fr fr hu hu hu hu hu fr hu hu hu hbs_lat hu hu nl hu en hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu sk hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu en hu hu hu de hu pl hu sk hu en hu hu hu fr de hu hu en ca en de de ru en en en hu hu hu sk nl hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en arz hbs_lat de eo es fr hbs_lat it it nb ru hbs_lat sk sl hbs_lat fy hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. augusztus 7.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
1573. június 15. (69 évesen)
1553. június 6. – 1557. november 9.
1569. október 17. – 1573. június 15.
Verancsics Antal a Catholic Hierarchy-n
A Wikimédia Commons tartalmaz Verancsics Antal témájú médiaállományokat.
Verancsics Antal (Antun Vrančić, Antonius Wrancius Sibenicensis Dalmata) (Šibenik, 1504. május 29. – Eperjes, 1573. június 15.) királyi helytartó, római katolikus főpap, pécsi megyés püspök diplomata, történetíró. Korának egyik legnagyobb formátumú gondolkodója volt. Pályája kezdetén rokonszenvezett a reformációval, de püspökként már határozottan ellene lépett fel. Irodalmi tevékenysége is jelentős: magasztaló költeményeket, verseket, elégiákat, szónoklatokat,[1] leveleket írt. Levelezésben állt többek között Rotterdami Erasmusszal és Philipp Melanchthonnal is. 1530-tól kezdve dolgozott Antonio Bonfini magyar történetének folytatásán, melyből bár csak töredékek jelentek meg, anyaggyűjtéséből sok adat fennmaradt (lásd: irodalomjegyzék). A történettudomány számára értékesek utazásainak fennmaradt feljegyzései is.
5 Források és irodalom
Anyai nagybátyja, Statileo János erdélyi püspök támogatta Verancsics neveltetését, előbb Trauban és Sebenicóban, 1514-től Magyarországon, majd a padovai egyetemen taníttatta. Itt 1526-ban magisteri fokozatot szerzett. 1530-ban óbudai préposttá és királyi titkárrá nevezte ki őt Szapolyai János. 1530 és 1539 között Szapolyai János király követe volt. Ilyen minőségében járt háromszor a boszniai pasánál, kétszer Velencében, többször a lengyel királynál, kétszer VII. Kelemen pápánál, Rómában, Párizsban, Bécsben, Londonban. 1541-ben Erdélybe költözött, de Fráter Györggyel való szembenállása miatt főképp diplomáciai megbízatásokkal csak utazgatott.
1549-ben átpártolt I. Ferdinándhoz. Ő egri kanonokká, szabolcsi főesperessé, esztergomi olvasókanonokká, majd pornói ciszterci apáttá nevezte ki. 1553-ban a pécsi püspökség élére került. 1553-1557 között I. Szulejmán szultánnál volt követ Isztambulban, Zay Ferenccel együtt. Itt felfedezte Augustus politikai végrendeletének, azaz a Res Gestae Divi Augustinak az egyik példányát.A követségből hazatérve kapta meg az egri püspökséget.
1557-1569-ig Borsod és Heves megye főispánja volt. Ekkor kezdett harcba a magyarországi reformáció ellen, Huszár Gált is bebörtönözte. 1563-ban az egri püspök valamennyi birtokát a kincstár kezelésébe adta. 1567-ben ismét Törökországba utazott a király követeként, s ott 1568-ban megkötötte a nyolc évre szóló drinápolyi békét. Verancsics Konstantinápolyban 1567. október 7-én a békealkudozásról írt levelében így írt:
„a budai pasa a török hódoltság és magyar király birtokai között határúl: Szolnok, Eger, Hatvan, Fülek, Vygles, Léva, Esztergom s Csóka-kőtől a Rigna folyóig terjedő vonalat jelölte ki, ugy, hogy a mi e határvonalon belől, az ő hatalmukban van a jászokkal és kúnokkal együtt, az átalában az övék legyen, s jövőben a magyar királynak ne adózzék, s hivatkozott a pasa a szultán azon könyvére, melybe Magyarország minden hódoltsági várai, városai s falui le vannak irva. E tervnek a porta már elébb tettleg is érvényt szerzett, megparancsolván a szomszéd bégheknek, hogy a közös jobbágyok feletti hatóság gyakorlásától a magyarokat tiltsák el, s az egriek borainak, a jászok és kúnok faluiban eladását, s a Rinyán tuli jobbágyok által a magyar részre adózás és szolgálatok teljesitését meg ne engedjék.”
1569-ben az esztergomi érsekség élére helyezték, ezzel egyidejűleg ő lett Esztergom vármegye főispánja. 1572 júniusától haláláig töltötte be a királyi helytartói tisztséget. Bíborosi kinevezését követően tíz nappal meghalt, a nagyszombati Szent Miklós-székesegyházban van eltemetve.
Mellszobra a szegedi Dóm téren
A szülővárosában ma gimnázium működik a nevével: Verancsics Antal Gimnázium.
Eredeti két magyar krónika. Minő veszedelem érte a' mohácsi ütközet után Magyar országot. Írták Bornemissza Tamás, Verantz Antal; bev., jegyz., sajtó alá rend. Podhradczky József; Trattner-Károlyi Ny., Pest, 1833
Verancsics Antal összes munkái, 1-12.; sajtó alá rend. Szalay László, Wenzel Gusztáv; Akadémia, Pest, 1857–1875 (Magyar történelmi emlékek 2. oszt. Írók)
Történelmi dolgozatok deák nyelven; közli Szalay László; Pest, 1857
Történelmi dolgozatok magyar nyelven; közli Szalay László; Pest, 1857
Első portai követség, 1553–1554; közli Szalay László; Pest, 1858
Első portai követség, 1555–1557; közli Szalay László; Pest, 1859
Második portai követség, 1567–1568; közli Szalay László; Pest, 1860
Vegyes levelek, 1538–1549; közli Szalay László; Pest, 1860
Vegyes levelek, 1549–1559; közli Szalay László; Pest, 1865
Vegyes levelek, 1559–1562; közli Szalay László, Wenzel Gusztáv; Pest, 1868
Vegyes levelek, 1563–1569; közli Szalay László, Wenzel Gusztáv; Pest, 1870
Vegyes levelek, 1569–1571; közli Wenzel Gusztáv; Pest, 1871
Vegyes levelek, 1572–1573; közli Wenzel Gusztáv; Bp., 1873
Pótlékok s név- és tárgymutató a tizenkét kötethez; közli Szalay László, Wenzel Gusztáv; Bp., 1875
Expeditionis Solymani in Moldaviam et Transsylvaniam libri duo. De situ Transsylvaniae, Moldaviae et Transalpinae liber tertius; szerk. Eperjessy Kálmán; Egyetemi Ny., Bp., 1944 (Bibliotheca scriptorum medii recentisque aevorum)
1504–1566, memoria rerum. A Magyarországon legutóbbi László király fiának legutóbbi Lajos királynak születése óta esett dolgok emlékezete. Verancsics-évkönyv; sajtó alá rend., utószó, jegyz. Bessenyei József; Magyar Helikon, Bp., 1981 (Bibliotheca historica)
↑ 1572. szeptember 21-én tartott beszéde.
Verancsics Antal: A Magyarországon legutóbbi László király fiának, legutóbbi Lajos királynak születése óta esett dolgok emlékezete (részlet) – Megjelent: Szerk.: Mohács Emlékezete – 1994, Bp., Európa, 1979 ISBN 963 07 14140
Officina egyetemes lexikon. Főszerk. Markó László. Budapest: Officina Nova. 1994. 963. o. ISBN 963-8185-87-2
Bács Gyula: Jugoszlávia – 1968. Bp. Panoráma Utikönyvek K. (p. 511-516.)
Antun Travirka: DALMATIEN Geschichte, Kultur, Künslerisches Erbe – Zadar, 2008, Proizv. Forum ISBN 978-953-179-713-9
Enciklopedia Britannica Hungarica CD ver. 2005
Gál-Mlakár Zsófia 2007: Adatok Verancsics Antal udvarának történetéhez. Fons 14, 279-337.
Podhradczky József: Néhai Werancsics Antal esztergomi érseknek példás élete; Gyurian Ny., Pest, 1857
Sörös Pongrác: Verancsics Antal élete; Buzárovits Ny., Esztergom, 1898
ISNI: 0000 0001 0837 1517
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Verancsics_Antal&oldid=25159652”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. augusztus 7., 11:35
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.