hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Szent László Társulat – Wikipédia
A Szent László Társulat hitbuzgalmi egyesület.
Létrejöttét Danielik János egri kanonok már 1858-ban kezdeményezte, ám megalapítására csak 1861. május 5-én került sor Pesten, gróf Károlyi István, a Szent István Társulat elnöke révén. Az egyesület célja hazánk és annak keleti határain lakó szegény, de különösen magyar katolikusoknak lelki szükségleteiről való gondoskodás, az által, hogy számukra iskolákat és templomokat épít, a meglevőket fenntartja, számunkra magyar papokat és tanítókat tart, hogy így véreinket a katolikus hitnek és a magyarságnak megtartsa.
IX. Piusz pápa 1863. március 13-án brevével[1] ismerte el, és június 27-re és november 19-re tagjai számára teljes búcsút engedélyezett. Első elnöke Lonovics József csanádi püspök, később kalocsai érsek volt. Moldvában és Romániában lakó véreink, kivált a csángó magyarok alkották a társulat gondoskodásának első tárgyát. 1864-ben már 27 000 tagja volt. 1869-ben létrehozta a Csángó Bizottságot, 1870 után pedig a pápa, valamint a 19. század végén a hazai katolikus intézmények segélyezését is ellátta. 1880 után azon munkálkodott, hogy a kivándorlás után a távozók magyar nemzeti és katolikus tudatát életben tartsa.
A társulat tagjai a 19. század végén egy évre 72 korona tagsági díjat fizettek.[2] Amikor 1916 augusztusában az erdélyi románok betörtek, az iskolákat bezárták, javaikat elkobozták, tanítóikat kiutasították illetve internálták, 1919-ben ugyanez megismétlődött a Romániához csatolt Bukovinában és Erdélyben. 1933-ban Shvoy Lajos székesfehérvári megyés püspök, a társulat elnöke az újjáéledés programját hirdette meg. 1938-tól a társulat tevékenységi köre a következőre terjedt ki: a Magyarországon kívüli katolikus magyarok gondozása, vallási életük és anyanyelvük megtartásának istápolása papok küldésével, folyóiratokkal, valamint vallási és szociális intézmények szervezése által.
A II. világháborút követő években a társulat működése fokozatosan ellehetetlenült. Az 1950. december 12-én megtartott évi közgyűlése kimondotta az önfeloszlatást. − A társulat 1995. január 21-jétől újjáalakult.
Szemes József: A Szent László Társulat története. 1861-1941; Egyházmegyei Ny., Veszprém, 1942
Szarvas Béla: A Szent László Társulat 90 éve és a szórványban élő magyarok pasztorációja. - Magyar Egyháztörténeti vázlatok 1994. 3-4. szám. 179–194
Krizsán László: A Szent László Társulat működése. Vigilia LX. évf. 11. sz. 1995. november, 825-830.
Borovi József: A szórványban élő magyar katolikusok lelkigondozásának története. Szent István Társulat, Budapest, 2000. ISBN 9633611369
Farkas Annamária: A Szent László Társulat története. In: Arrabona – Múzeumi közlemények, 2008, 46/1 sz. 459-477
Seres Attila: Sebestyén Antal hadikfalvi plébános levelei a Szent László Társulat és a Külügyminisztérium levéltárában. In: Lymbus, 2009. 2009 273. old.
Szent László Társaság (1861) és Rend (ismertető)[3]
Szent László Társaság és Rend (honlap)[4]
Szent László Rend (honlap)[5]
Szent László hírnök; Szent László Társaság és Rend, Los Angeles, 1995–1999
Egyházi beszéd, melyet a Szent-László-Társulat megalakulásakor tartott ünnepélyes Veni Sancte alkalmával Pesten az Egyetemi Templomban mondott Szabó Imre iszkázi plébános-esperes; Emich Ny., Pest, 1861
Titoknoki jelentés, melyet a Szent-László-Társulat eddigi alakulási s müködési eredményeiről Lonovics József elnöksége alatt 1862. évi választmányi gyülésben előterjesztett Hopf János; Emich Ny., Pest, 1862
Kétrendbeli előadás, melyet a Szent-László-Társulat központi választmányi gyűléseiben tartott Danielik János; Emich Ny., Pest, 1862
Szent-László és iskolai társulati emlény, melyet kedves hivei számára a lelkipásztori gondnok rózsáiból füzött Répászky József, bodókő-váraljai plebános; Répászky József, Bodókő-Váralja [Boldogkőváralja], 1862
A Szent-László-Társulat közgyűlésének jegyzőkönyve. 1864. júl. 15.–1911. nov. 18.; Vodianer Ny., Pest, 1864–1911
Zsihovics Ferenc: Az irgalmasság hármas iránybani gyakorlásának áldásai. A Szent László Társulat alapittatása ötödik évünnepén; Emich Gusztáv, Pest, 1865
Kimutatás a Szent-László-Társulat bevételeiről s azok hova fordításáról; Emich Ny., Pest, 1866
A Szent-László-Társulat alapszabályai; Szent László Társulat, s.l., 1867
Schlauch Lőrinc: A rabszolga-kereskedés Afrikában. Elnöki beszéd a Szent László Társulat XXII-dik rendes közgyűlésén; Franklin Ny., Bp., 1889
Tájékoztató a Szent-László-Társulatról; Egyetemi ny., Bp., 1907
A Szent László Társulat alapszabályai; Stephaneum ny., Bp., 1913
A Szent László-Társulat ismertetése; Szent László Társulat, Bp., 1934
Jelentés a Szent László Társulat ... évi működéséről; Szent László Társulat, Bp., 1938–1944
A Szent László Társulat alapszabályai; Élet Ny., Bp., 1939
↑ V. ö. Szent-István-Társulat Naptára (1891).
↑ Archivált másolat. [2019. május 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2019. május 28.)
Bokor József (szerk.). Szent-László-társulat, A Pallas nagy lexikona. Arcanum: FolioNET (1893–1897, 1998.). ISBN 963 85923 2 X
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Szent_László_Társulat&oldid=24740538”
Utoljára szerkesztve 2022. március 5., 18:18-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. március 5., 18:18
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.