hu sk hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu gl hu de hu de hu en hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu ca hu hu hu hu hu de hu hu hu sv hu hu hu hu en fr hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu id sv hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2019. március 17.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
é. sz. 47° 21′ 00″, k. h. 18° 25′ 00″47.35, 18.41667Koordináták: é. sz. 47° 21′ 00″, k. h. 18° 25′ 00″47.35, 18.41667
A Zámolyi-medence a Vértes hegység délkeleti lejtői és a Velencei-hegység északnyugati lejtői közötti sík terület, a Vértesalja központi része. Területe 75 km2, a Vértes–Velencei-hegyvidék földrajzi kistája.[1]
A Zámolyi-medence északkelet-délnyugat irányú, 12 ezer éve kialakult süllyedékterület. Régen a medencét tó töltötte ki, amit a Vértesből eredő patakok tápláltak. A medence vizét a Császár-víz vezette le, az üledékek a mélyedést lassan feltöltötték, helyén tavi és folyóvízi üledékekből álló, hordalékkúpos medencefelszínt hagyva. Nagytó-rét, Csukató-rét, Csíkvarsai-rét elnevezés őrzi a tavak nevét. Az északi peremét a Vértesből származó durvább törmelékkúpok határolják. A vízgyűjtő terület vize a Zámolyi (272 ha) és Pátkai (312 ha) víztározókon és a Császár-vízen keresztül a Velencei-tóba kerül.
Éghajlata szubmediterrán, mérsékelten hűvös és mérsékelten száraz. Leggyakoribb az északnyugati szél, de jellemző az északkelet és a délkeleti irányú is.
A löszpuszták talaja, a csernozjom kiváló minőségű, ezért mára szinte mindenhol művelés alá vették, az eredeti növényzet maradványai csak a szántóföldnek alkalmatlan helyeken maradtak meg.
Gyakori a pázsitfűfélék közül a kunkorgó árvalányhaj (Stippa capillata), fenyérfű (Bothriochloa ischaemum), sovány csenkesz (Festuca pseudovina).
Előforduló növényfajok: tavaszi hérics (Adonis vernalis), törpemandula (Amygdalus nana), vetővirág (Sternbergia colchiciflora), macskahere (Phlomis tuberosa), szalmagyopár (Helichrysum arenarium).
A legfontosabb pusztai állat az ürge (Citellus citellus), mivel ez képezi a környező erdőkben fészkelő fokozottan védett kerecsensólyom (Falco cherrug) és parlagi sas (Aquila heliaca) zsákmányát. Néhány évtizede még nyugati földikutya (Spalax leucodon) és túzok (Otis tarda), valamint ugartyúk (Burhinus oedicnemus) is élt ezeken a területeken. Az itt-ott megtalálható fasorokban, bokrosokban él a búbos banka (Upupa epops) és a szalakóta (Coracias garrulus). A löszfalak, árokpartok viszonylag gyakori madara a gyurgyalag (Merops apiaster). A gerinctelenek érdekes képviselői itt az imádkozó sáska (Mantis religiosa) és a pokoli cselőpók (Lycosa vultuosa).
Ahol sikerül a vízpótlást megoldani, ilyen például a csákvári csíkvarsai láprét, újra elszaporodtak a kipusztulással fenyegetett fajok: lápi nyúlfarkfű (Sesleria uliginosa), mocsári kosbor (Orchis laxiflora ssp. Palustris), pókbangó (Ophrys spegoides). A kiszáradó láprétek és mocsárrétek jellegzetes növényei még a poloskaszagú kosbor (Orchis coriophora), vitéz kosbor (Orchis militaris), hússzínű ujjaskosbor (Dactylorhiza incarnata), korcs nőszirom (Iris spuria), mocsári nőszirom (Iris pseudacorus), széleslevelű gyapjúsás (Eriophorum latifolium) és keskenylevelű gyapjúsás (Eriophorum angustifolium), nagyon ritka a vidrafű (Menyanthes trifoliata). A korábbi vízelvezetések hatására az elszikesedett területeken tömeges a sziki őszirózsa (Aster tripolium ssp. pannonicum).
Partimadarak: piroslábú cankó (Tringa totanus), bíbic (Vanellus vanellus), nagy goda (Limosa limosa), nagy póling (Numenius arquata), sárszalonka (Gallinago gallinago). Az élőhelyrekonstrukciós munkák következtében bővült a faj és egyedszám. Ismét előfordulnak a sirályok dankasirály (Larus ridibundus), szerkők (Chlydonias), récék (Anas sp.), a vöcskök: kis vöcsök (Podiceps ruficollis), feketenyakú vöcsök (Podiceps nigricollis) is. A ragadozómadark: a barna rétihéja (Circus aeruginosus), hamvas rétihéja (Circus. pygargus), kabasólyom (Falco subbuteo) költ itt.
Kétéltűek: kecskebéka (Rana esculenta), kacagóbéka (Rana ridibunda), kis tavibéka (Rana laesone), zöld levelibéka (Hyla arborea) és a vöröshasú unka (Bombina bombina), pettyes- és tarajos gőte (Triturus vulgaris és Triturus cristatus)
Hüllők: mocsári teknős (Emyx orbycularis) és a vízisikló (Natrix natrix).
A Zámolyi-medence Természetvédelmi Terület kiterjedése 697 hektár. A védetté nyilvánítás célja a Zámolyi-medencében elhelyezkedő víztározó és környékének természetvédelmi oltalom alá helyezése. A medence a Vértesi Tájvédelmi Körzethez tartozó Csíkvarsai-réttel együtt az európai madárélőhelyek listáján szerepel.
A terület fontos természeti érték elsősorban, mint a vonuló madarak táplálkozó és pihenő helye . A Vértes hegység és a Velencei-tó közötti "ökológiai zöldfolyosó" része.
A helybeli lelkész akaratától függött a lakodalom napja, így az 1920-as évekig jobbára csütörtökön, ritkábban kedden tartották a lakodalmakat.[1] Jelentős a fazekassága:a csákvári fazekas főcéh alá tartozott az egész Vértes vidék valamennyi fazekasmestere, akik Száron, Válon, Lovasberényben, Zámolyon, Gánton, Móron, Magyaralmáson, Bodajkon, Csókakőn, és Pusztavámon dolgoztak.[2]
Ez a szakasz egyelőre üres vagy erősen hiányos. Segíts te is a kibővítésében!
Isépy István: Csákvár, a virágok városa (térkép!)
Kéregmozgások a medencében[halott link]
A Közép-dunántúli Régió arculati kézikönyve[halott link]
Magyarország földrajzi nagy-, közép- és kistájai
Vác–Pesti-Duna-völgy •  Pesti-hordalékkúpsíkság •  Csepeli-sík •  Solti-sík •  Sárköz •  Kalocsai-Sárköz •  Tolnai-Sárköz •  Mohácsi-sziget •  Mohácsi teraszos sík
Gerje–Perje-sík •  Pilis–Alpári-homokhát •  Kiskunsági-homokhát •  Bugaci-homokhát •  Dorozsma–Majsai-homokhát •  Kiskunsági löszös hát
Illancs •  Bácskai löszös síkság
Érd–Ercsi-hátság •  Váli-víz síkja •  Közép-Mezőföld •  Velencei-medence •  Sárrét •  Sárvíz-völgy •  Dél-Mezőföld •  Enyingi-hát •  Káloz–Igari-löszhátak •  Sió-völgy
Dráva-sík •  Fekete-víz síkja •  Nyárád–Harkányi-sík
Beregi-síkság •  Szatmári-síkság •  Szatmári-Tiszahát •  Beregi-Tiszahát •  Bodrogköz •  Rétköz
Taktaköz •  Borsodi-ártér •  Hevesi-ártér •  Szolnoki-ártér •  Jászság •  Tiszafüred–Kunhegyesi-sík •  Szolnok–Túri-sík •  Tiszazug •  Hortobágy
Hatvani-sík •  Tápió-vidék •  Gyöngyösi-sík •  Hevesi-sík •  Borsodi-Mezőség •  Sajó–Hernád-sík •  Harangod
Közép-Nyírség •  Északkelet-Nyírség •  Délkelet-Nyírség •  Dél-Nyírség •  Nyugati-Nyírség (vagy Löszös-Nyírség)
Dévaványai-sík •  Nagy-Sárrét •  Berettyó–Kálló köze •  Érmelléki löszös hát •  Bihari-sík •  Kis-Sárrét •  Körös menti sík
Csanádi-hát •  Békési-hát •  Békési-sík •  Csongrádi-sík •  Körösszög
Szigetköz •  Mosoni-sík •  Fertő-medence •  Hanság •  Kapuvári-sík •  Csornai-sík •  Rábaköz
Marcal-völgy •  Kemenesalja •  Pápa–Devecseri-sík
Győr–Tatai-teraszvidék •  Igmánd–Kisbéri-medence •  Almás–Táti-Duna-völgy
Soproni-hegység •  Fertőmelléki-dombság •  Soproni-medence •  Kőszegi-hegység •  Vas-hegy és Kőszeghegyalja •  Pinka-sík •  Őrség •  Vasi-Hegyhát
Ikva-sík •  Répce-sík •  Gyöngyös-sík •  Rábai teraszos sík •  Rába-völgy
Felső-Zala-völgy •  Kerka-vidék •  Göcsej •  Egerszeg–Letenyei-dombság •  Principális-völgy •  Zalaapáti-hát •  Alsó-Zala-völgy •  Zalavári-hát •  Mura bal parti sík
Kis-Balaton •  Nagy-Berek •  Somogyi parti sík •  Balaton •  Balatoni-riviéra •  Tapolcai-medence •  Keszthelyi-riviéra
Nyugat-Külső-Somogy •  Kelet-Külső-Somogy •  Dél-Külső-Somogy
Marcali-hát •  Kelet-Belső-Somogy •  Nyugat-Belső-Somogy •  Közép-Dráva-völgy
Mecsek •  Baranyai-hegyhát •  Völgység •  Tolnai-Hegyhát •  Szekszárdi-dombság •  Pécsi-síkság •  Geresdi-dombság •  Villányi-hegység •  Dél-baranyai-dombság •  Zselic
Tátika-csoport •  Keszthelyi-fennsík •  Badacsony–Gulács-csoport •  Balaton-felvidék •  Vilonyai-hegyek •  Veszprém–Nagyvázsonyi-medence •  Kab-hegy–Agártető-csoport •  Sümeg–Tapolcai-hát •  Devecseri-Bakonyalja •  Öreg-Bakony •  Bakonyi-kismedencék •  Keleti-Bakony •  Veszprém–Devecseri-árok •  Pápai-Bakonyalja •  Pannonhalmi-dombság •  Súri-Bakonyalja
Bársonyos •  Által-ér-völgy •  Móri-árok •  Vértes-fennsík •  Vértes peremvidéke •  Gánti-medence •  Zámolyi-medence •  Sörédi-hát •  Lovasberényi-hát •  Velencei-hegység
Gerecse •  Etyeki-dombság •  Zsámbéki-medence •  Budai-hegyek •  Tétényi-fennsík •  Budaörsi- és Budakeszi-medence •  Pilisi-hegyek •  Pilisi-medencék
Központi-Börzsöny •  Börzsönyi-kismedencék •  Börzsönyi-peremhegység
Kosdi-dombság •  Nézsa–Csővári-dombság •  Központi-Cserhát •  Galga-völgy •  Ecskendi-dombság •  Cserhátalja •  Terényi-dombság •  Szécsényi-dombság •  Karancs •  Litke–Etesi-dombság •  Gödöllői-dombság •  Monor–Irsai-dombság
Magas-Mátra •  Nyugati-Mátra •  Déli-Mátra •  Keleti-Mátraalja •  Nyugati-Mátraalja •  Mátralába •  Parád–Recski-medence
Bükk-fennsík •  Északi-Bükk •  Déli-Bükk •  Tárkányi-medence •  Egri-Bükkalja •  Miskolci-Bükkalja •  Tardonai-dombság •  Upponyi-hegység
Aggteleki-hegység •  Alsó-hegy •  Rudabányai-hegység •  Szalonnai-hegység •  Bódva-völgy •  Tornai-dombság
Központi-Zemplén •  Abaúji-Hegyalja •  Tokaji-hegy •  Szerencsi-dombság •  Hegyalja •  Hegyköz •  Vitányi-rögök
Alsó-Ipoly-völgy •  Középső-Ipoly-völgy •  Nógrádi-medence •  Zagyva-völgy •  Medves-vidék •  Heves–Borsodi-dombság •  Tarna-völgy •  Ózd–Egercsehi-medence •  Pétervásárai-dombság •  Sajó-völgy •  Putnoki-dombság •  Szendrői-rögvidék •  Rakacai-völgymedence •  Cserehát •  Hernád-völgy •  Szerencsköz
Forrás: Magyarország kistájainak katasztere. Szerkesztette Dövényi Zoltán. Második, átdolgozott és bővített kiadás. Budapest: MTA Földrajztudományi Kutatóintézet. 2010. ISBN 978-963-9545-29-8
Földrajzportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
↑ Magyarország kistájainak katasztere. Szerkesztette Dövényi Zoltán. Második, átdolgozott és bővített kiadás. Budapest: MTA Földrajztudományi Kutatóintézet. 2010.  607. o. ISBN 978-963-9545-29-8
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Zámolyi-medence&oldid=21089037”
Fotó nélküli sablont tartalmazó lapok
Wikidata koordinátákat használó lapok
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2018 novemberéből
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2019. március 17., 20:50
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.