hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar en az ru bg ca hbs_lat de el eo es et eu fa fi fr lt he hbs_lat hy hy id it ja ka kk ko it lt lv en nl nb ta pl pnb pt ro ru hbs_lat sk sq hbs_lat sv tr fy ur zh zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
San Stefanó-i béke – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. május 10.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Nagy-Bulgária határai a San Stefanó-i béke alapján
Az aláírás színhelye, a Simeonoglou-ház Yeşilköy-ben
1878. március 3. (Gergely-naptár sz.)
A Wikimédia Commons tartalmaz San Stefanó-i béke témájú médiaállományokat.
A San Stefanó-i béke az 1877–1878-as orosz-török háborút zárta le. Az Isztambul közelébe érő orosz csapatokat az angol flotta eltántorította a város bevételétől, és a két fél 1878. január 31-én fegyverszünetet kötött. A más nagyhatalmak nélkül kötött békeszerződést március 3-án (Julián naptár szerint február 19-én) írták alá a törökországi San Stefanóban, létrehozva Nagy-Bulgáriát, és korlátlan orosz befolyást biztosítva a Balkánon. A nagyhatalmak heves ellenzése miatt az itt megvont határokat a berlini kongresszuson újrarajzolták.[1]
Az 1876-ban Szerbia, Bulgária és Montenegró fellázadt a török uralom ellen, amibe 1877-ben az Orosz Birodalom beavatkozott, kirobbantva az orosz–török háborút. A harcok az orosz haderő győzelmét hozták, és a seregek megközelítették a török fővárost is, azonban a brit flotta térségbe vezénylése visszakozásra késztette II. Sándor orosz cárt. A török szultán, II. Abdul-Hamid fegyverszünetet ajánlott, amit a két fél 1878. január 31-én kötött meg.[1] Március 3-án San Stefanóban Nyikolaj Pavlovics Ignatyjev isztambuli orosz követ és Mehmed Esad Saffet pasa török külügyminiszter békét kötöttek a nagyhatalmak megkérdezése nélkül, a határok kijelölésénél figyelmen kívül hagyva az Osztrák–Magyar Monarchiával kötött titkos budapesti egyezményt is.[2]
Montenegró területét kétszeresére növelte, volt oszmán területek odacsatolásával.
Szerbia független állammá vált, megkapta Novi Pazar és Niš városokat.
A Román Királyság független állammá vált, megkapta Észak-Dobrudzsát.
Megalakult Bulgária, amelyhez hozzácsatolták Makedóniát és az Égei-tenger északi partvidékének egy részét is (Nagy-Bulgária).[1]
A törököket 1300 millió rubel hadisarcra kötelezték, az oroszok ennek biztosítására megszállták Batumit és Karst.[2]
A Boszporusz nemzetközi vízi úttá vált.
A békeszerződés függeléke, amely Szerbia területi változásait mutatja
Az új Bolgár Fejedelemség határai
Oroszország területi gyarapodása a Kaukázusban
A többi nagyhatalom hevesen ellenezte az egyoldalú békét, és a Monarchia és a Német Birodalom nyomására az oroszok lemondtak bizonyos előnyökről. A júniusban megtartott berlini kongresszuson Nagy-Bulgáriát három részre vágták, leválasztva többek között Kelet-Ruméliát, autonóm török területként.[1]
Március 3-a 1990 óta Bulgária nemzeti ünnepe.[3] A bolgár nacionalizmus fő célja a következő évtizedekben a San Stefanó-i békében megszabott határok visszaszerzése, Nagy-Bulgária visszaállítása volt.[4]
A keleti ügyekre vonatkozó okmányok. St. Stefanoi előleges béke / A congressus jegyzőkönyvei és berlini szerződés; Állami Ny., Bécs, 1878
Diószegi István: Ausztria-Magyarország és Bulgária a San Stefanó-i béke után. 1878–1879; Akadémiai, Bp., 1961 (Értekezések a történeti tudományok köréből)
↑ a b c d Tarján M. Tamás: 1878. január 31. Fegyverszünet az orosz–török háborúban. RubicOnline. (Hozzáférés: 2014. január 30.)
↑ a b c san-stefanói béke. Magyar katolikus lexikon. (Hozzáférés: 2014. január 30.)
↑ Bulgária felszabadul a török uralom alól. Múlt-kor, 2004. szeptember 13. (Hozzáférés: 2014. január 30.)
↑ Bulgária fájdalmas békéje. Szent Korona Rádió. (Hozzáférés: 2014. január 30.)[halott link]
Nagyhatalmak diplomáciája 1871 és 1913 között
Három császár egyezménye (1873)
San Stefanó-i béke (1878)
Három császár szövetsége (1881)
Nyolc nemzet szövetsége(wd) (1900)
Entente cordiale (Brit–francia szövetség, 1904)
Antant (Hármas antant, 1907)
Japán–koreai annexiós egyezmény (1910)(wd)
Első búr háború (1880–81)
Első kínai–japán háború (1894–95)
Német flottatörvények (1898, 1900)
Második búr háború (1899–1902)
A Dreadnought vízre bocsátása (1906)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=San_Stefanó-i_béke&oldid=23855466”
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2018 novemberéből
Lefordítandó cikkekre való utalást tartalmazó lapok
Lapok láthatatlanná vált wd sablonnal
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. május 10., 17:32
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.