hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu en fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu en hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu en hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu de en oc pl sk de en en fr pl sk fr hu en hi en ru uk hu en ru pl uk de hu en ru pl bg ru es en fr zh sv ru hbs_lat en hu es en en sv en fr pl nb fr nl en zh pl ru en hu en he pt ca ru hu en fr pl sv fr hu en de en id fr hu en fr pl ru de hu en fr en ca fr hu hu sv fr pl ru fr hu de pl zh ru de hu fr pl es en en hu fr en it fr en hu fr hbs_lat en sv uk pt fr fr en fr ru hu fr de en fr pl hu fr de pl fr ru hu fr zh en fr fr hu fr he pl de uk hu fr pl zh de en hu fr de en nb en hu en ru en ru en hu en de en de de es en ru en de en hu de sk fr ru de en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat pl hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu cs en hu hu hu cs fr en hu hu cs nb es hu hu cs en hu hu hu cs en es hu hu cs en hu hu hu da en hu hu hu cs de hu hu hu cs nl en hu ga cs de hu hu sk cs es hu hu sk cs en hu hu hu cs fr es hu hu cs hu hu hu hu cs en hu hu hu en hu hu hu hu cs hu en hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu en hu cs hu hu en hu cs hu hu hu da hu da hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu en hu cs hu hu hu cs hu en hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu en hu hu cs hu hu hu en cs hu hu hu hu cs hu en hu hu cs hu hu hu da hu hu hu hu cs hu en hu hu da hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu da hu en hu wuu da hu hu en hu en da hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu cs hu hu hu da hu en hu hu fi hu hu hu ru hu hu hu hu it hu hu hu hu da hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu en hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Észak-atlanti Szerződés Szervezete – Wikipédia
Az Észak-atlanti Szerződés Szervezete, rövidítve NATO (angolul North Atlantic Treaty Organisation, franciául Organisation du Traité de l’Atlantique Nord, OTAN) katonai egyesülés, 30 észak-amerikai és európai ország szövetsége, amelyet a második világháború után, 1949. április 4-én alapítottak Washingtonban. A szervezet célkitűzéseit az Észak-atlanti Szerződés foglalja magában, amelynek értelmében a tagállamok minden politikai és katonai eszközt igénybe vesznek a tagországok szabadságának és a biztonságának megőrzése érdekében. Hivatalos nyelvei az angol és a francia.
A Wikimédia Commons tartalmaz NATO témájú médiaállományokat.
A NATO a hidegháborús fegyverkezési verseny egyik közvetlen eredménye. Napjainkban a tagországok határain túl is végez békefenntartói feladatokat.
Magyarország – Csehországgal és Lengyelországgal közösen – 1999-ben vált a NATO tagjává.
1.3 Franciaország konfliktusa a szövetséggel
1.4 Szembenállás a Varsói Szerződéssel
2.5 Kalózkodás elleni hadművelet az Ádeni-öbölben
3.2 Békepartnerség (a tagság nem cél)
A kétpólusú Európa térképe a második világháború után
1945-ben, a második világháború lezárulta után a nyugati-európai országok a hosszú konfliktusban kimerültek, emiatt rendkívül gyorsan és drasztikus mértékben kezdték el leépíteni költséges hadseregeiket. Ezzel szemben a rivális Szovjetunió megerősödve került ki a háborúból és az általa megszállt kelet-európai országokban sorra Moszkvához hű kommunista kormányok jöttek létre. Ahogy fokozódott a két tömb közötti szembenállás, létrejött a vasfüggöny és a nyugati államokban is aktivizálódtak a kommunista pártok.[1]
Hogy a szovjet előretörést megállítsa és ellensúlyozza a kontinensen, az Egyesült Államok a Truman-doktrína részeként 1948-ban létrehozta a Marshall-tervet, ami jelentős segítséget nyújtott az amerikai érdekszférához tartozó országoknak gazdaságuk helyreállításában. Ezzel egyidőben megkezdődött a térség katonai erejének visszaállítása is és egy nyugati védelmi szövetség létrehozása. Ennek első lépéseként az Egyesült Királyság és Franciaország 1947-ben megkötötte a dunkerque-i szerződést, amely még elsősorban Németország ellen irányult, majd 1948-ban a brüsszeli szerződésben a kollektív védelmet kiterjesztették Belgiumra, Hollandiára és Luxemburgra is.[2] A lépést a Truman vezette amerikai kormányzat is támogatta. A nyugat-európai kormányok számára ugyanakkor hamar világossá vált, hogy egy erősebb katonai szövetség létrehozására van szükség. Eközben az USA, Kanada és az Egyesült Királyság között is titkos tárgyalások indultak meg, mivel a három állam nem bízott benne, hogy az ENSZ fenn tudja tartani a globális békét. A NATO alapokmányának, az Észak-atlanti Szerződésnek aláírására végül 1949. április 4-én került sor Washingtonban.[3] A 12 aláíró ország az USA, Kanada, az Egyesült Királyság, Franciaország, a három Benelux állam mellett Olaszország, Portugália, Norvégia, Dánia és Izland voltak. A dokumentum 5.cikkelye garantálta, hogyha egy külső állam megtámadja valamelyik tagországot, a szövetség összes tagja csatlakozik a harchoz.[4][5]
A NATO-n belül komoly vitákat váltott ki Nyugat-Németország csatlakozásának kérdése. Sok tagállam az ország világháborúkban betöltött szerepe miatt veszélyesnek találta a németek újbóli felfegyverzését, ugyanakkor egyértelművé vált, hogy a terület kulcsfontosságú a szovjetekkel szembeni védekezés szempontjából. A német vezetéssel a katonai szövetség végül az 1954-es párizsi szerződésben egyezett meg, amelynek következményeképp véget ért az ország katonai megszállása. A következő évben a NATO felvette tagjai közé Nyugat-Németországot, a lépésre válaszul a Szovjetunió és csatlós államai alig egy héttel később létrehozták a Varsói Szerződést. Németország szó szerint a semmiből építette újjá hadseregét, a Bundeswehrt és nagy számú külföldi hadtestek is érkeztek az országba, így a hidegháború végén már 900 000 katona állomásozott a területen.[6][4]
1958 után Franciaország kapcsolata megromlott a NATO-val. Az ország elnöke, Charles de Gaulle hevesen kritizálta a szervezetet, elsősorban az USA vezető szerepét bírálta, és a közös katonaságban a francia szuverenitás megsértését látta. Az ország vezetése kijelentette, hogy nem szeretnének egy másik országért háborúba menni egy konfliktus esetén. 1966-ban Franciaország hivatalosan kilépett a NATO közös parancsnokságából, a szervezet székhelye átkerült Párizsból Brüsszelbe és a nemzetközi erők is elhagyták az állam területét. A franciák végül nem léptek ki a szövetségből, a kapcsolat később rendeződött és 2009-ben ismét csatlakoztak a közös parancsnoksághoz.[7]
Török katonák egy 1981-es NATO hadgyakorlaton
A NATO fennállásának legfontosabb célja a hidegháború során egy potenciális európai szovjet invázió megakadályozása volt. A kommunista blokk védelmi egyezménye, a Varsói Szerződés 1955-ben jött létre és szárazföldi erői eleinte jelentősen felülmúlták az Észak-Atlanti Szerződés európai tagországainak haderejét, ezért elsősorban az Egyesült Államok nukleáris elrettentő erejére támaszkodott a védelem. Ezt kiegészítve 1957-ben megkezdődött a nukleáris robbanófejek telepítése Európába is. Ezeknek a bombáknak a kezelése úgynevezett kettős vezérlésű rendszerben működött, egy ellenséges támadás esetén mind az Egyesült Államok, mind a fegyvernek otthont adó ország megvétózhatta a bomba bevetését. Nagy-Britannia saját atomfegyvereit beépítette a NATO tervezési struktúrájába, a szintén atomhatalom Franciaország azonban külön kezelte fegyvereit.
A holland honvédelmi miniszter, Wim van Eekelen üdvözli az országba érkező amerikai katonákat 1987-ben
A nukleáris védelem kiépítésével egyidőben megkezdődött a hagyományos tengeri és szárazföldi hadsereg fejlesztése is. 1950 szeptemberében a NATO Katonai Bizottsága ambiciózus tervet jelentett be, amelynek célja 96 hadosztály felállítása volt, ebből végül 35 hadosztály jött létre. Hogy a tagországok fegyveres erői összehangoltan tudjanak működni, nagy hadgyakorlatok kezdődtek, ezek közül az 1952-es Mainbrace-hadművelet volt az első, a gyakorlaton 200 hajó és 50 000 katona vett részt.[8] 1952-ben csatlakozott a szövetséghez Görögország és Törökország is, így egy hosszabb folyamat során a két ország hadseregét is beintegrálták a közös parancsnokság alá. 1974-ben Törökország inváziót indított a Görögországgal szövetséges Ciprus ellen, a konfliktus során a két NATO tagállam katonái közvetlenül is összecsaptak egymással. A katonai szövetség 5-ös cikkelye nem lépett életben a helyzetben mivel a törökök támadó háborút folytattak. Az észak-atlanti szövetség nem vett részt a Falkland-szigeteki háborúban sem, ugyanis a szigetcsoport a Ráktérítőtől délre fekszik, így védelme az alapító okmány szerint nem tartozik a NATO hatáskörébe.
A két nagy szembenálló blokk közötti feszült patthelyzet az egész hidegháború során fennállt, az 1960-as években, a berlini fal felépülésének időszakában kiélesedett a feszültség, majd a '70-es évek enyhülésének köszönhetően egy időre alábbhagyott egy nukleáris háború kitörésének veszélye. Az indulatok az 1979-es afganisztáni szovjet invázió és Ronald Reagan amerikai elnök 1980-as megválasztása után ismét fellángoltak (kis hidegháború), azonban 1985-től kezdve Gorbacsov politikai és gazdasági reformjai enyhítették a feszültséget és végül 1990-1991-ben a Szovjetunió felbomlott. A legfontosabb alkotó állam megszűnésével a Varsói Szerződés is felbomlott, így a NATO maradt az egyetlen nagy katonai hatalom a világon. A szovjetekkel való megbékélés részeként aláírták a CFE-szerződést, amelyben korlátozták az Európában állomásozó katonák létszámát. Németország újraegyesült és a Németországra vonatkozó végleges szabályozásról szóló szerződés értelmében az ország keleti fele is a NATO része lett.
Román katonák vesznek részt a Békepartnerség hadgyakorlatán az Egyesült Államokban 1998-ban
A kétpólusú világrend megszűnésével a nyugati országokban felmerült a kérdés, hogy a katonai szövetség létezésének továbbra is van e létjogosultsága. A NATO-ban változások indultak el, a katonai szerep mellett hangsúlyossá vált a politikai összefogás is és a szervezet új céljává az európai stabilitás és béke fenntartása vált. Ennek a folyamatnak a részeként jó kapcsolatok kiépítésére törekedtek a posztszovjet államokkal, létrehozták a Euro-atlanti Partnerségi Tanácsot és a Békepartnerséget, amelyek egyrészt teret adtak a NATO és nem NATO országot közötti kommunikációnak és bizalomépítésnek, másrészt közös tréningeket, hadgyakorlatokat szerveztek. Ezzel egyidőben fontossá vált az instabilabb európai országokban zajló békefenntartás is, ennek az irányelvnek az értelmében vett részt a szövetség a Jugoszlávia felbomlásakor kirobbant délszláv háborúban. 2001 szeptember 11-én először és eddig egyetlen alkalommal lépett érvénybe az 5-ös cikkely, amikor súlyos terrortámadás érte az Egyesült Államokat, és a NATO országai közösen kezdtek terrorista szervezetek elleni akciókat a Közel-Keleten és Észak-Afrikában.
Brit légvédelmi rendszer Észtországban, 2016
1997. július 8-án a NATO meghívta Csehországot, Magyarországot és Lengyelországot a szövetségbe, így azok 1999. március 12-én csatlakoztak. 2004. március 29-én csatlakozott Szlovákia, Szlovénia, Észtország, Lettország, Litvánia, Bulgária és Románia. A 2008-as bukaresti csúcstalálkozón meghívták a Szövetségbe Albániát és Horvátországot, melyek 2009. április 1-jén csatlakoztak a NATO-hoz. 2015. december 2-án a NATO külügyminiszterei meghívták Montenegrót, hogy csatlakozzon az észak-atlanti szervezetbe, mely 2017. június 5-étől a NATO huszonkilencedik tagállama lett.[9] Észak-Macedónia 2018. július 11-én kapott meghívást a NATO-tól, majd 2020. március 27-én vált a szervezet teljes jogú tagjává. Miután Oroszország 2022. februárjában megtámadta Ukrajnát, Svédország és Finnország napirendre tűzte a döntést a csatlakozási szándékuk jóváhagyásáról.[10] [11] 2022. május 18-án Finnország és Svédország hivatalosan benyújtotta a csatlakozási kérelmét.[12]
A hidegháború során a NATO egyes tagállamai vettek részt háborúkban, de maga a szövetség nem. A Szovjetunió felbomlása után azonban hangsúlyossá vált a NATO békefenntartó és stabilizáló szerepe, így a tagországok haderői számos missziót hajtottak végre a NATO égisze alatt, legtöbbször polgárháború sújtotta területeken. Ezekben a hadműveletekben magyar egységek is részt vettek, jelentősen növelve hazánk elfogadottságát és presztízsét a szövetségben.
Az amerikai haditengerészet EA–6B repülőgépe Boszniában
1992-ben kitört a délszláv háború legvéresebb szakaszaként ismert boszniai háború. Az egyre romló helyzet hatására az ENSZ Biztonsági Tanácsa elrendelte egy repüléstilalmi zóna létrehozását Bosznia-Hercegovina középső területei felett. A légtérzárat a NATO légiereje tartatta be a Deny Flight hadművelet keretében. A szövetség katonái 1994-ben vettek először részt összecsapásban, amikor a banja lukai incidens során lelőttek 4, a tiltott légteret megsértő boszniai szerb repülőgépet.[13] A szervezet feladata volt a Jugoszláviát sújtó fegyverembargó és szankciók betartatása is, és a srebrenicai mészárlás után részt vettek a boszniai szerb csapatok bombázásában is a Megfontolt Erő (Deliberate Force) hadművelet során. 1995-ben a daytoni egyezménnyel lezárult a háború, ennek keretében mintegy 60 000 NATO katona érkezett békefenntartónak a térségbe.[14]
Német KFOR katonák Koszovóban
1998-ban kitört a koszovói háború, amelynek során a terület albán lakossága a Szerbiától való elszakadást szerette volna elérni. A felkelésre válaszul a Milošević vezette Jugoszlávia (ami ekkor csak Szerbiából és Montenegróból állt) az albánok elűzését tűzte ki célul. Az atrocitásokra válaszul a NATO 1999-ben közbeavatkozott és az Allied Force hadművelet keretében bombázásokat hajtott végre Szerbiában.[15] A csapások hatására a szerb vezetés elfogadta az ENSZ határozatát a háború lezárásáról. Ezt követően NATO békefenntartók érkeztek Koszovóba a Kosovo Force (KFOR) keretében, ez a misszió jelenleg is folyamatban van. A NATO intervenciót számos kritika érte egyrészt a bombázások nagyszámú civil áldozata,[16] másrészt az ENSZ felhatalmazás hiánya miatt.[17]
Magyar katonák Koszovóban 2010-ben
Magyarország alig néhány nappal a koszovói háború kitörése előtt csatlakozott a NATO-hoz, de már részt vett a légi műveletek támogatásában 1999-ben és békefenntartó kontingenst is küldött a területre a KFOR misszió részeként.[18] Jelenleg 469 magyar katona állomásozik Koszovóban[19] és 2021 óta a KFOR parancsnoki posztját is egy magyar tölti be Kajári Ferenc vezérőrnagy személyében.[20]
Lásd még: Afganisztáni háború
Magyar katonák felügyelik afgán civilek evakuálását a Kabuli Repülőtéren 2021 augusztus 18-án, a tálib hatalomátvétel idején
2001 szeptember 11-én az al-Káida terrorszervezet támadói terrortámadások sorozatát hajtották végre az Egyesült Államokban, életbe léptetve a NATO 5-ös cikkelyét, aminek értelmében az összes tagállam a megtámadott védelmére kel. A kezdődő terrorellenes háború részeként elsőként a Földközi-tengeren kezdtek haditengerészeti műveleteket, (ilyen volt például az Active Endeavour hadművelet) hogy megakadályozzák a feltételezett terroristák mozgását és az illegális fegyverkereskedelmet, különösen a tömegpusztító fegyverek csempészését. A követező cél a terrorizmus fellegvárának tartott Afganisztán jelentette fenyegetés felszámolása volt, a közép-ázsiai országban igyekeztek elpusztítani az olyan aktív terrorszervezeteket, mint az al-Káida és a Talibán, és békefenntartó erők révén stabilitást teremteni. Az ENSZ Biztonsági Tanácsa felhatalmazta a NATO-t, hogy egy nemzetközi egységekből álló szárazföldi haderőt telepítsen Afganisztánba, így létrejött a Nemzetközi Biztonsági Közreműködő Erő (ISAF). Az országban állomásozó erők létszáma 2011-ben volt a legmagasabb, amikor 50 ország 130 000 katonája volt jelen a területen. A gerilla hadviselést folytató tálibok csoportjait nem sikerült megsemmisíteni, és 2021 április 14-én Jens Soltenberg NATO-főtitkár bejelentette a csapatok kivonását a térségből. A kivonulás befejezését követően a Talibán hamar legyőzte az afgán köztársasági erőket és uralma alá hajtotta az egész országot.[21]
Az ISAF erők részeként 2003-tól kezdődően magyar katonák is állomásoztak Afganisztánban, 2014-ben 240-en. Összesen több ezer magyar járta meg Afganisztánt, közülük 7-en vesztették életüket. A csapatok számos feladatot elláttak, harcoltak a terroristák ellen, segítettek kiképezni a helyi erőket és felügyelték az újjáépítést. Egy időben magyarok látták el a Kabuli Repülőtér üzemeltetését és 2006-ban átvették a Baglán tartománybeli újjáépítési csoport vezetését. A csapatkivonás részeként 18 év után a magyar katonák is elhagyták az országot, az utolsó csoport 2021. június 5-én távozott.[22][18]
Olasz és amerikai kiképzőtisztek Irakban
Az iraki háború során az Amerikai Egyesült Államok 2003-ban egy invázióval megdöntötte Szaddám Husszein diktátor rezsimjét, azonban az újonnan alakult iraki átmeneti kormány nem rendelkezett a megfelelő képességekkel, hogy kezelni tudja az országban kitörő lázadásokat. Az ENSZ felhatalmazta a NATO-t hogy létrehozza a Soknemzetiségű Erőket (MNF–I), amelynek célja nem a felkelők elleni küzdelem, hanem az iraki biztonsági erők kiképzése volt. A misszió során mintegy 100 NATO katona 5000 iraki katonát és 10 000 rendőrt képzett ki.[23] A művelet 2011-ben ért véget.[24]
A misszióban Magyarország 3 törzstiszttel és 2007-ben egy évig egy 15 fős kontingenssel vett részt,[18] közülük 1 katona vesztette életét.[23]
Kalózkodás elleni hadművelet az Ádeni-öbölbenSzerkesztés
A USS Farragut egy kilőtt kalózhajóval a háttérben
2009-ben a NATO hadihajókat küldött az Ádeni-öböl térségébe, hogy megvédje az áthaladó hajókat a szomáliai kalózok támadásaitól. A 2016-ig tartó Ocean Shield hadműveletnek nevezett misszióban elsősorban amerikai hajók hajtottak végre bevetéseket, de megjelentek egyéb NATO tagállamok, valamint Kína, Dél-Korea, és Oroszország haditengerészeti eszközei is. A NATO erők a kalózok elleni küzdelem mellett segítettek a régió államainak a partiőrségük és haditengerészetük fejlesztésében, valamint biztosították a Világélelmezési Program Szomáliába érkező segélyeinek útvonalát.[25]
Bővebben: 2011-es líbiai intervenció
2011-ben felkelés tört ki a líbiai diktátor, Moammer Kadhafi kormánya ellen, kirobbantva az első líbiai polgárháborút. Az összecsapások korai szakaszában a felkelők sikereket értek el, azonban később a kormányerők ellentámadásba kezdtek, és atrocitások sorát elkövetve visszaszorították a lázadókat. Az ENSZ Biztonsági Tanácsa egy tűzszünet végrehajtását követelte és felhatalmazta a NATO-t, hogy létrehozza a líbiai repüléstilalmi zónát, ezzel kezdetét vette a 2011-es NATO intervenció az országban. A katonai szövetség erői megsemmisítették a líbiai légierőt és a légvédelmet, majd bombázásokkal támogatták a felkelő erők harcát. A háború a lázadók és a NATO győzelmével ért véget, Kadhafit megölték.[26][27]
A NATO európai terjeszkedése
Az európai országok viszonya a NATO-hoz (2021)
Belépés előtt álló országok
A tagság nem cél
Békepartnerség (a tagság nem cél)Szerkesztés
Nemzetközi jogi értelemben semleges országok:
A következő országok semlegességét nem támasztja alá semmilyen nemzetközi jogi garancia:
Fehéroroszország – 2021-ben felfüggesztve
A NATO és viszonya más államokhoz (2022. ápr.)
Belépés előtt álló országok
Egyéni Partnerségi Terv (IPAP)
Az egyetlen politikai döntéshozó testület. A Tanács nagyköveti („állandó képviselők”), külügyminiszteri vagy állam- és kormányfői szinten ülésezik. A döntések érvényessége nem függ a szinttől. Az üléseken (szinttől függetlenül) a főtitkár elnököl. Az állandó képviselők hetente többször üléseznek Brüsszelben. A Tanács munkáját a Nemzetközi Titkárság, a Nemzetközi Katonai Törzs és bizottságok segítik.
Állandó képviselők részvételével ülésezik. Védelmi kérdésekkel foglalkozik. Irányelveket ad ki a NATO tagországainak. A bizottságot egy 2010 júniusában lezajlott reform során megszüntették, funkcióit pedig az Észak-atlanti Tanács vette át.[34]
Rendszeresen ülésezik, védelmi miniszterek részvételével. Feladata a nukleáris erőkkel kapcsolatos konkrét politikai kérdések megvitatása.
A főtitkár felelős a szövetségen belül a döntéshozatali folyamat segítségében. Irányítja a nemzetközi Titkárság munkáját, elnököl a Tanács ülésein.
Bővebben: NATO Katonai Bizottsága
A Szervezet legfelső katonai szerve. Tagjai a tagállamok vezérkari főnökei. Feladatuk katonai stratégiai kérdésekben vezetési funkciók ellátása. Javaslatokat dolgoz ki a Tanács számára katonai kérdésekben.
A Katonai Bizottság feladatai: 1. javaslatokat tesz a NATO politikai vezetése számára olyan intézkedések megtételére, amelyeket a NATO területének közös védelme szempontjából szükségesnek ítélnek 2. ellátja a vezetési funkciókat a katonapolitikai és stratégiai kérdésekben 3. katonai kérdésekben irányelveket ad ki a NATO stratégiai parancsnokainak, akik feladataik végrehajtása során a Katonai Bizottságnak tartoznak felelősséggel.
A Katonai Bizottság az állandó képviselők részvételével hetente legalább egy alkalommal ülésezik, de szükség esetén bármikor összehívható.
Ezen kívül évente három alkalommal a vezérkari főnökök szintjén tanácskoznak. Kettőt ezek közül Brüsszelben, egyet pedig rotációs alapon valamelyik tagországban tartanak.
A Katonai Bizottság elnökét a tagállamok vezérkari főnökei hároméves hivatali időszakra választják meg. Hatáskörét a Katonai Bizottság határozza meg, amelynek feladatai végrehajtása során minden tekintetben felelősséggel tartozik.
A Katonai Bizottság tevékenységét a tagországok katonai szakértőiből álló munkacsoportok és a Nemzetközi Katonai Törzs támogatja.
A Szövetség munkaszervei, meghatározott feladatkörben döntéseket készítenek elő.
A csapatok felkészítését, a hadműveletek tervezését látják el.
Évente kétszer külügyminiszteri szinten ülésezik, havonta nagyköveti szinten.
A NATO Parlamenti Közgyűlése (NATO PA) egy olyan testület, amely átfogó stratégiai célokat határoz meg a NATO számára. Évente kétszer tart ülést (tavasszal és ősszel). Közvetlen kapcsolatban áll az állandó tagokat kinevező tagállamok nemzeti kormányainak parlamenti szervezeteivel és/vagy ezen tagállamok NATO-nagyköveteivel. A NATO Parlamenti Közgyűlése az Észak-atlanti Szövetség tagállamainak jogalkotóiból és tizenhárom társult tagból áll.
Bővebben: A NATO főtitkárainak listája
Hastings Lionel Ismay, 1st Baron Ismay
Joseph Marie Antoine Luns
Jaap de Hoop Scheffer
1989 májusi brüsszeli NATO-csúcstalálkozó
1989 decemberi brüsszeli NATO-csúcstalálkozó
A NATO 50. évfordulója alkalmából.
2001-es NATO Főparancsnoksági csúcstalálkozó
A NATO–Oroszország Tanács értekezlete (brosúra).
Ez az első csúcstalálkozó, amelyet a korábbi Varsói Szerződés területén szerveztek.
2005-ös NATO Főparancsnoksági csúcstalálkozó
Az első NATO-csúcstalálkozó, amelyet a korábbi Szovjetunió területén szerveztek.
Horvátország és Albánia meghívást kapott a Szövetségbe. Macedónia viszont nem, nevének Görögországgal való tisztázatlansága miatt. Döntés született Grúzia és Ukrajna NATO-hoz való csatlakozása ügyében, melyet a NATO-tagsági ütemtervben (NATO Membership Action Plan) tettek közzé még ez év decemberében. A csúcstalálkozó zárónyilatkozata (angolul)
A NATO 60. évfordulója alkalmából. NATO-link; A csúcstalálkozó zárónyilatkozata (angolul)
Summit meetings of Heads of State and Government, Chicago, USA
Newport/Cardiff, Egyesült Királyság, Wales
A NATO 70. évfordulója alkalmából.
2022-es NATO virtuális csúcstalálkozó
2022-es orosz invázió Ukrajna ellen
2022-es brüsszeli NATO rendkívüli csúcstalálkozó
2022-es orosz invázió Ukrajna ellen
↑ Towards a bipolar world (1945–1953) - The Cold War (1945–1989) - CVCE Website. www.cvce.eu. (Hozzáférés: 2022. május 3.)
↑ BRUSSELS TREATY ORGANISATION (RESOLUTION) (Hansard, 18 February 1957). hansard.millbanksystems.com. (Hozzáférés: 2022. május 3.)
↑ NATO: Founding treaty (angol nyelven). NATO. (Hozzáférés: 2022. május 3.)
↑ a b NATO | Founders, History, Purpose, Countries, Map, & Facts | Britannica (angol nyelven). www.britannica.com. (Hozzáférés: 2022. május 3.)
↑ Editors, History com: NATO (angol nyelven). HISTORY. (Hozzáférés: 2022. május 4.)
↑ NATO: Germany and NATO - 1955 (angol nyelven). NATO. (Hozzáférés: 2022. május 3.)
↑ France and NATO: An History. (Hozzáférés: 2022. május 3.)
↑ Baldwin, Hanson W.. „NAVIES MEET THE TEST IN OPERATION MAINBRACE; Important Role in Defense of Europe Rests With the Combined Fleets”, The New York Times, 1952. szeptember 28. (Hozzáférés ideje: 2022. május 4.) (amerikai angol nyelvű)
↑ A NATO tagjává válik Montenegró. hirado.hu. (Hozzáférés: 2017. június 5.)
↑ Ferenci Ármin - Több generációnyi semlegesség után Finnország és Svédország is a NATO kapujában Putyin ukrajnai háborúja miatt (Telex.hu, 2022.04.17.)
↑ Rikard Jozwiak - Finnország és Svédország kitartóan masírozik a NATO-tagság felé (Szabad Európa, 2022.04.19.)
↑ Schweden und Finnland beantragen offiziell Nato-Beitritt. Der Spiegel, (2022. máj. 18.)
↑ Editors, History com: First NATO Military Action (angol nyelven). HISTORY. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ A NATO beavatkozása hozta el a délszláv háború végét (magyar nyelven). Múlt-kor történelmi magazin, 2015. augusztus 30. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ 17. A koszovói háború és a NATO légicsapások 1999. konfliktuskutato.hu. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ Civilian Deaths in the NATO Air Campaign - Summary. www.hrw.org. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ CNN - NATO reaffirms power to take action without U.N. approval - April 24, 1999. edition.cnn.com. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ a b c Külügyminisztérium: Magyarország a NATO-ban. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ Contributing Nations (angol nyelven). jfcnaples.nato.int. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ Magyar parancsnok a KFOR élén (angol nyelven). https://kormany.hu, 2021. október 16. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ Welle (www.dw.com), Deutsche: Taliban surge in Afghanistan: EU and NATO in state of shock | DW | 16.08.2021 (brit angol nyelven). DW.COM. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ Zrt, HVG Kiadó: Az utolsó magyar katona is hazatért Afganisztánból (magyar nyelven). hvg.hu, 2021. június 9. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ a b Post-War Iraq: Foreign Contributions to Training, Peacekeeping, and Reconstruction. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ „NATO closes up training mission in Iraq”, Reuters, 2011. december 17. (Hozzáférés ideje: 2022. május 27.) (angol nyelvű)
↑ Operation OCEAN SHIELD (angol nyelven). mc.nato.int. (Hozzáférés: 2022. május 27.)
↑ Gaddafi killed as Sirte falls (angol nyelven). www.aljazeera.com. (Hozzáférés: 2022. június 4.)
↑ „Nato chief Rasmussen 'proud' as Libya mission ends”, BBC News, 2011. október 31. (Hozzáférés ideje: 2022. június 4.) (brit angol nyelvű)
↑ TRENDS IN WORLD MILITARY EXPENDITURE, 2021. (Hozzáférés: 2022. május 5.)
↑ Military expenditure by country, in constant (2019) US$ m., 1988-2020 (see below for 1999-2020). (Hozzáférés: 2022. május 5.)
↑ Kékkel kiemelve azok az országok, ahol az előirányzott módon legalább az ország GDP-jének 2%-át költi hadseregre az állam
↑ a b A Stratégiai Tanulmányok Nemzetközi Intézete (IISS) adatai alapján
↑ Military Budget in Iceland – Icelandic Military Spending. militarybudget.org. (Hozzáférés: 2022. május 5.)
↑ Luxembourg defence expenditure 2021 (angol nyelven). Statista. (Hozzáférés: 2022. május 5.)
↑ The Defence Planning Comittee
↑ MTI: Megvan az új NATO-főtitkár. hm.gov.hu, 2009. április 4. [2009. április 14-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. április 4.)
↑ Rasmussen az új NATO-főtitkár (magyar nyelven). index.hu, 2009. április 4. (Hozzáférés: 2009. április 4.)
↑ „Nato names Stoltenberg next chief”, BBC News, 2014. március 28.. [2014. március 30-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés ideje: 2014. október 1.)
↑ NATO summit meetings
A Wikimédia Commons tartalmaz Észak-atlanti Szerződés Szervezete témájú médiaállományokat.
North Atlantic Treaty Organization
Az Észak-atlanti Szerződés szövege (magyarul) – nato.int
Az Észak-atlanti Szerződés szövege Archiválva 2011. május 21-i dátummal a Wayback Machine-ben (magyarul) – kulugyminiszterium.hu
A NATO első fél évszázada – László Balázs cikke az Európai Utasban
Pirityi Sándor: Ötvenöt éves a NATO
Manley kemény üzenetet küldött a NATO-nak – Cikk a Kanadai Magyar Hírlapban
Kompromisszum az afganisztáni misszióról – Cikk a Kanadai Magyar Hírlapban
Hadtudományi portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Észak-atlanti_Szerződés_Szervezete&oldid=25270151”
Utoljára szerkesztve 2022. szeptember 14., 15:03-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. szeptember 14., 15:03
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.