hu hu hu hu hu hu hu hu sl hu hu hu hu ca it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu fr hu fr hu ur hu en hu sl hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de fr eo sl it it hu hu hu hu hu hu hu it it en fr fr en en de de en fr en fr en es de da fr da en it de de it en de fr nl fr it pl en en it en en war en fr en de en it de it it es en it it tr es en pl en eu en hu en hu hu hu hu it it en it it en it it it it fi en it it it en it it en it it it en en it it it hu en hu hu hu hu hu hu pl hu ru de ru zh hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl ar az uz bg ca id hbs_lat da de el eo es et eu fa fi fr lt he id fr it ja kk ko it lt en it nl nb nb fr ta pl pt ro ru jbo en hbs_lat sk sl sv ceb tr fy ur zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. augusztus 17.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk a szigetről szól. Hasonló címmel lásd még: Ischia (egyértelműsítő lap).
A Wikimédia Commons tartalmaz Ischia témájú médiaállományokat.
Ischia Olaszországhoz tartozó vulkáni eredetű sziget a Tirrén-tengerben, a Nápolyi-öböl északi részén. Legmagasabb csúcsa az Epomeo (788 m). A csaknem 50 km²-nyi területén 6 népes község (comune) osztozik, ezek közül is a legnagyobb maga Ischia a szigetet Procidától elválasztó Ischia-csatorna (olaszul Canale d’Ischia) partján. További települései: Barano d’Ischia, Casamicciola Terme, Forio, Lacco Ameno és Serrara Fontana. Közigazgatásilag Nápoly megyéhez tartozik. A sziget gazdasága a turizmuson alapul, ami a számos – vulkáni utóműködésnek köszönhető – termálvizű forrás miatt rendkívül fejlett.
4.2 A középkortól a 16. századig
4.4 A 18. századtól napjainkig
9 Ischia a mozivásznon
Vergilius Inarime, később Arime néven emlegeti, valószínűleg az Iliaszra utalva (Tüphónt Arimois sziklájához láncolták). A rómaiak Aenaria, a görögök pedig Pithékusszai néven emlegették (latinosan Pithecusae). Idősebb Plinius a görög elnevezést a szigeten található agyaggödrökkel társítja, melyek anyagából püthekoszokat (gabonatároló) készítettek. Római elnevezését Aineásszal hozza kapcsolatba. Mai megnevezésének első írásos emléke 813-ból származik: III. Leó pápa egy Nagy Károlyhoz írt levelében említést tesz egy "iscláról" (az insula egyik változata, jelentése sziget).
A sziget megközelítőleg trapéz alakú, Nápolytól 30 km-re fekszik, kelet-nyugati irányban 10 km hosszú, észak-déli irányban 7 km széles. A sziget kialakulása mintegy 150 000 évvel ezelőtt kezdődött és a Campi Flegrei vulkanizmusához kapcsolódik. Legrégebbi részei a keleti oldalon találhatók. Az Epomeo, a sziget legmagasabb csúcsa kb. 55 000 esztendeje alakult ki. A sziget másik hegycsúcsa a Vico. A szigetet az olaszok Isola Verdének, azaz „zöld szigetnek” nevezik a gazdag növénytakarójának köszönhetően (mandulafenyő ligetek, szelídgesztenye-erdők, narancs- és citromkertek, szőlőültetvények). 1883-ban és 2017-ben a szigetet erős földrengés rázta meg.
Ischia éghajlata mediterrán: az évi átlaghőmérséklet 18 °C, a legalacsonyabb téli hőmérséklet 9° (januárban), a legmagasabb nyári hőmérséklet pedig 35° (augusztusban). A levegő átlagos nedvességtartalma 63%.
Az Aragon-vár Ischia városában
A Vico-csúcs környéke már a bronzkorban lakott volt, ezt az itt talált régészeti leletek bizonyítják. I. e. 8 században Khalkiszból ide érkezett görög telepesek várost alapítottak, ahonnan az etruszkokkal való kereskedelmet irányították. Virágkorában Pithekoussainak több mint 10 000 lakosa volt.
1953-ban a szigeten találták meg a Nesztór-serleget, ami i. e. 730-ból származik és az első, Iliaszra utaló írásos emlék. A néhány rá vésett sor küméi-ábécében íródott, mely a latin előfutára.
I. e. 474-ben szürakúszai I. Hérón a küméiek segítségére sietve az etruszkokkal folytatott háborúban, elfoglalta a Ischiát és a környező szigeteket. Ekkor épült fel a sziget első erődítménye, amely még a középkor során is fennállt. A rómaiak i. e. 322-ben foglalták el Ischiát és Neapolist. Augustus Capriért a nápolyiaknak cserébe adta Ischiát.
A középkortól a 16. századig[szerkesztés]
A Nyugatrómai Birodalom bukása után a népvándorlás időszakában többször is elfoglalták, előbb a herulik, majd az osztrogótok. A 6. század elején a Bizánci Birodalom birtoka lett, majd 588-ban a Nápolyi Hercegség szerezte meg. A 9. században kétszer is (813 és 847) kirabolták a szaracénok. 1004-ben II. Henrik német-római császár foglalta el, 1130-ban pedig II. Roger, Szicília normann uralkodója. A 12. században a pisaiak szintén kétszer kifosztották a sziget településeit, majd a Staufok trónra kerülésével a Szicíliai Királyság része lett. 1282-ben, a szicíliai vecsernyét követően a sziget lakossága fellázadt és III. Aragóniai Pétert támogatta a nápolyi trónért való küzdelemben. Csak 1299-ben sikerült II. Anjou Károlynak elfoglalnia. A következő évszázadokban a sziget többször is gazdát cserélt, a nápolyi trónért való küzdelem kimenetelének függvényében.
A 15. században a sziget lakossága többször is kalóztámadások áldozata lett. 1543-ban és 1544-ben Hajreddin Barbarossa, több mint 4000 lakost ejtett fogságba. 1548-ban és 1552-ben utódja, Turgut reisz fosztotta ki. A 17. század elején, a kalóztámadások ritkulásával alakult ki a mai Ischia. A kalózok utoljára 1796-ban törtek a szigetre. 1647-ben, az Első Nápolyi Köztársaság idején a sziget lakossága – sikertelenül – lázadt fel a helyi nemesurak ellen.
A 18. századtól napjainkig[szerkesztés]
A szigetet birtokló spanyol De Ávalos (D’Avalos) család kihalásával 1729-ben Ischia a nápolyi király birtoka lett. 1734-től a király által kinevezett kormányzó irányította a sziget ügyeit. 1799-ben támogatta a tiszavirág-életű Parthenopéi Köztársaságot. A felkelést Nelson admirális csapatai verték le, a helyreállított Bourbon-hatalom számos lázadót halálra ítélt. A sziget 1861-ben, Két Szicília Királyságának részeként csatlakozott az újonnan megalapított Olasz Királysághoz.
Az 1883. július 28-i földrengés romba döntötte a sziget nyugati oldalán fekvő Casamicciola Terme és Lacco Ameno településeket.
Napjainkban Ischia Olaszország egyik legjelentősebb turistacélpontja: évente több mint 6 millióan látogatják meg.
A Fungus-szikla Lacco Ameno mellett
Ischia területe közigazgatásilag Nápoly megyéhez tartozik. A sziget települései:
Napjainkban a sziget gazdaságának fő mozgatórugója a turizmus. Fejlesztésére már az 1950-es évektől kezdve nagy figyelmet fordítottak, fő turisztikai vonzerejét a számos termálvizű forrás adja, melyek köré számos gyógyszálló épült.
A hagyományos gazdasági ágazatok itt a mezőgazdaság és a halászat, amelyek jelentősége azonban csekély a turizmuséhoz viszonyítva. A kiváló vulkanikus eredetű termőtalajon jó minőségű szőlő és olíva terem. A halászat visszaeséséhez hozzájárult az olasz állam azon intézkedése, melyben megszabta a Tirrén-tenger halászati kvótáit.
A sziget csak hajón közelíthető meg. Rendszeres járatok indulnak Ischiára Nápolyból és Pozzuoliból. A szigeten három kikötő található: Ischiában, Forióban és Casamicciola Termében. A szigeten fejlett a közúti hálózat.
A szigetről, szépségeiről és történetéről számos irodalmár megemlékezik műveiben:
Donatien Alphonse de Sade
Christian Allers grafikája (1893)
Ponte Porto, Ischia község
Sant'Angelo, Serrara Fontana község
1936 – Il Corsaro nero – Amleto Palermi,
1937 – Il Dottor Antonio – Enrico Guazzoni,
1949 – Campane a martello – Luigi Zampa,
1950 – Il Mulatto – Francesco De Robertis,
1950 – La Scogliera del peccato – Roberto Bianchi Montero,
1952 – The Crimson Pirate – Robert Siodmak,
1953 – Il Mostro dell'isola – Roberto Bianchi Montero,
1954 – Lacrime d'amore – Pino Mercanti,
1956 – Suor Letizia – Il più grande amore – Mario Camerini,
1957 – Vacanze a Ischia – Mario Camerini,
1958 – Sissi a Ischia – Alfred Weidenmann,
1959 – Plein soleil – René Clément,
1960 – Appuntamento a Ischia – Mario Mattòli,
1960 – Morgan il pirata – Primo Zeglio,
1962 – Diciottenni al sole – Camillo Mastrocinque,
1963 – Cleopatra Joseph L. Mankiewicz,
1966 – Caccia alla volpe – Vittorio De Sica,
1966 – Ischia operazione amore – Vittorio Sala,
1972 – Avanti! – Billy Wilder,
1976 – La Professoressa di scienze naturali – Michele Massimo Tarantini,
1977 – La Vergine, il Toro e il Capricorno – Luciano Martino,
1998 – Il Commissario Raimondi – Paolo Costella,
1999 – Cient'anne – Ninì Grassia,
1999 – The Talented Mr. Ripley – Anthony Minghella,
2001 – Se lo sai sono guai – Michele M. Tarantin,
2003 – Il Paradiso all’improvviso – Leonardo Pieraccioni,
2010 – I delitti del cuoco – Alessandro Capone
New Guide to Naples and Surrounding Area ISBN 88-8180-084-5
Monos János: Capri, Ischia, Salerno, Sorrentói-félsziget, Amalfi partvonal (Dekameron Könyvkiadó, 2006) ISBN 978-963-9331-74-7
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Ischia_(sziget)&oldid=25185818”
Wikidata koordinátákat használó lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. augusztus 17., 17:15
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.