu de en hu hu hu en hu de de hu hu de hu hu hu hu hu hu de de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A cukor történetének és gyártásának szentelt berlini cukormúzeum a világ legrégebbi ilyen típusú múzeuma; 1904-ben nyitották meg. A Német Technikai Múzeum részeként működik, és 2012-ig Berlin Wedding nevű negyedében, az Élelmiszer-technológiai Intézetben (Institut für Lebensmitteltechnologie) helyezkedett el. 2012. november 5-én Kreuzbergbe költöztették, újbóli megnyitása 2015-re várható.[1]
A Wikimédia Commons tartalmaz Cukormúzeum témájú médiaállományokat.
2.7 Nincs alkohol cukor nélkül
Berlin fontos szerepet játszott az európai cukorgyártás történetében, ugyanis itt kísérletezett Andreas Marggraf a répacukor gyártásával 1747-ben, és tanítványa, Franz Carl Achard, aki elsőként állította elő 1783-ban.[2][3] 1799-ben bemutatta a terméket III. Frigyes Vilmos porosz királynak, aki anyagi támogatást nyújtott neki a cunerni (ma Konary, Lengyelország) cukorgyár felállításához, amely 1801-es alapításával a világ első répacukorgyára lett.[3][4] 1867-ben Carl Scheibler vezetésével cukorkutató laboratóriumot alapítottak Berlinben. Ennek az utódja, a Cukoripari Intézet (Institut für Zuckerindustrie) 1904. május 8-án nyílt meg, és egyúttal megnyitotta az épület második emeletén található cukormúzeumot is.[3][5] A múzeum alapítójának Edmund Oskar von Lippmannt tartják.[6] 1945-ben a múzeum Berlin városáé lett, majd 1978-ban a Berlini Műszaki Egyetem tulajdonába került.[3] 1988-ban a Német Demokratikus Köztársaság állami múzeumává lett,[7] és egy felújítást követően 1989. szeptember 22-én nyílt meg újra. 1995. november 1. óta a Német Technikai Múzeum részeként működik.[3] 2012 novemberéig a múzeum eredeti épületében volt található Berlinnek a cukoriparhoz köthető negyedében, Weddingben.[8]
A cukor történetének és gyártásának 450 négyzetméternyi helyt adó múzeumot évente mintegy húszezren látogatják[9]
A múzeum állandó kiállításai hét téma szerint vannak csoportosítva:
Ez a rész a cukornád biológiáját és történetét mutatja be kezdve attól, hogy Melanéziában több mint 10 000 éve használták táplálékként egészen a Hispaniola szigeti cukorfinomításig.[10] A kiállításon betakarító gépek és cukorfinomító berendezések láthatók, illetve tájékoztatás a cukornád kártevőiről.
Mivel a karibi szigetvilágban az éghajlat kifejezetten alkalmas a cukornád termesztésére, a 16. századtól fogva a cukor a gyarmatok fő termékévé vált. A jogszabályok tiltották vagy megnehezítették a gyarmatokon történő cukorfinomítást, így azt Európába szállították. A kiállítás bemutatja a szállításra használt hajók modelljét, valamint a fő cukorkereskedelmi központok (Antwerpen, Amszterdam, Bordeaux, Hamburg és London) fejlődését, valamint az ültetvényeken és a cukorfinomítókban található nehéz körülményeket.[11] Az európai cukorfinomítókban a cukorgyártás úttörői vendégmunkások voltak, Angliában főleg németek, akikről úgy tartották, hogy keményen dolgoznak, jó a humoruk, és bírják a hőséget.[8]
Karikatúra, amelyen III. György brit király az 1791-es rabszolgaság-ellenes kampány cukorbojkottján gúnyolódnak
A megnövekedett európai cukorkereslet és ebből következően az ültetvények fokozott munkaerőigénye oda vezetett, hogy a bennszülöttek majdnem teljesen kipusztultak, és a cukorgyártás az afrikai rabszolgáktól függött. Becslések szerint 1500-1850 között mintegy húsz milliónyi embert szállítottak erőszakkal Amerikába. A rabszolga-kereskedelem rész a rabszolgahajókon uralkodó embertelen körülményeket mutatja be, és betekintést nyújt az újvilágban dolgozók életébe.[12] Az európai cukorkereslet, illetve a Nyugat-Indiákon elérhető nyereség olyan nagy volt, hogy a répából történő cukorgyártás megkezdéséig a rabszolga-ellenesség hívei nem tudtak eredményeket elérni. Angliában például a rabszolga-kereskedelmet (de nem magát a rabszolgaságot) az 1807-es Slave Trade Act tiltotta meg.[4][13]
A répacukor felfedezése következtében a cukor Berlinben luxuscikkből általánosan használt termékké vált. A kiállítás ezen részében található a világ első répacukor gyárának (1801) a makettje, amely bemutatja a technológiai- és munkafeltételeket. Egy 14 részes dioráma pedig a répából történő cukorgyártás lépéseit mutatja be, ahogy az 1920 körül történt.[8] Clara Elisabeth Fischer 1903-ban készült nagy méretű festményén az az elképzelt jelenet látható, ahol Franz Carl Achard, a répacukor feltalálója süvegcukor formájában bemutatja találmányát III. Frigyes Vilmos porosz királynak. A valóságban Achard elküldte a királynak a répából készült cukrot.[14][15][16] A ma ismert összes cukorrépa fajta azokból a növényekből származik, amelyet Achard húsz éven keresztül nemesített Kaulsdorfban.[17]
Az iparosítás előrehaladtával a cukor alapvető fogyasztási cikké vált Németországban. A múzeumnak ez a része bemutatja a német cukorgyártás területi megoszlását, a répatermesztés és feldolgozás fejlődését, illetve a melléktermékek (például a melasz) felhasználását.[18]
Ezüst cukortartó, 1810 körül
A kiállításnak ez a része a cukrot a fogyasztók oldaláról mutatja be a 18- századtól kezdve, amikor a használata státusszimbólumot jelentett egészen az általános elterjedéséig.[19] Az egyik kiállítótérben porcelánból és nemesfémekből készült cukortartók láthatók abból a korszakból, amikor a cukor nagyon drága terméknek számított.[20] A kiállítás bemutatja a cukor és az egészséges táplálkozás összefüggését, kitér az alternatív édesítőszerekre, de ábrázolja azt az alapvető szerepet is, amelyet a cukor játszik az állatok és növények energiaellátásában.[19]
Nincs alkohol cukor nélkülSzerkesztés
A cukortartalmú folyadékokat legalább hétezer éve használják alkohol (etanol) előállítására. A múzeumnak ez a része bemutatja a cukor felhasználását a bor, sör és desztillált szeszek előállításában, kezdve a sumerekkal, akik hatezer évvel ezelőtt sört főztek.[20][21]
A Brandenburgi kapu cukorból készült makettje
Zuckermotive auf Briefmarken (Cukormotívumok postabélyegeken), 1991. május 6. – július
Zuckergefäße und Zuckergeräte aus Silber (Ezüst cukortartók és eszközök), 1993. június 10. – 2001. június közepe
Das Zuckerbankett zur Jülicher Hochzeit in Düsseldorf 1585 (A cukorbankett az 1585-ös Jülich-esküvőn Düsseldorfban): 1998. október 11. – 1999. március 11.
Brause – Limo & Co: cukrozott italok a 20. század fordulóján, 1999. május 3. – 2000. február 10.
Mit Landesväterlicher Freude vernommen – Rübenzucker in Preußen (Honatyai örömmel fogadva – répacukor Poroszországban): 2001. szeptember 22. – 2002. február 17.
Süßes Berlin – Zuckerbauwerke (Édes Berlin – cukorépítmények): berlini épületek és műemlékek cukorból készült makettje, 2002. július 4. – 2003. július 22.
Andere Saiten aufziehen (Újrahúrozás): Achard kísérletei a születésének 250. évfordulója tiszteletére, 2003. augusztus 30. – 2004. június 20.
Zwischen Rübe und Kristall (Répa és kristály között): a cukor fizikai és kémiai vizsgálata, 2005. augusztus 25. – 2007. szeptember 2.
↑ Zucker-Museum. www.sdtb.de (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ History. Zucker Museum. [2014. május 8-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2014. április 23.)
↑ a b c d e Festveranstaltung zum 100jährigen Bestehen des Berliner Institut für Zuckerindustrie. www2.tu-berlin.de. Berlini Műszaki Egyetem (2004. nov. 23.) (Hozzáférés: 2015. márc. 14.) arch
↑ a b Preußen und Rüben. Der Spiegel, (1981. szept. 28.)
↑ (cím nélkül) . Sugar Journal, LXIII. évf. (2000) 6. o.
↑ Zucker-Museum. www.sdtb.de (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ Sugar Museum: The Site. www.erih.net. Ipari Örökségek Európai Útvonala (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ a b c Tom Wolf: Süße Geschichte. Die Tageszeitung, (2005. feb. 28.)
↑ Specialities Fit for an Exhibition: Museums Give Insight into the German Food Culture. www.goethe.de. Goethe Institut (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.)
↑ Das Zuckerrohr. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ Kolonialzucker. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ Sklavenwirtschaft. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ Junius P Rodriguez: The Historical encyclopedia of world slavery. (hely nélkül): ABC-CLIO. 1997.
↑ Rübenzucker und Preussenkönig. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2011. júl. 8.) arch
↑ Hans Heinrich Mauruschat: Preise und Verbrauch des Kolonialzuckers im vorindustriellen Europa. Berlin: Technical University of Berlin. 1985. 119. o. = Schriften aus dem Zucker-Museum, 21. ISBN 978-3-7983-1001-8
↑ Ulrike Bleicker: Museen in Berlin. Ein Führer durch über 80 Museen und Sammlungen. München: Prestel. 1987. 338. o.
↑ Preußen – Wiege des Rübenzuckers. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ Zuckergewinnung. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ a b Was wäre die Welt ohne Zucker? www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
↑ a b Andreas Walter: The Berlin Sugar Museum. www.uksucrologistsclub.org.uk. UK Sucrologists Club (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.)
↑ Ohne Zucker kein Alkohol. www.sdtb.de. Zucker-Museum (Hozzáférés: 2014. ápr. 23.) arch
Ez a szócikk részben vagy egészben a Sugar Museum (Berlin) című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Ez a szócikk részben vagy egészben a Zucker-Museum című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Hubert Olbrich. Zucker-Museum: anläßlich der Wiedereröffnung am 22. September 1989. Schriften aus dem Zucker-Museum. Berlin: Zucker-Museum, 1989. OCLC 602985912
Hermann Dressler and Hubert Olbrich, eds. Zucker-Museum im Berliner Zucker-Institut: Katalog. Beiträge zur Entwicklungsgeschichte der Zuckerwirtschaft und der Zuckerindustrie 5. Berlin: Institut für Zuckerindustrie, 1975. OCLC 636638403
Németország-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Cukormúzeum_(Berlin)&oldid=25185116”
Utoljára szerkesztve 2022. augusztus 17., 11:32-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. augusztus 17., 11:32
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.