fr en hu hu hu hu hu en hu en hu hu hu en hu en en en fr hu en et it hu hu hu hu hu hu cs hu en hu en hu en hu fr hu fr hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu en sv fr de de fr fr fr sv en fr fr hu en en en ru en nb fi es it es fr zh zh en fi fr eo en en en fr ru en sv fi es zh zh en fi fi en zh fi en zh fi en en en fr ru en nb fi es es zh zh fr fi fi fi fi en fi de en fi fi en en en eo es fi it fi en en en fr ru nb fi es de es zh zh en fi ja de en en en sv ja sv fi fr fr fi fr fi de fi it fi en en en fr sv ru en nb fi es es es sv it cs en fi en fi sv fi fi en fi en en fi fi en fi fr en fi en fi fr fi fi fr fi de fr fi fi en en fr ru sv nb fi es es es de en cs en fi en de en fr ru sv en nb fi es es de en en en fi hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu en hu en hu en cs de hu de es en sv sv en id en en it nl hu nl en it pt it en en en en pl hu en uk en id it de en sv ru pl en en es it en en en it it es eu ca de en en es fr es fi it de en en en fr en en it ar en en it de es de en cy en de de hbs_lat en fi da hbs_lat nb es fr en nl en es pl en en en en it en en en it en it en fr hu es en it it it ceb es es en en nb de en en en en fr fr fr en en de en it it en nl en sv it en pl ro de sv fr pt en zh en en it hbs_lat it en la en es en nl hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en bg br ca da de es fi fr lt hbs_lat id it ja lt nl nb pl pt ro ru sl sv tr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. február 14.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Cox Green, Maidenhead, Egyesült Királyság
A Vanwall egy 1949-ben alapított brit versenycsapat volt. 1954-től 1960-ig vett részt a Formula–1 világbajnokságban, ez idő alatt 10 győzelmet és 7 pole-pozíciót szerzett, valamint 6 leggyorsabb kört futott.[1] Legnagyobb sikerét 1958-ban érte el, amikor megnyerte az első ízben kiírt konstruktőri világbajnokságot, versenyzői, Stirling Moss, Tony Brooks és Stuart Lewis-Evans pedig a második, harmadik, illetve kilencedik helyet szerezték meg egyéniben.[2] Lewis-Evans az évi halálos balesete és az alapító, Tony Vandervell megromlott egészsége miatt a csapat fölbomlott. A következő két évben már csak egy-egy versenyen indultak el, mielőtt a Vanwall végleg megszűnt.
A Vanwall név a Vandervell és a Thinwall nevek összevonásából jött létre. Utóbbi márkanévvel az alapító-csapattulajdonos, Tony Vandervell forgalmazta a London Acton nevű városrészében, a Vandervell Products gyárban készülő csapágyait.
Tony Vandervell egyike volt a British Racing Motors alapító részvényeseinek. A gyakran BRM-nek rövidített csapat több brit gyártó együtt működéséből jött létre azzal a céllal, hogy megtörje a Grand Prix versenyeken tapasztalható olasz hegemóniát. Vandervell azonban egy idő után kiszállt a projectből, és saját csapatot alapított.
A negyedik, és egyben utolsó Thinwall Special. 1952 és 54 között használták.
Vandervell korai '50-es években egy sor átépített Ferrarit indított a Formula Libre versenyeken, "Thinwall Special" néven.
Az első, Vanwall néven ismert autók, a Vanwall Special-ok, 1954-ben, az új Formula–1-es szabályok szerint épültek Cox Green-ben, Maidenhead grófságban. A karosszériát Owen Maddock tervezte és a Cooper Car Company készítette el.
A 2 literes motort a Norton motorkerékpárgyár mérnöke, Leo Kuzmicki tervezte. Az erőforrás nem volt más, mint négy, egyenként 500 cm³-es Norton motor összeépítve egy blokkba.
Az autó az az évi brit nagydíjon mutatkozott be először. A fejlesztés folytatódott, az 1955-ös monacói nagydíjra 2,237 cm³-es, később 2,5 l-es motorral szerelték fel a Peter Collins által vezetett autót.
A Vanwall első teljes szezonját 1955-ben futotta a Formula–1-ben, kevés sikerrel. Az év végére nyilvánvalóvá vált, hogy a motor versenyképes, de a karosszéria fejlesztést igényel. Tony Vandervellnek egy fiatal, feltörekvő tervezőt ajánlottak a feladatra: a később legendássá vált Colin Chapmant.
A Frank Costin aerodinamikai mérnökkel karöltve tervezett új autó ígéretesen kezdte az 1956-os szezont, erős mezőnyben megnyert egy világbajnokságon kívüli Formula–1-es versenyt Silverstoneban. A győztes pilóta Stirling Moss volt, de ebben az évben csak ebben az egy ízben versenyzett a Vanvallnál, mert még élő szerződése volt a Maserati csapattal. A szezonban Harry Schell és Maurice Trintignant vezették a Vanwall autóit. Számottevő eredményt ezúttal sem sikerült elérni, bár az autók már jóval versenyképesebbek voltak.
A győztes Vanwall VW5 az 1957-es brit nagydíj előtt
A csapat fejlődését látva, Moss úgy döntött, hogy otthagyja a Maseratit és a Vanwallhoz szerződik. Csapattársai a szintén angol Tony Brooks és Stuart Lewis-Evans lettek. Ahogy haladt az 1957-es szezon, úgy lettek az autók egyre gyorsabbak és megbízhatóbbak. Moss és Brooks megosztva lett első az az évi brit nagydíjon, a Vanwall első Formula–1-es győzelmét szerezve. Moss megnyerte az Olasz-és a pescarai nagydíjat is.
Az 1957-es év végén betiltották az alkohol alapú üzemanyagokat és közelezővé tették a 130-as oktánszámú AVGAS-benzin használatát. Ez hátrányt jelentett a Vanwall és a BRM csapatoknak, mert a széles furatú motorjaiknak metil-alkoholra volt szüksége a hűtéshez. Így a Vanwall motorjainak teljesítménye a tesztpadon 7500-as percenkénti fordulaton 290-ről 278 lóerőre csökkent. A versenyeken, ahol biztonsági okokból sosem használták a motort a legmagasabb fordulatszámon, legfeljebb 255-262 lóerő volt elérhető. A rivális Ferrari V6-os motorjai ezzel szemben 286 lóerős teljesítményre voltak képesek, 8300-as fordulaton. A Vanwall jobb úttartása, áramvonalas felépítése, ötsebességes váltója és tárcsafékei azonban kompenzálták a hátrányt. A motor továbbra is a 498 cm³-es Manx Norton egyhengeresre épült, ami egymagában 51 lóerőt adott le 7200-as fordulatszám mellett.
Az 1958-as évre mindhárom versenyzőjét megtartotta a Vanwall, Moss a Holland, a Portugál-és a Marokkói, Brooks a Belga, Német-és olasz nagydíjat nyerte meg. Ezzel a Vanwall élen végzett az először kiírt Formula–1-es konstruktőri világbajnokságban. Az egyéni világbajnoki címet azonban nem sikerült megszerezni, miután Mike Hawthorn egy ponttal megelőzte Mosst. Az év utolsó versenyén, Marokkóban Lewis-Evans súlyos balesetet szenvedett, és néhány nappal később belehalt az égési sérüléseibe.
Az 1958-as világbajnokság volt az utolsó, amit a Vanwall végigversenyzett. Vandervell egészsége megromlott, és orvosi tanácsra felfüggesztette csapatvezetői tevékenységét. 1959-ben Brooks elindult ugyan egy alacsonyabb építésű és könnyebb autóval a brit nagydíjon, de a Vanwall más versenyre nem nevezett a szezonban. Az 1960-as francia nagydíjon versenyzett utoljára Vanwall a Formula–1-ben.
Az utolsó Vanwall egy középmotoros versenyautó volt, amivel John Surtees indult 1961-ben a 3 literes Intercontinental Formula két futamán. Hiába ért el a konstrukció ígéretes eredményeket, a fejlesztése leállt, amikor a versenysorozat nem terjedt el Európában. A Vanwall utolsó, 2,605 literes motorja 290 lóerős teljesítményre volt képes, 100-as oktánszámú benzinnel.
Az azonos nevű versenypálya mellett található Donington Collection-ben megtalálható az összes valaha épült Vanwall egy-egy példánya, köztük az utolsó, középmotoros versenyautó is.
2003-ban megalakult a Vanwall Cars autóépítő műhely. Az egyedi rendelésre kapható Vanwall Sports Racer együléses utcai sportautó az egykori Formula–1-es autókhoz nagyon hasonló karosszériával készül.
(Félkövér: pole-pozícióból indult; dőlt: leggyorsabb kört futott)
* 1958-ig nem rendeztek konstruktőri bajnokságot
↑ A Vanwall csapat sztatisztikái (német nyelven). Motorsport-Total.com. (Hozzáférés: 2008. június 29.)
↑ Az 1958-as világbajnokság végeredménye (német nyelven). Motorsport-Total.com. (Hozzáférés: 2008. június 29.)
TEAMS: Vanwall. Autocourse Grand Prix Archive. [2007. december 20-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
Team: Vanwall. ChicaneF1.com. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
CONSTRUCTORS: VANWALL. GrandPrix.com. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
Capps, Don: The Green Comet: the Brief History of the Vanwall. 8W, 2000. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
Muelas, Felix: The first car that rattled the Alfetta's cage. 8W, 2000. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
Muelas, Felix: Vanwall's inconspicuous entry to the GP world. 8W, 2000. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
Muelas, Felix: Vanwall's breakthrough win. 8W, 2000. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
Capps, Don: A year-by-year look at the Vandervell racing machines, including the Thinwall Specials. 8W, 2000. (Hozzáférés: 2007. szeptember 12.)
A Wikimédia Commons tartalmaz Vanwall témájú médiaállományokat.
Vanwall Cars - hivatalos weboldal
Formula–1-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Vanwall&oldid=23580807”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. február 14., 04:30
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.