hu nb hu hu hu hu hu pt hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu et hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ca hu de fi fr es en fr es sv ca es hu ca en hu sk hu de fi fr eo en fr es cs fr es et ro pl hu id en hu hu hu de hu en en es be en pl en fr eo en en pl en fr pl en sv pl en en es et en pl fr fr hbs_lat en en pl en en pl ru de es sv en pl fr de es id cs fr pl it de es hu hu de cs es en es en en es de en es de sv ca en fr es lv fr cs en fr es de en pl fi fr eo fr en es hu sv pl cs en pl it de pl hu hu de hu et en en es hu es fr en pl it de pl en sv pl en de pl fr fr eo en sv pl es fr pl hu fr eo en fr es hu es es fr es en oc es et es es en es fr oc es en sv ca en fr es en en es hu pl ja en es hu hu hu hu en hu fr it fr sk de hu sv hu fr hu de hu sv id fr hu fr en fr pl en cs en pt fr en fr en fr hu sv de fr sv fr hu en hu en es en hu nl pl en hu de en en hu de hu hu hu de hu de es en hu sv hu fr pt de hu de hu fr hu fr cs en hu en hu fr en fr hu fr es sv nl sv hu fr hu de hu fr hu en hu fr en de hu de pl en en en cs en hu de hu en hu hu de de hbs_lat sv es fr en en fr fr pt de hu fr ca sv es de hu en hu en de sv is fr hu sv hu de hu sv en en en en hu de hu fr hu fr hu fr hu de en en hu de hu de hu fr hu hu hu sv hu sv hu en hu fr hu fr hu sv es en hu fr hu en hu sv hu de hu en hu fr hu fr hu de hu en hu sv en de hbs_lat fr hu nb hu fr hu sv en sv en fr hu fr de sv en en en sv hu hu hu hu hu hu id de hu id hu hu hu en en sv hu de de hu sv sv hu sv fr en hu de fr fr de de fr fr en fr de fr fr sv en en fr de fr de en en da de de fr fr fr de en zh de fr en de fr sv fr en en fr en en de sv fr de fr fr fr es fr de fr de en en nb de en fr fr en fr fr en it fr fr fr de en fr fr de de sv de it fr de en fr fr sv fr hu ca oc fr ca fr de ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu et cs fi hu hu hu war hu hu en hu en en en en hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr en en en en eu hu hu sk is hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl an ar en az lt ru sv bg en bn br hbs_lat uk ca hbs_lat da de fr el eo es et eu fa fi fr da lt he hbs_lat tl hy it id es is it ja sv az kk ko en cs it lb hbs_cyr it lt lv en ms es my ceb nl nb nb fr ta pa pl ps pt io ro ru bxr jbo hbs_lat si sk sl fy sq hbs_lat sv ta th ceb tr oc tyv fy ur uz vi pl zh zh fr zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. július 24.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A meteorit olyan, a világűrből származó természetes objektum, ami egy nagyobb égitestbe (pl. Földbe, Holdba, Marsba stb.) való becsapódáskor nem semmisül meg a légkörben, hanem eljut a felszínig. (Amíg az űrben mozog, meteoroidnak nevezzük, a légkörbe való belépés után meteornak, majd a becsapódás után kapja meg az ásványokra jellemző -it végződést.) Amikor belép a légkörbe, a légellenállás okozta súrlódás hatására felforrósodik és fényt bocsát ki, tűzgolyót létrehozva, melyet meteornak vagy hullócsillagnak hívunk. Bolidának a Földnek ütköző földönkívüli testet, vagy olyan tűzgolyó-jellegű meteort nevezünk, amely kiemelkedő fényjelenséggel jár, függetlenül attól, hogy végül eléri-e a felszínt. A nagyobb meteoritok becsapódási krátert is létrehozhatnak.
Általánosabban a meteorit egy olyan objektum bármely égitest felszínén, amely az űr más részéből érkezett. Találtak már meteoritot a Holdon és a Marson is.
A meteoritokat mindig a megtalálás helyéről nevezik el, általában egy közeli városról vagy földrajzi jellegzetességről. Ha egy helyen több meteoritot is találnak, a nevet egy szám vagy betű követheti (például Allan Hills 84001 vagy Dimmitt (b).)
A meteoritokat hagyományosan három bővebb kategóriába sorolják: a kőmeteoritok szikladarabok, melyek főleg szilikát ásványokból állnak; a vasmeteoritok főképp vas-nikkel alapúak; míg a kő-vas meteoritok számottevő mértékben tartalmazzák mindkét anyagtípust. A modern osztályozási módszerek a meteoritokat a struktúrájuk, kémiai és izotópösszetételük és ásványtani szempontok szerint csoportosítják.
Valószínűleg léteznek üstökösökből származó jégmeteoritok is, de mivel ezek a becsapódás után azonnal vagy még a légkörben elolvadnak, ilyet a Földön nem ismerhetünk.
A földön kívülről származó kőzetdarabok csoportosítása:
3.2 Statisztika a főbb meteoritkategóriák szerint
3.3 Statisztika a meteoritcsoportok szerint
3.4 Statisztika a jelenlegi országok szerint
3.5 Statisztika kontinensek és időszakok szerint
Meghatározható, hogy a meteoritok kőzetanyaga mikor keletkezett (magmás eredet esetén) (radioaktív kormeghatározással; ignious age), mikor csapódott ki az anyaégitestből (radioaktív kormeghatározással; shock age), mennyi időt töltött a világűrben (kozmikus sugárzásból; cosmic ray exposure age) és hogy mennyi időt tölthetett a Földön (terrestrial age). Ebből összeállítható az egyes meteoritok „élettörténete”.
A legtöbb meteoroid a Föld légkörébe érve széthullik. Bár becslések szerint évente 500 darab eléri a felszínt, melyek mérete jellemzően egy üveggolyó és egy kosárlabda nagysága közé esik, ezek közül alig 5-6 példányt találnak meg és válik ismertté a tudósok számára. Kevés olyan meteorit van, amely elég nagy ahhoz, hogy becsapódási krátert hozzon létre. Ehelyett szabadesésben érkeznek a felszínre és legfeljebb egy kis lyukat ütnek. Ezen felül a lezuhanó meteoritok már okoztak kárt vagyontárgyakban, állatállományban, sőt emberben is.
Nagyon nagy meteoritok a kozmikus sebességük jelentős hányadának megtartásával csapódhatnak a földbe, ezzel nagy méretű becsapódási krátereket létrehozva. A kráter típusa függ a mérettől, az összetételtől, a széthullás mértékétől és a becsapódás szögétől. Az ilyen ütközések ereje széles körű pusztítást képes előidézni. A leggyakoribb nagy sebességű becsapódásokat a Földön a vasmeteoritok okozzák, mert ezek tudnak a legnagyobb eséllyel széthullás nélkül áthatolni a légkörön.
Mintegy 30-szor annyi meteoritot találnak, mint amennyi hullások megfigyelésével és az az utáni begyűjtéssel jut el a tudományos gyűjteményekbe. Ennek több oka van. Néhány meteoritot könnyebb megtalálni, míg másokat nehezebb. Néhányat az erózió gyorsan felismerhetetlenné tesz. A vasmeteoritokat azonban sokkal könnyebb felismerni, mint a többit, mert fémvas nem fordul elő másként a természetben, mint meteoritként. Amikor hullás történik és egy egész meteorit-gyűjteményre való kőzetmintát gyűjtenek be, akkor sokkal könnyebb az eseményhez kapcsolódó hasonló kőzetdarabokat összegyűjteni, mint később a magányosan megtaláltakat.
A következő statisztika 2012. június 9-én készült és az angol nyelvű Wikipédiáról származik.
Statisztika a főbb meteoritkategóriák szerint[szerkesztés]
Statisztika a meteoritcsoportok szerint[szerkesztés]
Statisztika a jelenlegi országok szerint[szerkesztés]
Kongo - Dem. Közt.
Statisztika kontinensek és időszakok szerint[szerkesztés]
Az egyik legelfogadottabb elmélet szerint a dinoszauruszokat is elpusztító krétakori tömeges kihalás oka egy nagy meteoritbecsapódás volt. Arról is folyt tudományos vita, hogy más nagyobb kihalások, így a perm–triász kihalási esemény és a triász–jura kihalási esemény szintén egy nagy becsapódás következményei lehettek-e, bár a bizonyítékok ezekben az esetekben kevésbé meggyőzőek.
A Willamette Meteorit, az Amerikai Egyesült Államokban valaha talált legnagyobb meteorit
Bennszülött törzsek gyakran úgy tekintettek a vasmeteoritokra, mint könnyen hozzáférhető, bár korlátozott mennyiségű fémforrásra. Inuitok (eszkimók) például a Cape York meteorit darabjaiból szerszámokhoz való vágóéleket és dárdahegyeket készítettek. Feltehetően az ókori Mezopotámiában is készítettek eszközöket az „égi fémből”.
Az oroszországi Novo Urei városban 1886-ban lehullott ureilit meteoritot az azt megtaláló parasztok darabokban megették, talán illata vagy kenyérhez hasonló alakja miatt. (?)[1]
Az első ismert modern kori eset, amikor egy meteorit eltalált egy embert, 1954. november 30-án történt az alabamai Sylacauga-ban. Ott egy 4 kg tömegű kondrit átütötte a tetőt és a nappaliban ráesett Ann Hogdes-re, aki komoly zúzódásokat szenvedett. Azóta többen állították, hogy meteoritok találták el őket, de az állítólagos meteoritok sosem kerültek elő.
1969-ben japán kutatók az Antarktiszon egy alacsonyan szálló helikopterről fekete kőzetdarabokat vettek észre a fehér talajon. Leszálltak és a laboratóriumba szállítva megvizsgálták a begyűjtött 9 meteoritot. Mindegyik különböző volt. Ekkor jöttek rá arra, hogy valamilyen folyamat fölhalmozza a jeges kontinensre hulló meteoritokat. Programot indítottak az antarktiszi meteoritok begyűjtésére és 2008-ig mintegy 17 000 darab meteorit került a tokiói Nemzeti Sarkkutató Intézetbe (National Institute of Polar Research - NIPR).
Az ALH84001 antarktiszi, marsi eredetű meteorit
Az Antarktiszt borító jégmező lassú mozgásban van a part felé és nagyságrendileg néhány centiméter per év sebességgel mozdul el. A ráhullott meteoritok beágyazódnak a frissen hullott hóba és együtt mozdulnak el a jégmezővel. Amikor azonban parti hegység útját állja e mozgásnak, a feltorlódó (centiméteres magasságú) jégtöbblet fokozatosan jobban elpárolog, ezért a kőzetdarabok ezeken a helyeken a felszínre bukkannak. Nem csak ott, ahol parti hegység van, hanem ott is, ahol a hóréteg alatt a talajszint jelentősen megemelkedik. Ezt a mechanizmust Yanai Keizo japán kutató ismerte föl.
Magyarországi kutatók is rendszeresen kölcsönzik a földkerekség egyik legnagyobb gyűjteményének kőzetmintáit tudományos vizsgálataikhoz. A fél évre kölcsön kapott kis gyűjteményben 30 meteorit vékonycsiszolata található. A mintakészletben van két holdi és egy marsi meteoritminta is.
A tokiói Nemzeti Sarkkutató Intézet évente rendez egy konferenciát az új vizsgálatok áttekintésére. Az Eötvös Loránd Tudományegyetem kutatói már 1994 óta részt vesznek ezeken a konferenciákon és beszámolnak a hazai meteoritkutatásokról.
Először az apollóniai Diogenész vetette fel, hogy a meteoritok a világűrből érkeznek, ám elmélete kétezer éves feledésbe merült. Ma róla nevezték el a vestai eredetű diogeniteket.
A meteoritika tudományának megalapozása Ernst Chladni nevéhez fűződik, aki a 18. század végén könyvben foglalta össze az addig hullott és talált meteoritokat és kimutatta azok kozmikus eredetét.
A cseljabinszki meteorit egy darabjának metszete
Allan Hills 84001 – Mars-meteorit, melyről azt állították, hogy a marsi élet létezését bizonyítja
Allan Hills 77005 – Mars-meteorit, az első shergottit, amelyet az Antarktiszon gyűjtöttek 1977-ben egy közös Japán-Amerikai Expedíción
Canyon Diablo – vasmeteorit, amelyet amerikai őslakosok használtak
Cape York – az egyik legnagyobb meteorit
Ensisheim – a legrégebbi meteorit, amelynek becsapódási ideje pontosan meghatározható (1492. november 7.)
Fekete kő – a Fekete kő az iszlám szent relikviája, kb. 30-40 centiméter átmérőjű, tojás alakú kő, a geológusok biztosak abban, hogy egy meteorit darabja, ami légbuborékokat rejt, színét pedig magas vastartalma adja[2]
Magna Mater köve; II. Murszilisz hettita király tízéves évkönyvének 17. verse elmeséli, hogy a Viharisten „ledobta villámát” Arzavára, és ledöntötte Uhha-ziti seregét, lerombolta Apasza (Epheszosz) városát. Ezt az eseményt a kutatók annak a meteoritnak a becsapódásaként értelmezik, amely később isteni kultuszban részesült Epheszoszban, és a Magna Mater kultusza bontakozott ki belőle.
Hoba – A legnagyobb ismert meteorit
Kaidun – Valószínűleg a Mars Phobos nevű holdjáról származik
Sayh al Uhaymir 169 – A Holdról származik; holdi meteoritbecsapódások révén került a földre. Az első, amelyről megállapították, hogy enyhén radioaktív.[forrás?]
Sikhote-Alin – Egy nagy (nagyjából 100 tonnás) vasmeteorit, mely 1947. február 12-én csapódott be az oroszországi Szihote-Aliny területen
Willamette – Az Amerikai Egyesült Államokban eddig megtalált legnagyobb meteorit
Kabai meteorit, az egyik magyar meteorit
Kaposfüredi meteorit, az egyik magyar vasmeteorit
Mócsi meteorit, egy másik fontos magyarországi hullás 1883-ban
Knyahinyai meteorit, egy másik fontos magyarországi hullás 1872-ben
Mezőmadaras, illetve egyéb meteoritok listája (földrajzi koordináták, dátum, súly)
Lásd még: Becsapódási kráterek listája
Vredefort-kráter Dél-Afrikában, a legnagyobb ismert földi meteorkráter (300 km átmérőjű, egy 10 km széles meteorit nyomán)
Sudbury-medence Ontarióban, Kanadában (250 km átmérő)
Chicxulub-kráter a Yucatán-félsziget partjainál (170 km átmérő)
Manicouagan tározó Québec, Kanada (100 km átmérő)
Popigaj-kráter Oroszországban (100 km átmérő)
Acraman kráter Dél-Ausztráliában (90 km átmérő)
Chesapeake-öböl becsapódási kráter (90 km átmérő)
Morokweng becsapódási kráter Dél-Afrikában (70 km-es kráter betemetve)
Mjölnir-kráter a Barents-tengeren (40 km átmérő)
Manson kráter Iowa-ban (38 km-es kráter betemetve)
Barringer-kráter Arizonában, 'Meteor Kráter' néven is ismert (1,2 km átmérő)
Saaremaa szigeten egy krátercsoport látható
Barshay S. S. & Lewis J. S. 1975: In: The Dusty Universe, eds. Field G. B. & Cameron A. G. W., Neale Watson Acad. Publ., New York
Bérczi Sz. (1991): Kristályoktól bolygótestekig. Akadémiai Kiadó, Budapest, ISBN 963-05-5842-4
Bérczi Sz. (2001): Kis Atlasz a Naprendszerről (1): Planetáris és anyagtérképek holdkőzetekről, meteoritekről. UNICONSTANT. Püspökladány (ISBN 963-00-6314-X Ö ISBN 963 00 6315 8)
Consolmagno, G.J., Lewis, J.S.(1978): The evolution of icy satellite interiors and surfaces. Icarus 34, 280-293.
Dudich E. (Szerk.) (2003): Geonómia az ezredfordulón. Uniconstant, Püspökladány, (ISBN 963-508-386-6)
M. Grady, I. Wright (2006): Types of Extraterrestrial Material Available to Study. In: Lauretta, D. S., McSween, H. Y. eds. (2006): Meteorites and the Early Solar System II. Chapter I. University of Arizona Press, 942 p.
Grossmann L. (1972): Geochim. Cosmochim. Acta 36, 597
Marvin, U. B. (2007): Ernst Florens Friedrich Chladni (1756-1827) and the origins of modern meteorite research. Meteoritics and Planetary Science, 42, 2007 Spet. pp. B68.
Nagy M. (2008): A kabai meteorit. (The Meteorite of Kaba). 80 old. Debreceni Református Kollégium, Debrecen (ISBN 978-963-9322-16-5)
Bérczi Szaniszló, Gucsik Arnold, Hargitai Henrik, Józsa Sándor, Kereszturi Ákos, Nagy Szabolcs, Szakmány György (2008): Kis atlasz a Naprendszerről (11): Kőzetszövetek a Naprendszerben. ELTE TTK Kozmikus Anyagokat Vizsgáló Űrkutató Csoport, Budapest (ISBN 978-963-284-034-5)
↑ Novo Urei: The Stuff of Legends!
↑ Makkah – A szent mecset: A Fekete kő, 2006. augusztus. [2006. május 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. augusztus 12.)
A Wikimédia Commons tartalmaz Meteorit témájú médiaállományokat.
Nézd meg a meteorit címszót a Wikiszótárban!
Gyarmati, László: Hogyan ismerjünk fel egy meteoritot. MCSE, 2010. április 6. [2010. április 12-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. április 15.)
A meteoritok és tulajdonságaik
Minden, amit a meteoritokról tudni kell
A magyarországi meteoritok listája
Szép bevezető cikk a meteoritekről, típusaikról, szövetükről
Csillagászatportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Meteorit&oldid=25086439”
Kevés forrással rendelkező lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. július 9., 23:18
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.