hu en hu hu hu hu hu en sl hu en de hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hy en en en en en en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr sk de de en ru en en hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en arz uz ru bg hbs_lat hbs_lat de el es fi fr hbs_lat id it en nl nb pl ro ru hbs_lat sl sq hbs_lat sv tr fy zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. szeptember 9.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
1983. augusztus 20. (73 évesen)
Anđa Ranković (1935 – 1942. június 11.)
Slavka Ranković (1946 – 1983. augusztus 20.)
jugoszláv belügyminiszter (1946. február 2. – 1953. január 14.)
Deputy Prime Minister of Yugoslavia (1949. április 1. – 1963. április 18.)
Vice President of Yugoslavia (1963. június 30. – 1966. július 1.)
Order "For Merit to the People"
Order of Brotherhood and Unity
Order of the Partisan Star
Order of the People's Liberation
Order of the People's Hero
People's Hero of Yugoslavia (1945. július 4.)
Order of the Hero of Socialist Labour (1954)
A Wikimédia Commons tartalmaz Aleksandar Ranković témájú médiaállományokat.
Aleksandar Ranković, magyaros írásmóddal Alekszandar Rankovics (cirill betűkkel AлekcaHдap PaHkoBић) (Drazsevac, 1909. november 28. – Dubrovnik, 1983. augusztus 20.) szerb nemzetiségű jugoszláv kommunista politikus.
Szakmunkásként dolgozott, majd 1924-től kapcsolódott a munkásmozgalomba, ahonnan útja a Kommunista Pártba vezetett. Többször bebörtönözték és illegalitásba kényszerült. 1941-től a Központi Bizottság tagja lesz. A Gestapo kezébe kerül, majd megszöktetik a fogságból.[7]
Részt vett a felszabadítási mozgalom vezetésében, Tito legfőbb szerb bizalmasa és harcostársa volt. 1948-tól belügyminiszter, és a pártvezetésben is helyet kapott, ahol a párt káderügyeit és a belügyi apparátust irányította.[7]
1963-tól Jugoszlávia alelnöke volt. 1966-ban a brioni plénumon kegyvesztetté vált, ahol pártellenes tevékenységgel vádolták meg (a vádak szerint lehallgatta Titót), és kizárták a pártból. 1966–1967-ben írta meg emlékiratait, amely fontos történelmi forrásnak számít.[7]
Beszámoló Jugoszlávia Kommunista Pártja szervezeti munkájáról a JKP 5. kongresszusán; Jugoszlávia Kommunista Pártja, Beográd, 1948
A belügyi szervekről; ford. Steinitz Tibor; Magyar Szó, Noviszád, 1956 (Időszerű könyvek)
A Jugoszláv Kommunista Szövetség szervezés-politikai feladatairól. Beszámoló a 7. kongresszuson; Fórum, Noviszád, 1958 (Időszerű könyvek)
↑ Brockhaus (német nyelven)
↑ BnF források (francia nyelven)
↑ Hrvatska enciklopedija (horvát nyelven), 1999
↑ Munzinger Personen (német nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
↑ Library of Congress Authorities (angol nyelven). (Hozzáférés: 2019. december 15.)
↑ Integrált katalógustár. (Hozzáférés: 2015. augusztus 12.)
↑ a b c Juhász József. Volt egyszer egy Jugoszlávia.. Aula, Budapest,, 142. o. (1999). ISBN 963-9215-51-1
Slobodan Stankovic: Aleksandar Rankovic - Political Profile of a Yugoslav "Stalinist" (angol nyelven). Blinken OSA Archívum. (Hozzáférés: 2021. szeptember 9.)
A magyar-jugoszláv diplomáciai kapcsolatok rendeződése a II. világháború után. Sulinet. [2009. január 31-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. augusztus 15.)
ISNI: 0000 0001 2136 4717
Politikaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Aleksandar_Ranković&oldid=24203357”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. szeptember 9., 18:40
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.