eo eo hu hu hu hu hu eo hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu eo eo hu hu it hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ro hu fi id hu hu hu hu hu hu ro hu fi hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu fr hu fr ru de de en ru ru en en hbs_lat ru eu uk en ca hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl de an ar arz ku ru sv bg br ca mzn hbs_lat da de fr el eo es eu fa fi fr lt he tl hy id es it ja ka ko lb fr lt lv en en mzn nl nb fr es pl pt ro ru sk hbs_lat sv tr fy zh zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. május 19.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
1959. június 23. (39 évesen)
Michelle Vian (1941. július 5. – 1952)
Ursula Kübler (1954 – 1959. június 23.)
ordre de la Grande Gidouille
A Wikimédia Commons tartalmaz Boris Vian témájú médiaállományokat.
Boris Vian (Ville-d’Avray, 1920. március 10. – Párizs, 1959. június 23.): francia író, költő, muzsikus,[1] írói álneve Vernon Sullivan.
...és egyetlen csinos lány sincs a társaságban, mert a csinos lányok mindig későn jönnek.
– Venyigeszú és a Plankton
Vian a francia avantgárd művészet különös, kihívó alakja volt. Rendkívül sokoldalú tehetség, aki jazz-muzsikusként, zeneszerzőként és festőként is elismert. Eredeti szakmája matematikus volt, műszaki főiskolát végzett. A Francia Szabványügyi Hivatalban szerzett unalmas tapasztalatai, valamint a világháborús és ifjúkori élményei szolgáltak alapul 1947-ben saját neve alatt megjelent első regényéhez. Vernon Sullivan álnéven közreadott, parodisztikus botránykönyveiért többször perbe fogták, ugyanakkor milliókat keresett velük.
Tagja volt különböző egzisztencialista köröknek és a ’Patafizikai Társaságnak is, ahol „Első Satrafának” választották. Chandler-regényeket és Strindberg-drámákat fordított egyebek mellett. A Meghajszolt vad amerikai színes bőrű szerzője, Richard Wright műveinek átültetése is inspirálta álnéven publikált „négerregényeit”. 1945-től kezdve Sartre baráti köréhez tartozott, rendszeresen publikált a Temps Modernes folyóiratban. Camus Combat című lapjának jazzrovatát vezette, munkatársa volt a Jazz Hot folyóiratnak, s Jazz News címmel maga is szerkesztett lapot. Muzsikált Miles Davissel is.
Ötszáznál több dalt írt. Le Déserteur című pacifista dalával az algériai háború ellen tiltakozott, más lemezein a francia sanzon hagyományait folytatta, de ő írta az első francia rock-szövegeket is. A Philips, majd a Fontana hanglemezkiadó művészeti vezetője lett.
Kisebb szerepet alakított Delannoy filmjében, a Párizsi Notre-Dame-ban, Kast filmjeiben, majd 1959-ben Roger Vadim Veszedelmes viszonyokjában. 1959. június 23-án az álnéven írt regényéből tiltakozása ellenére készült Köpök a sírotokra című film premier előtti vetítése közben felállt, dühös, trágár megjegyzést tett a hamis, torz adaptációra, majd összeesett. Szívrohamot kapott, ami a szívritmuszavarral küszködő Vian számára végzetesnek bizonyult: útban a kórház felé a mentőautóban vesztette életét. 39 éves volt.
Vian művei meglepő humorral, költői érzelmességgel, szürrealista cselekménnyel, és elegáns cinizmussal léptek túl az egzisztencialista búskomorságon.
Élni annyit jelent, mint nevetni a halálon, és belehalni a röhögésbe.
Vian senkit nem követett irodalmi műveiben, egyedül Alfred Jarry utódja szeretett volna lenni. Írásait eredeti tehetség, bravúros nyelvhasználat és polgárpukkasztó tartalom jellemzi. Az utókor által legjobbnak ítélt művei az 1946-ban készült Tajtékos napok – amelyet Raymond Queneau „korunk legmeghatóbb szerelmi regényének” nevezett – és a Pekingi ősz. Azonban életében alig néhány ezer példányt vásároltak a saját neve alatt kiadott regényeiből – a kritika közönnyel vagy értetlenséggel fogadta azokat –, míg a Sullivan-regények százezres példányszámban fogytak.
Venyigeszú és a Plankton (Vercoquin et le plancton, 1946) – Európa, 1984, PolgArt, 2001, Cartaphilus, 2008, Helikon, 2014
Tajtékos napok (L'Écume des jours, 1946) – Európa, 1969, 1977, 1979, Merhávia, 1993, [1999], 2005, 2006, Parlando Hangoskönyvkiadó, 2007, Cartaphilus, 2011, Helikon, 2016
Pekingi ősz (L’Automne à Pékin, 1947) – Magvető, 1971, Holló és Társa, [1992], Polgár, 1996, PolgArt, 2001, Cartaphilus, 2009
Barnum's Digest, 1948 (verseskötet)
Cantilènes en gelée [Dalok aszpikban], 1949 (versgyűjtemény)
A hangyák (Les Fourmis, 1949) – részben (11 novellából 6): Blues egy fekete macskáért, Cartaphilus, 2008, részben (3 novella): A kék liba, Cartaphilus, 2009, részben (1 novella): Tábornokok uzsonnája, Helikon, 2016
Piros fű (L'Herbe rouge, 1950) – Polgár, 1997, Cartaphilus, 2007
Szívtépő (L'Arrache-cœur, 1953) – Cartaphilus, 2007 (korábban: Hullasztó címen – Polgár, 1998)
Birodalomépítők, avagy a Schmürz (Les Bâtisseurs d'empire ou le Schmürz, 1959) (dráma) – a Tábornokok uzsonnája kötetben, Helikon, 2016
Tábornokok uzsonnája (Le Goûter des généraux, 1962) (dráma) – a Tábornokok uzsonnája kötetben, Helikon, 2016
Alvilágjárók (Trouble dans les Andains, 1966) – Helikon, 2014 (korábban: Kalandárium – PolgArt, 2000)
Le Loup-garou [A farkasember], 1970 (novellák) – ebből 5 novella A kék libában, Cartaphilus, 2009
La Belle époque [A boldog békeidők],1972 (novellák) – ebből 3 novella a Tábornokok uzsonnája kötetben, Helikon, 2016
Le Ratichon baigneur [A fürdőző csuhás], 1981 (novellák) – ebből 4 novella A kék libában, Cartaphilus, 2009, további 4 novella a Tábornokok uzsonnája kötetben, Helikon, 2016
Mindenkit megnyúzunk! (L'équarrissage pour tous) (drámák) – Cartaphilus, 2010
Köpök a sírotokra (J’irai cracher sur vos tombes, 1946) – Láng Kiadó, [1989], PolgArt, 1999, Cartaphilus, 2008
A holtaknak már mindegy (Les morts ont tous la même peau, 1947) – Cartaphilus, 2011 (korábban: Minden hulla fekete címen – Láng, 1991)
Pusztuljon minden rusnyaság! (Et on tuera tous les affreux, 1948) – Cartaphilus, 2012 (korábban: Öljünk meg minden rohadékot! címen – Láng, 1990)
Ki érti a nőket? (Elles se rendent pas compte, 1950) – Cartaphilus, 2014 (korábban: És mindez a nők miatt – Láng, 1992)
Tajtékos napok. Regény; ford., utószó Bajomi Lázár Endre; Európa, Bp., 1969 (Modern könyvtár)
Pekingi ősz. Regény; ford. Pődör László, bev. B. Mészáros Vilma; Magvető, Bp., 1971 (Világkönyvtár)
Venyigeszú és a plankton; ford. Bognár Róbert; Európa, Bp., 1984 (Vidám könyvek)
Köpök a sírotokra; ford. Rózsa László; Láng, Bp., 1989
Öljünk meg minden rohadékot!; ford. Vinkó József; Láng, Bp., 1990
Minden hulla fekete; ford. Ádám Péter; Láng, Bp., 1991
(A holtaknak már mindegy címen is)
És mindez a nők miatt; ford. Barabás József; Láng, Bp., 1992
(Ki érti a csajokat? címen is)
Piros fű; ford. Bognár Róbert; Polgár, Bp., 1997
Hullasztó; ford. Vargyas Zoltán, versford. Lator László; Polgár, Bp., 1998 (Polgár könyvek)
Vernon Sullivanː Köpök a sírotokra; ford. Rózsa László; 2. jav. kiad.; PolgART, Bp., 1999
Kalandárium; ford. Rózsa László; PolgART, Bp., 2000
Venyigeszú és a plankton; ford. Bognár Róbert; jav. kiad.; Cartaphilus, Bp., 2008 (Szórakoztató metafizika)
Szívtépő; ford. Vargyas Zoltán, versford. Lator László; Cartaphilus, Bp., 2008 (Szórakoztató metafizika)
Blues egy fekete macskáért. Novellák; ford. Domonkos Eszter et al.; Cartaphilus, Bp., 2008 (Szórakoztató metafizika)
Pekingi ősz; ford. Pődör László; jav. kiad.; Cartaphilus, Bp., 2009 (Szórakoztató metafizika)
A kék liba. Novellák 2.; Cartaphilus, Bp., 2009 (Szórakoztató metafizika)
Mindenkit megnyúzunk! Drámák; ford. Pacskovszky Zsolt, Takács M. József, Vinkó József; Cartaphilus, Bp., 2010 (Szórakoztató metafizika)
Vernon Sullivanː A holtaknak már mindegy; ford. Ádám Péter; jav. kiad.; Cartaphilus, Bp., 2011 (Szórakoztató metafizika)
(Minden hulla fekete címen is)
Vernon Sullivanː Pusztuljon minden rusnyaság!; ford. Vinkó József; jav. kiad.; Cartaphilus, Bp., 2012 (Szórakoztató metafizika)
Alvilágjárók; ford. Takács M. József; Helikon, Bp., 2013
Vernon Sullivanː Ki érti a csajokat?; ford. Lőrinszky Ildikó; Cartaphilus, Bp., 2014 (Szórakoztató metafizika)
(És mindez a nők miatt címen is)
Tábornokok uzsonnája; összeáll., ford., utószó Takács M. József; Helikon, Bp., 2016
Piros fű; ford. Bognár Róbert, utószó Takács M. József; Helikon, Bp., 2017
Pekingi ősz; ford. Pődör László, utószó Takács M. József; Helikon, Bp., 2019
Tajtékos napok; utószó Takács M. József, ford. Bajomi Lázár Endre; Helikon, Bp., 2020
↑ Magyarországon – valószínűleg tévesen – úgy tudják, hogy Vian szaxofonos volt. Valójában egy kis trombitán játszott, amit „zsebtrombitának”, azaz „trompinette”-nek nevezett.
A magyar Wikidézetben további idézetek találhatóak Boris Vian témában.
Életrajza és művei a Terebess Ázsia E-Tárban
Cartaphilus Kiadó életműsorozata (életrajz, utószók, kritikák, idézetek)
Le petit cahier du grand Boris VIAN, Le site le plus important sur Vian
A Dezertőr 45 nyelven
Le déserteur. a YouTube-on
ISNI: 0000 0001 2020 7357
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Boris_Vian&oldid=24940227”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. május 19., 06:43
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.