fr en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu tr hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu it hu cs en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ro hu fi en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es it it ca de de de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu da hu hu hu hu hu hu hu hu hu pt hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es it it de de de de hu fr en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu ro hu fi hu ro hu fi pl ro hu fi en ro hu fi hu ro hu fi hu ro hu fi hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu de de hu hu hu hu hu hu hu hu es pl hu hu pl hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de cs hu hu hu en hu cs hu hu hu hu hu hu eo eo cs en hu hbs_lat hu hu hu cs cs eo cs de hu cs hu hu hu hu hu pl de hu hu hu hu bg hu hu hu cs eo hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu lt hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu pt it hu en cs hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. október 3.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
1942. január 12. (68 évesen)[1]
Az adatok megjelenítéséhez kattints a cím mellett található „[kinyit]” hivatkozásra.
A Wikimédia Commons tartalmaz Gerentsér László témájú médiaállományokat.
Gerentsér László (Szeged, 1873. január 26. – Budapest, 1942. január 12.) magyar vívómester, atléta, testnevelő pedagógus és sportszakíró. A Testnevelési Hivatal munkatársaként és fővárosi testnevelési igazgatójaként az iskolai testnevelést megreformálta, és új alapokra helyezte az oktatását. A Budapesti Tudományegyetemen szerzett államtudományi doktori oklevelet 1904-ben. Fiatal atlétaként a kontinens legjobb rövidtávfutói közé számított. A magyar olimpiai atlétaválogatott edzőjeként (tulajdonképpen vezetőedzőként) részt vett az 1908. és az 1912. évi nyári olimpiai játékokon.
Korának egyik legnevesebb vívómestere és szakírója.[4][5] Az első magyar nyelvű atlétikai szakkönyv szerzője (1911),[6] a párbajtőrvívás egyik magyarországi úttörője és az első magyar párbajtőrtankönyv írója (1930), valamint a magyar kardvívás egyik megreformálója. Borsody László, Italo Santelli mellett a modern magyar kardvívás egyik megteremtője. Gerentsér univerzális vívómesternek számított, hiszen magas szakmai színvonalon oktatta az olimpiai vívás mindhárom fegyvernemét (kard, tőr, párbajtőr).[7] Egyik legismertebb műve A modern kardvívás, amit tanítványai – dr. Bay Béla és dr. Rajczy Imre – két évvel a vívómester halála után, 1944-ben rendeztek sajtó alá. Számos vívással kapcsolatos cikket is írt.
Az Országos Testnevelési Tanács (OTT) előadójaként, majd később fővárosi testnevelési igazgatójaként (1913–1924) jelentős szerepe volt a magyarországi testnevelő tanárképzés átalakításában. A Testnevelési Főiskola létrehozásának egyik szellemi atyja.[8] Az ő érdeme az általános tudású testnevelő tanárképzés megindítása.[9]
Jelentős a vívómesterség szabályozásával, oktatásával kapcsolatos tevékenysége. Sokat tett a női tőrvívás elterjedéséért is. A Magyar Vívómesterek Országos Egyesületének alelnöke (ügyvezetője) volt, illetve a Vívómester Vizsgáztató Bizottság előadójaként oktatta a vívómesterjelölteket. Több évtizeden keresztül volt a Budapesti Tudományegyetem vívómestere.[10][11]
1.2 Szerepe a női vívás kibontakozásában
2.3 A vívás és vívómesterség rövid históriája
Gerentsér László Géza János 1873. január 26-án született Szegeden, és február elsején keresztelték meg. Édesapja, Gerentsér László városi tisztviselő, szegedi főpénztárnokként vonult nyugalomba, édesanyja Gömöri Anna volt.[12]
1900-ban a Kolozsvári Magyar Királyi Ferenc József Tudományegyetem torna- és vívómestere, Vermes Lajos meghívására érkezett az erdélyi városba, hogy atlétikát és az új, az olasz iskolán alapuló vívórendszert tanítson; közben bonctan, élettan és egészségtan előadásokat hallgatott a kolozsvári egyetemen. 1902-ben közreműködött a Kolozsvári Egyetemi Atlétikai Club (KEAC) megalapításában, ahol számos neves vívó kezdte pályafutását: Pósta Sándor, Czenker Béla, az első világháborúban eltűnt fiatal vívómester, a tragikus körülmények között elhunyt Repeczky László. Gerentsér László 1903. szeptember 1-én szerezte meg vívómesteri oklevelét, melyet a kor szokása szerint diplomás mesterek írtak alá. Az ő oklevelét Fodor Károly műegyetemi, Vay Lajos tudományegyetemi, Berty László ludovikás vívómester, illetve Italo Santelli, a római központi katonai vívóiskolában (Scuola Magistrale Militare di Roma) végzett mester írta alá.[15][16][* 3] Ebben az időszakban a kolozsvári Ferenc József Tudományegyetem lektora, közben tornatanár a római katolikus főgimnáziumban (1904–1907), ahol előtte Vermes Lajos volt a gimnázium tornatanára (1897–1904). Gerentsér 1907-ig maradt Kolozsvárott, utána felkerült Budapestre. Klupathy Jenő egyetemi tanár, a BEAC tanárelnöke felismerte a fiatal vívómester képességeit és megnyerte őt az egyesület részére.[17] A budapesti tudományegyetemi sportegyesület mestereként vívónemzedékeket oktatott, közreműködésével az egyesület felküzdötte magát a legjobb vívószakosztályok közé, annak ellenére, hogy korábban nem volt komolyabb vívógárda a BEAC-nál. Az atléták edzőjeként részt vett az 1908. évi nyári olimpiai játékokon.[18] Három évvel később megírta az első magyar nyelvű atlétikai szakkönyvet, miközben fővárosi tornatanárként is dolgozott. Az 1912-es olimpiára történő felkészülés keretében kinevezték az atlétikai tréningek irányítójává, a stockholmi olimpiára is elkísérte az atléta-válogatottat.[19]
1908-ban Bárczy István polgármester kinevezte az akkor szerveződő budapesti Testnevelési Hivatal előadójának, 1910-ben a tanács megválasztotta testnevelési tanárnak, 1913-ban Gerentsér lett Budapest első testnevelési igazgatója.[20] „Mint a főváros testnevelési igazgatója, keresztülvitte a községi iskolák testnevelési reformját: bevezette a svéd tornát, iskolai atlétikát, sportszerű játékokat, atlétikai osztályversenyeket, megindította a gyógytorna tanítását, a leányiskolákban a népies és nemzeti táncokat, a ritmikus testgyakorlatokat, a leányatlétikát, valamint még sok korszerű újítást valósított meg. Először rendezte az év végi iskolai sportünnepélyeket, tervei szerint készültek el az első gyermekjátszóterek a főváros egész területén, és fejlődött ki az iskolai játék intézménye.”[9]
A Tanácsköztársaság kikiáltása után a Közoktatásügyi Népbiztosság kezdeményezésére megkezdődött a tornatanító-képzés már régen esedékes átalakítását – 1919 májusában indult egy új rendszerű, három hónapos[* 4] testnevelőképző tanfolyam, amelynek vezetésével őt mint a testnevelési reformmozgalom egyik élharcosát bízták meg. Az új intézmény tantervében az alábbi tárgyak szerepeltek: svédtorna, testnevelési módszerek, vívás, atlétika, szabadtéri játékok férfiaknak, illetve nőknek, gyógytorna, ritmikus torna, orvosi ismeretek, mozgáselmélet. Gerentsér oktatta az atlétika valamennyi ágát és a vívást.[21]
A proletárdiktatúra bukása után a Friedrich-kormány rendeletileg megszüntetett több korábbi sportintézményt, és pedagógusok százai ellen indult eljárás, amely során vizsgálták a kommün alatti tevékenységüket, köztük olyanok ellen is, akik ebben az időszakban kaptak tornatanítói oklevelet. Eljárás indult Gerentsér ellen is – „az 1907. évi XVII. tc. 22. §-ának 1. c. pontjába ütköző súlyos fegyelmi vétség miatt”[* 5] – és elmozdították a tornatanító-képző intézet éléről.[22] Erről az időszakról jegyzi meg Bay Béla: „Bár elismert egyéniség volt, ami nagy pedagógiai munkásságának tulajdonítható, mégiscsak, ki nem mondva, nem kívánt személy volt. Kitüntetést soha nem kapott, annak ellenére, hogy kiváló tanítványok egész sorával ajándékozta meg a magyar vívást.”[23]
Szerepe a női vívás kibontakozásában[szerkesztés]
Annak ellenére, hogy az 1920-as években már több kiváló, magyar vívómester oktatott hazánkban, a többség nem szívesen foglalkozott nőtanítványokkal, sőt olyan is akadt, aki egyáltalán nem vállalta nők oktatását. Csak Italo Santelli, Gerentsér László és Fodor István – a Fodor Károly-féle sportiskola fiatal vezetője – foglalkoztak női vívókkal.
Dr. Gerentsér vívótermében egy rövid hajú, barna, fiús külsejű nő iskolázik lankadatlan szorgalommal. Színésznő. Nem híres, nem is nagyon népszerű. A neve: Tary Gizella. Sokan megmosolyogják, de Gerentsér, a „Doktor” nem. Ő úgy látja, növendékének ott volna a helye a világ legjobbjainak vetélkedőjén. Talán nem fog győzni – azt nem, de „helyen” lehet. Ha pedig helyezett lesz, akkor – nos, akkor talán itthon is jobban felfigyelnek majd a nőkre. Így gondolkodott a „Doktor” és minden követ megmozgatott, hogy Tary Gizellát kiküldjék az olimpiára.
– Elek Ilona, Elek Margit[24]
Tanítványa jól szerepelt, az 1924. évi nyári olimpiai játékok tőrvívás egyéni számában 6. helyezést ért el. Ezzel Tary Gizella lett az első magyar női pontszerző olimpikon. Az 1930-as években Gerentsér több kiváló női tőrvívóval is foglalkozott, köztük Elek Margittal, Bogen Ernával. Bogen (Bogáthy) Albert (1882–1961) vezérőrnagy lánya, Erna öt éven keresztül – 1931 és 1936 vége között – vívott a BEAC színeiben, dr. Gerentsér László tanítványaként.[25]
1924-ben Budapesten magánvívótermet és testnevelési intézetet nyitott a Lónyay utca végén, egy földszintes házban (7. szám), egy kicsi, hosszúkás helyiségben, amely rendelkezett ugyan öltözővel meg tisztálkodási lehetőséggel, „csak éppen fűtése nem volt”.[26] A BEAC vívómestereként köteles volt húsz egyetemistát oktatni, ha nem is személyesen, de a segédmesterei – Nagy Árpád, Repeczky László – segítségével. 1927-ben megközelítőleg nyolcvan növendék látogatta ezt a vívótermet. A harmincas évek elejétől már a Semmelweis utcában volt a BEAC vívószakosztálya, ma az OSC vívóterme található ott.[* 6][27] 1945 tavaszán, Gombos Sándor kezdeményezésére ebben a teremben kezdték el az edzést a második világháborút túlélt vívók: „Birtokba vettük a dr. Gerentsér halálával megürült vívótermet és odavittünk minden felszerelést, amit sikerült a romokból kiásni… Ablak, világítás, víz, zuhanyozó persze nincs, de azért hetenként egyszer, vasárnap reggeltől délig” ott tartották az edzéseket.[24]
Egyetemi vívómesterként aktívan részt vett a magyar vívómester-egyesületek munkájában. A szakképesítés megszerzése (1903) után belépett az 1896-ban alapított Magyar Vívómesterek Egyesületébe.[* 7] A szerveződés ismertebb tagjai közé tartozott Halász Zsiga, Rákossi (Rákossy) Gyula (1865–1936),[28] lovag Arlow Gusztáv, Leszák Károly,[* 8][28] Lovas Gyula,[28] Vizy Károly,[28] továbbá Bély Mihály, Sztrakay Norbert, gróf Vay Lajos.[29] 1908-ban egy új szakmai szervezet alakult, a Hivatásos Vívók Egyesülete. Az alapító tagok közt találjuk Fodor Károly műegyetemi vívómestert (elnök), gróf Vay Lajos tudományegyetemi vívómestert és Izecseszkul Leó vívómestert (alelnökök), Schlötzer Gáspár vívómestert (titkár),[28] Sztankay Sándor vívómestert (pénztárnok). Később az egyesületnek mintegy 40 tagja volt, köztük Gerentsér László, Hollóssy Jenő, Katona János, és tiszteletbeli tagok voltak a hazánkban tevékenykedő kiválóbb olasz vívómesterek, például lovag Italo Santelli. Mindkét egyesület jogosult volt arra, hogy mestervizsgákat tartson, és vívómesteri okleveleket állítson ki, ugyanakkor egyikük sem élvezte a vívószövetség vagy a hatóság jóindulatú támogatását. Ebben az időszakban bárki nyithatott vívótermet, és taníthatott vívást, még megfelelő képesítés nélkül is. Végül 1927. február 20-án a két szembenálló egyesület egybeolvadt, és Magyar Vívómesterek Országos Egyesülete név alatt folytatta a vívómesterképzést, -képesítést és -vizsgáztatást. Az új egyesület elnöke Rákossi Gyula lett, illetve Gerentsér Lászlót választották ügyvezetőnek. 1928. január 31-én Klebelsberg Kuno vallás- és közoktatásügyi miniszter létrehozta a Vívómester Vizsgáló Bizottságot, amely rendezte a vívómesteri diplomák kérdését, megállapította a vizsgáztatás módját, ennek a bizottságnak volt Gerentsér az előadója. A bizottság tevékenységének egyik legfontosabb eredménye volt az a miniszteri rendelet, amely alapján 1929. október 1-től az ország területén, nyilvánosan csak olyan egyén taníthatta a vívást és nyithatott vívóiskolát, akinek mesteri oklevelét a fenti bizottság állította ki.[30]
1929-ben hathetes tanulmányúton volt Párizsban, hogy megfigyelhesse a francia tőriskola rendszerét és tanítási módszerét, illetve tanulmányozza a francia párbajtőrvívást (korabeli szóhasználattal épéevívás). Az útra a Vallás- és Közművelődésügyi Minisztérium tanulmányi segélye által került sor, amihez az Országos Testnevelési Tanács pártoló javaslata alapján jutott Gerentsér. Külföldi tartózkodása során főleg az Automobile Club de France, a Golfer's Club és a Cercle d'Escrime Hoche vívótermeit látogatta. A párizsi út eredményeként született meg Az épéevívás (1930) című könyve.[31] „Dr. Gerentsér László ezzel a munkájával nagy lendületet adott hazai tőr- és párbajtőrvívás elterjedésének. Irodalmi munkássága mellett mint mester számos bemutatót is tartott tehetséges tanítványaival. Munkájának és nagy akarásának meglett a gyümölcs. Fiatal tehetségekből sikerült néhány olyan versenyzőt nevelni, akik már megállták a helyüket az akkori nemzetközi versenyeken is. Ezt fémjelzi dr. Bay Béla olimpiai szereplése, valamint többi tanítványainak eredménye (dr. Gözsi, Ritvai, Rerich, Berzsenyi).”[32]
Bay Béla említi, hogy Gerentsér Lászlónak több gyermeke volt: egy fia és lányai.[33]
„Az évtizedeken keresztül végzett, állandó vívómesteri munka aláásta az egészségét, de ő ezt végig titkolta a tanítványai előtt. Szellemi ereje teljében, de fizikálisan már megrokkanva, 69 éves korában Budapesten hunyt el.”[34] Gerentsér 1942. január 12. bekövetkezett halála után felesége – dr. Gerentsér Lászlóné, leánykori nevén: Rampacher Mária Vilma Alexia – csupán néhány hónapot élt még, 1942. május 17-én halt meg májrákban.[35]
Az 1911-ben Atletika címmel kiadott könyv megírására a MASZ atlétikai szakosztálya kérte fel Gerentsér doktort, mivel a XIX. század kilencvenes éveiben kibontakozó hazai atlétika művelői nem rendelkeztek olyan szakmai útmutatóval, ami segítette volna edzésüket, illetve a megfelelő külföldi szakkönyvek beszerzése is problémás volt. A 188 oldalas könyvben 37 fénykép és 4 pályaterv[* 9] található. A fényképeken több ismert magyar atléta is látható, köztük Mudin István kalapácsvető és Mudin Imre (1887–1918) gerelyhajító.
„A könyv megírására a M.A.Sz. atletikai szakosztálya dr. Gerentsér Lászlót kérte fel, aki régi munkása az atletikának úgy elméletben, mint gyakorlatban. Azt hiszem a szakközönség is megelégedéssel fogja fogadni, hogy a hazai atletikának ilyen kiváló és képzett előharcosát szemeltük ki e nehéz feladat teljesítésére.
Amikor útjára bocsátom az első magyar atletikai szakkönyvet, hogy hirdetője legyen elveinknek, amelyekkel ifjú véreinket emelni, magyar fajunkat nemesíteni akarjuk, a nagyközönség jóindulatára appellálok és kérem, hogy pártfogolja törekvéseinket és terjessze el könyvünket mindenhová, ahol e szép és férfias sport barátai csak találhatók.
Stankovits Szilárd, a M.A.Sz. atletikai szakosztályának elnöke.”[* 10]
I. fejezet. Atletikai pálya építése és felszerelése
II. fejezet. Atletikai versenyek rendezése
III. fejezet. A tréningről általában
IV. fejezet. A speciális tréning
A 100 yard. Az indulás (start)
Az 1 angol mérföldes síkfutás
A párizsi tanulmányutat követően 1929 decemberében Gerentsér tájékoztató előadást tartott amatőr vívók és vívómesterek előtt. Az előadás után a párbajtőrvívásról szóló cikkei jelentek meg az OTT havi szaklapjában, a Testnevelésben, 1930 januárjától hét egymás utáni számban. Végül 1930 novemberében megszületett A francia vívósport és az épéevívás alcímet viselő tanulmány. A könyv megírásakor J. Joseph Renaud Traité d'Escrime Modern (1928) c. művet használta fel vezérfonalként, mivel úgy látta, hogy a nagyszerű francia párbajtőrvívó, cikkíró (L'Escrime et le Tir) rendszere foglalja össze a legjobban az ottani párbajtőrvívás lényegét.
Az épéevívás tanításának és tanulásának elemei J. Renaud útmutatásai alapján
Védések az előrészekre irányított megkerülések ellen
Egyszerű támadások a kéz visszahúzására
Az ujjak és karizomzat munkája
Védelem a testre irányuló szúrások ellen. Rassemblement
Visszatérés gardba. Az első ismételt támadások
A tanítvány első pengetámadásai. A croisé
Néhány praktikus gyakorlat tanítása a croisékkal
J.J. Renaud fejtegetése a tőr és az épée közti különbségről főbb vonásokban
E. Légouvé írása Bertrand mesterről és id. Robert vívómesterről
J. Joseph Renaud tanácsai az épée asszókra vonatkozóan
Taktika a hosszú kitörésekkel szemben
A penge elől kitérők ellen
A vívás és vívómesterség rövid históriája[szerkesztés]
Egy dedikált példány[* 12][* 13]
Az 1928-ban megjelent rövid – csupán 88 oldalas – könyv teljes címe: A vívás és vívómesterség rövid históriája: történelmi tanulmány. Ez volt az első magyar nyelvű mű, mely részletesen foglalkozott az egyetemes és magyar vívás történetével. A történelmi tanulmány a Magyar Vívómesterek Országos Egyesülete által, fiatal vívómesterek és vívómesterjelöltek részére szervezett továbbképző tanfolyam anyagaként írta meg. Ebben Gerentsér összefoglalja a vívástörténettel kapcsolatos kutatásainak legfontosabb eredményeit.
Két oldal a könyvből
„Az általános tudásvágyból fakad az, hogyha valaki egy mesterséget űz, akár hivatásból, akár mint műkedvelő, lassankint érdeklődni kezd azok iránt, akik ezt a mesterséget megalapították és fejlesztették. Ez történt velem is. 28 éve foglalkozom a vívás tanításával és minél jobban belemélyedtem ennek pedagógiai részébe, annál jobban felébredt bennem a kíváncsiság a múlt iránt. Kezdtem a régi vívókönyveket tanulmányozni, elsősorban ama nemzetekét, ahol a művészi vívás megindult és kifejlődött. Az érdeklődésem évről-évre fokozódott úgy, hogy lassankint óriási anyag gyűlt össze kezemben, amelynek rendezése és históriailag precíz összeállítása évek munkáját igényelte.
A Magyar Vívómesterek Országos Egyesülete, amely a múlt évben alakult meg olymódon, hogy a meglevő két régebbi vívómester-egyesület fuzionált, ebben az évben a fiatal vívómesterek és vívómester jelöltek részére egy továbbképző tanfolyamot nyitott. Ebben a tanfolyamban vállaltam a vívás történetének előadását is. Most nyilott alkalmam arra, hogy a vívástörténetre vonatkozó nagyszámú jegyzetemet egy kissé rendezzem. Főleg az okozott nehézséget, hogy ebből a nagy anyagból miként állítsak össze egy kis jegyzetet, amely alkalmas volna arra, hogy némi tájékozottságot nyújtson a vívómester-jelölteknek a vívás és a vívómesterség történetére. Így született meg ez a kis tanulmány, amelynek megírásánál filmszerűen bontakozott ki előttem a múlt képe, zseniális vívómester-elődeim alakjai és minél jobban mélyedtem bele ezeknek történetébe, annál inkább meggyőződtem arról, hogy milyen óriási kulturhistóriai hivatást töltött be a világtörténelemben a vívás és győződtem meg arról, hogy valamennyi emberi testgyakorlat és sport között összehasonlíthatatlan magasságban van a vívóművészet.
Kívánom, hogy azokat a fiatal mestertársaimat és a mesterjelölteket, akik kis tanulmányom sorait átolvassák, a vívás iránti hasonló lelkesedés, ambíció és forró vonzódás hassa át, mint azokat a nagy elődöket, akik a vívásművészet alapjait lerakták és mint engemet is, aki a legnagyobb szeretettel és lelkesedéssel merültem el az elmúlt idők világában; reményt, bizalmat és munkakedvet merítve egyúttal a jövőre nézve is.
Budapesten, 1928. április 26.
Dr. Gerentsér László”[* 14]
Masiello: La scherma italiana.
Masaniello Parise: Trattato teoretico-practico della scherma di spada e sciabola.
Rossi Giordano: Manuale teoretico practico etc. (1885)
Merignac Emile: Histoire de l'escrime (II. kötet)
Barbasetti Luigi: Das Stossfechten.
Hergsell Gustav: Die Fechtkunst.
Montag I.B.: Neue praktische Fechtschule auf Hieb und Stoss.
Keresztessy József: Emlékkönyv (1892).
Takáts Sándor: A török-magyar bajviadalok.
Pesthy Frigyes: A perdöntő bajvívások története Magyarországon.
Gerentsér 1941 decemberében fejezte be legismertebb művének kéziratát, megemlítve, hogy a könyv első változatát mindegy tíz évvel korábban kezdte el írni. A könyv csak a szerző halála után jelent meg 1944-ben, amikor is „a kéziratot a mester szellemében dr. Bay Béla rendezte sajtó alá dr. Rajczy Imre közreműködésével. A rajzokat Somfay István készítette.”[* 15] Gerevich Aladár, továbbá a vívómester tanítványai – Bay Béla és Palócz Endre – vívóakciói szolgáltatták a rajzok elkészítéséhez szükséges képanyagot. A könyv IX. fejezete a szerző egyik korábbi munkájának – A vívás és vívómesterség rövid históriája: történelmi tanulmány (1928) – egy átdolgozott és javított változata. Gerentsér kihangsúlyozta, hogy az általa évtizedek óta tanított rendszer alapja az olasz kardvívórendszer és nem ezt kívánta módosítani, hanem a tanítás módszerét, mivel a legújabb pedagógiai és sporttudományi tapasztalatokat szeretné alkalmazni a vívás oktatása során. „Az általam kiépített kardvívás-kultúra legfőbb sajátosságát abban látom, hogy amit eddig tisztán tapasztalati alapon tanítottak a mesterek, leginkább gépiesen, sokszor kegyetlen dresszúrával, azt tanulmányaim segítségével tudományos alapra helyeztem” – írta könyve előszavában.
A Gerentsér főművének tekinthető könyv felhasználásával készült a történelmi szablyavívás alapjait bemutató, 2016-ban megjelent A történelmi kardvívás alapjai c. módszertani segédlet.[38]
1. A vívás fogalma
2. Pedagógiai alapfogalmak. A tanítás és nevelés alapelvei
3. Mely korban kezdjük el a vívást és meddig űzhetjük
4. A technika és mechanika szerepe és fontossága
5. Állások és mozgások. Alapállás, vívóállás
7. Előre- és hátralépés
9. Előrelépés – kitörés
10. Lábgyakorlatok csoportos tanítása
Célgimnasztika. A kard vezetése
11. Célgimnasztika és bemelegítés a vívóknál
12. A vívókard részei
13. A kard fogása
14. Állások és lendítések a karddal. Alapállás
16. Az ököl vagy a kéz tartásai
19. Lendítések karddal a védőállásokba. Védőlendítések
23. A szög- és fokvágások
26. Vágások és szúrások begyakorlása. Néma lecke
29. A kvart-terc védőrendszer
31. Az egyszerű védések gyakorlása
32. Az egyszerű védések összekötései
33. Az engedő védések
35. Védések kitörésből való visszatéréskor
38. Kar- és kézvágások
Szabad vívás. Cselek. Pengetámadások
41. Gyakorlatok megállapított akciókkal. Egyezményes gyakorlatok
43. Az egyezményes akciók gyakorlása
45. Az egyszerű vágáscselek és azok tanítása
47. A kötött szúráscselek. Filók
55. Elütések. Nyomás. Lefegyverzés. Csavarás
56. Cselek a pengetámadások után
57. A pengetámadások védése
59. A védés elmélete és gyakorlása
60. A cseltámadások részletes beosztása
61. Az első szándékú támadás
62. Tamadás a tempoóba
63. A tempóakciók. A védekezés további eszközei
65. A feltartó szúrások
66. Feltartó szúrások a második ütemben
68. Cavazio a tempóba. Kitérő szúrás
69. A második szándék
70. Védekezés második szándékkal
71. A cseles közbetámadás. Finta in tempo
72. A közbetámadások védése. A kontratempó
73. A huzavona (tracheggio)
75. A mérkőzés fogalma és fajai
76. A mérkőzés tényezői
77. A mérkőzés iskolázása (Spratico)
78. A szabad mérkőzés. Általános elvei és szabályai
79. Magatartás a mérkőzés alatt
80. Eljárás szabálytalan vívókkal szemben
81. Mérkőzés balkezes vívókkal szemben
82. A bíráskodás és fontosabb kérdései
83. Legfontosabb tudnivalók a nemzetközi vívószabályokról
84. A tréning és kondíció
85. A párbaj és annak előkészítése
87. Vívás az ókorban. A keleti népek vívása
89. Rómaiak. A gladiátoriskolák
90. A gladiátori küzdelmek
91. A közepkori vívás
92. A lovagi intézmény kezdete és kifejlődése
93. A lovagi játékok
94. A párbajintézmény kifejlődése. A bajvívások
96. A modern vívás kezdete
97. Az olasz iskola kezdete és fejlődése
98. A francia vívás kezdete és fejlődése
99. A XVI–XVIII. század párbajainak befolyása a vívás fejlődésére
100. A XVIII. és XIX. századbeli értekezések és a modern iskolák
101. A modern olasz iskola további fejlődése
102. A német vívás
104. Vívás Angliában, Hollandiában, Belgiumban, továbbá Svéd- és Finnországban
105. Az amerikai vívósport
106. A magyar vívás
107. A modern magyar vívósport kialakulása
108. A magyar vívósport szervezete
109. A magyar vívómesterek egyesületei
110. A Magyar kir. Vívómester Vizsgáló Bizottság
111. A m. kir. állami Sportmester Vizsgáztató Bizottság
Masiello Ferdinando: La scherma italiana.
Masaniello Parise: Trattato teoretico-practico della scherma di spada e sciabola.
Peccoraro-Pessina: La scherma di sciabola.
L. Barbasetti: Das Säbelfechten.
G. Hergsell: Die Fechtkunst.
I.B. Montag: Neue praktische Fechtschule auf Hieb und Stoss.
J. Bartunek: Ratgeber im Zweikampfe mit dem Säbel.
lovag Arlow Gusztáv: Kardvívás.
Emile Merignac: Histoire de l'escrime.
Julio Martinez Castello: The theory and practic of fencing.
Keresztessy József: Emlékkönyv (1892).[* 16]
Takáts Sándor: A török–magyar bajviadalok.
Pesthy Frigyes: A perdöntő bajvívások története Magyarországon.
dr. Weszely Ödön: A modern pedagógia útjain.
dr. Weszely Ödön: A korszerű nevelés alapelvei.
Veres-Udránszky: Az élettan tankönyve.
A Nemzeti Emlékhely és Kegyeleti Bizottság (NEKB) által 2004-ben védetté nyilvánított sírja a Farkasréti temetőben található (6/8. parcella, 1-97/98).[39] Síremlékét[40] – a talapzaton álló, meghajlított párbajtőrt fogó, görögös tógát viselő vívó alakját – Dabóczi Mihály szobrászművész készítette homoki mészkőből.[41] A talapzaton látható, babérkoszorúval keretezett E betű az egykori BEAC jelvényére utal. A 210 cm magas szobor már 1943-ban elkészült,[42] de csak 1959-ben állították, mivel a budapesti harcok során súlyosan megsérült, utána a BEAC Mező utcai pályájának egyik távoli zugában helyezték el. A volt tanítványok, köztük Gál Oszkár kezdeményezésére, és az MTSH anyagi támogatásával került sor a műalkotás helyreállítására. Az 1959. november 14-én megtartott ünnepségen részt vettek a család tagjai, az MTSH, az MVSZ, a BEAC, a többi vívóegyesület képviselői, a volt tanítványok és tisztelők. Az avatást követően a BEAC klubházában dr. Földessy János tartott előadást Gerentsér László sokoldalú és maga idejében merész újításnak számító ténykedéséről.[9]
Dabóczi Mihály 1942-ben egy bronz érmén is megörökítette a vívómestert.[43][44]
Gerentsér Lászlót ábrázoló olajfestmény található az OSC termében működő vívómúzeumban.[45][46]
A mester majd mindig velünk van, és ott szemünk láttára építi a vívás elméletének azt a hatalmas épületét, mely őt a legkiválóbb magyar vívópedagógussá tette. Ő a kiváló atléta, atomjaira bontotta a vívás minden mozdulatát, analizálta, összerakta, bújta az anatómiai, élettani szakkönyveket. Állandóan tanult, és bennünket tanulva tanított. Az elméleti vitákból megállapítások születtek, amiket másnap gyakorlatban kipróbáltunk.
Bölcs osztályfőnökként irányította a különböző korú és állású tanítványokat, szigorúán érkezési sorrendben. Csak nagyon ritkán és akkor is csak kivételesen indokolt esetben tett kivételt. Viszont mindig rendelkezésre állt. Ha valaki tanult vagy úgy dolgozott, hogy nem tudott a mesterhez alkalmazkodni, akkor a mester alkalmazkodott hozzá… Érdekes módon, hosszú iskolákat adott. Órás, másfél órás leckéket, két-három perces szünetekkel. Ezek a szünetek is hozzátartoztak, ha úgy tetszik, neveléselméleti részét képezték az edzésnek… Művelt, olvasott ember volt, s ezen belül rendkívülien érdeklődött a vívás múltja iránt. Neki volt a leggazdagabb vívókönyvtára Magyarországon, amit főleg Franciaországban, antikváriumokban szedett össze. A páratlan értéket a Testnevelési Főiskolára hagyta, de sajnos, a háború alatt legnagyobb része megsemmisült. Felesége hat nyelven beszélt, ő fordította a különböző nyelveken megjelent régi-régi vívókönyveket. Gerentsért izgatta a vívás múltja és érdekelte a jövője… És - maximalista volt! Olyan nem létezett, hogy ne próbáljunk valamit még jobban csinálni, mint tegnap... A konzekvens javítási igény szőtte át tanítási módszerét. Már-már mániákus volt ebben a tekintetben.
Gerentsér László, a „Doktor”, a szigorú, hallatlan fegyelmet követelő egyetemi fővívómester. Ő volt a szúrófegyverek fanatikusa, az első a mesterek közül, aki a női vívókat a férfiakkal egyenrangú tanítványként fogadta el… Minden tanítványától fenntartás nélküli szorgalmat és fegyelmet követelt. Aki ezeknek a feltételeknek nem tett eleget, azt könyörtelenül eltanácsolta, bármilyen híres versenyző is volt az illető.
– Elek Ilona, Elek Margit[24]
A BEAC vívószakosztály kormányrúdjánál dr. Gerentsér László egyetemi fővívómester állott, aki nemcsak mesterünk, de szellemi irányítónk is volt, kiváló pedagógus. Ízig-vérig demokrata, még akkor is, ha ezeknek az éveknek nem éppen a demokrácia volt a vezető ideológiája. Mint vívómester a tiszta magyar vívóiskolának volt nagy híve és tanítója: iskoláját a kar- és lábmunka harmonikus összhangja jellemezte... A vívóteremben folyó élet, híven a mester eszményeihez, igen demokratikus, sőt toleráns volt. Mint vívó megfért egymás mellett például - hogy csak a két végletet említsem - a kommunista mártír dr. Ságvári Endre, és Szálasi íródeákja, a nyilas Toll, alias dr. Posta Péter.[* 17] És nem túlzás azt állítani, hogy valamennyien nagy baratságban vívtunk, együtt szórakoztunk, s élveztük gondatlan fiatalságunkat, végig a harmincas évek során.
… dr. Gerentsér Lászlót és a BEAC-ot azonban feltétlenül itt kell megemlítenünk. Gerentsér ugyanis nem egyszerűen egy volt a vívómestereink közül, hanem a magyar sportélet, s ezen belül a magyar vívóélet kialakulásának, sőt kialakításának korszakos jelentőségű alakja.
… ha jól tudom, eddig két vívómesternek állított szobrot szülővárosa. Egyik sem volt magyar. Véleményem szerint dr. Gerentsér László is megérdemelné, hogy Szeged városa, amelyre mindig is büszke volt, új sportcsarnokában méltó emléket állítson nagy fiának.
– dr. Földessy János[9]
„Toricelli mester eszményi tanár volt. Mindama mesterek között, akikkel életem folyamán itthon és külföldön találkoztam, őt tartottam a legértékesebb pedagógusnak. Tőle tanultam a legtöbbet, kérlelhetetlen pontosságot a tanításban és a tanulásban egyaránt. De nemcsak a legtökéletesebb oktató és rendkívül rokonszenves egyén volt, hanem egyúttal az olasz vívás klasszikus hagyományainak féltékeny őrzője is. Az ő oktatása, tanítványaira gyakorolt lelki befolyása nagyban hozzájárult ahhoz, hogy később mint mester és szakíró, én is egész életemen keresztül megőriztem a klasszikus hagyományokhoz való szigorú ragaszkodást.”[51]
Bay Béla vívóedző visszaemlékezéseiben említi: „Érdekes, hogy valamennyi Gerentsér-tanítvány, aki később vívómester lett, viszonylag rövid idő alatt produkált eredményt. De szétszóródtak a nagyvilágban…”[52]„Az egykori Gerentsér tanítványok közül számos kiváló mester került ki. Közülük Rerich Béla a svéd, Berzsenyi Barna a finn, Éltes Csaba az amerikai, Palócz Endre és György a kubai vívók vezető edzője. Bay dr. hazánkban tevékenykedik.”[53]
Gerentsér és Pósta Sándor
Bányász Jenő jogász, jogi szakíró, vívó
Bartos Tibor (1916–2010) főiskolai világbajnok kardvívó[54]
Berzsenyi Barnabás (1918–1993) párbajtőrvívó, olimpiai és kétszeres világbajnoki ezüstérmes
Élthes Csaba (1912–1995) vívómester[55]
Gözsy Sándor (1906–1970) Európa-bajnoki ezüstérmes, országos bajnok tőr- és párbajtőrvívó, sportorvos[56]
Gündisch Ingeborg (1919–2004 után) tőrvívó, a magyar bajnok (1942)
Halász István (1899–1929) főiskolai bajnok (BEAC), vívómester
Nagy Árpád (1902–1975) vívómester, mesteredző(1961)[57][58]
Nedeczky László (1913–2008) vívó, nemzetközi versenybíró[* 18][59]
Palócz György (1912–1994) az Újpesti TE vívóedzője[60]
Tary Gizella az első olimpiai pontszerző magyar női olimpikon[* 20]
Az 1912. évi olimpiai játékokra készülő atlétáknak téli foglalkoztatása (1911)
Jean-Louis a modern francia vívóiskola megalapítójának élete és iskolája (1934)[61]
Testnevelési útmutató: a nevelő tornagyakorlatok, játékok és atlétikai gyakorlatok vezetésére (1916) Bp., Országos Testnevelési Tanács[* 21][* 22]
Vívás (XII. fejezet) A sport enciklopédiája – A testnevelés és testgyakorlás kézikönyve (1928) c. könyvben, II. kötet, 1–33)[* 23][* 24]
A magyar sport reneszánszának története 1896-tól napjainkig I-II. (1932) Bp.[* 25]
Vívóeredmények. Kimutatás az 1895–1936. évek alatt Magyarország területén lefolyt vívóversenyek eredményeiről, idő, hely, rendező egyesület és a döntöbe került vívók felsorolásával, valamint a magyar vívók által külföldön elért eredményekről. A Magyar Vívó Szövetség megbízásából összeállította dr. Gerentsér László, ny. székesfővárosi testnevelési igazgató, a budapesti Tudomány Egyetem vívómestere. Az amsterdami IX. olimpiászon lefolyt vívóversenyekről szóló jelentést és táblázatokat szerkesztette Lichteneckert András, olimpiai küldöttségünk vezetője. Kötés előtt rendezte, kiegészítette Klell Kálmán (1936)[62]
A mozgás és testgyakorlás szerepe értelmi műveleteinkben. Népnevelők Lapja, 11. sz., 1908
A trénerkérdésről (1913) In: Márkus M. (szerk.): Sportalbum. A Magyar Hirlap naptárajándéka 1914-re. Budapest, Magyar Hírlap, 113–115.
Uj korszak az iskolái testnevelés terén. Népnevelők Lapja, 4. sz., 1916[63]
A főiskolai testnevelés. Testnevelés, 1918[64]
A jó testi állapot feltételei az atlétikában. Külügy-Hadügy, 1. sz.[65]
Az angol egyetemek sportélete. Testnevelés, 1919[66]
Testnevelési főiskola. M. Élet, 1924[67]
Vívósportunk 1927-ben (1927) Az Országos Testnevelési Tanács munkálatai (29. sz.), 1926–1927
A vidéki városok a magyar sport várai, Pesti Napló, 1927. augusztus 25. (ADT)
Vívósportunk eseményei és eredményei 1928-ban
Vívósportunk eseményei és eredményei 1929-ben
A párbajtőrvívásról szóló cikksorozat Testnevelés c. folyóiratban.[* 26]
A három Merignac (1941) Magyar Katonai Szemle, 497-504.[68]
„...a Testnevelési Tanárképző Főiskolára sürgősen szükség van...” Dr. Gerentsér László budapesti fővárosi testnevelési igazgató memoranduma az Országos Testnevelési Tanácshoz a testnevelési főiskola céljaira szülséges épületek kisajátítása ügyében. (1918. november 11.)[69]
↑ Ezen a versenyen Gerentsér 100 yardos síkfutásban is első lett (10,6 mp), illetve a 120 yardos gátfutásban (10 gát) is győzött (20,2 mp). Magyar Athletikai Club tavaszi nemzetközi viadala.  Vadász- és Versenylap,   (1897. júl. 3.)
↑ „...10 évnek kellett eltelni, míg akadt atléta Bodor Ödön személyében, aki az 1897-ben felállított 52,2 mp.-es rekordot 52-re javította.”[14]
↑ A Vívó-Híradó c. kiadvány a Magyar Vívószövetség lapja.
↑ Közben már tervezték a következő, tíz hónapos tanfolyamot, illetve készült a négyéves testnevelési főiskola tervezete.
↑ Az 1907. évi XVII. tc. nincs 22. paragrafusa. A szerző valószínűleg az 1907. évi XXVII. tc. 22. §-ára gondolt: „1. A községi elemi népiskolai tanitó fegyelmi vétséget követ el: … c) ha államellenes irányt követ; államellenes iránynak tekintendő különösen minden cselekedet, a mely az állam alkotmánya, nemzeti jellege, egysége, külön állása vagy területi épsége, továbbá az állam nyelvének törvényben meghatározott alkalmazása és az állam czimere, jelvénye és zászlaja ellen irányul;”
↑ Ez Magyarország egyik legrégibb, folyamatosan működő vívóterme.
↑ A Kolozsvári katolikus főgimnázium 1905. évi értesítője.
↑ Leszák Károly Útmutatás a kardvívás csoport-tanításához (1913) c. könyvében szerepel, hogy a szerző m. kir. honvéd fővívómester, a Ludovika Akadémia tanára, a Magyar Vívómesterek Egyesületének tagja.
↑ „Első tekintetre talán feleslegesnek látszik ma már a versenypálya-építés és rendezés kérdéseivel ilyen részletesen foglalkozni, de én főleg a vidéki viszonyokat tartottam szem előtt. Magam is hosszú ideig tanítottam vidéken és minduntalan észleltem, hogy a vidék sok helye mennyire reászorul sportkérdésekben tapasztalt sportférfiak tanácsaira.”[36]
↑ Az előszó és a tartalomjegyzék szövege az eredeti helyesírással lett megadva.
↑ Párbajtőrrel a kezében.
↑ „Méltóságos dr. Kuncz Ödön ny. r. egyetemi tanárnak tiszteletem jeléül. Budapest, 1929. szept. 15. Dr. Gerentsér László, ny. székesfővárosi testnevelési igazgató, egyetemi vívómester”
↑ A Miskolci Egyetem könyvtárából.
↑ Ny. székesfővárosi testnevelési igazgató, a budapesti Pázmány Péter kir. m. tud. egyetem vívómestere, a Vívómester Vizsgáztató Bizottság előadója
↑ A könyv impresszuma szerint.
↑ A könyv pontos adatai (az OSZK katalógus alapján): Keresztessy József emlékkönyve: vivómesteri pályája ötvenedik évfordulójának ünnepélyére: 1892 febr. 4. / Szerk.: barátai és hálás tanítványai., Bp., 1892.
↑ Pósta Sándor olimpiai bajnok fia.
↑ Legjobb eredménye vívóként: főiskolai világbajnok (kardcsapat, 1939), rendőrtiszti kardbajnok (egyéni, 1939); sportvezetőként: nemzetközi versenyeken a Directoire Technique tagja (1935–1990), a Nemzetközi Vívó Szövetség (FIE) tiszteletbeli tagja.
↑ Tőr- és párbajtőrvívás (összeáll. Bay Béla, Rerrich Béla, Tilli Endre), 1953
↑ Tőrvívásban a 6. helyen végzett.
↑ Az 1916. évi július hóban az OTT 95/916 számú javaslata alapján a középiskolai tanárok részére Budapesten tartott testnevelési tanfolyamnak tananyaga.
↑ Előszóval ellátta dr. Ottó József. Írták: Bély Mihály, Kmetykó János, Horváth Sándor, dr. Gerentsér László, Simon Miklós.
↑ Tartalom: A vívás és vívómesterség története - A párbajintézmény - A vívás általában - A kardvívás - A vítőrvívás - A párbajtőrvívás - A mérkőzés - Tréningutasítás - A vívás nemzetközi helyzete.
↑ Egy másik kiadás: Sport és játék (szerk. Pálfy György; 1932)
↑ Gerentsér László dr.: A magyar kardvívás első a világon. 347–374
↑ Az OTT szakközlönye; 7 cikk 1930 januárjától.
↑ a b http://mek.oszk.hu/00300/00355/html/ABC04834/05155.htm, Gerentsér László, 2017. október 9.
↑ PIM-névtérazonosító. (Hozzáférés: 2020. június 5.)
↑ 2019. június 29., http://www.nemzetipanteon.hu/temetoi.html, 2019. október 25., https://web.archive.org/web/20190629083425/http://www.nemzetipanteon.hu/temetoi.html
↑ Új idők lexikona, XI., 1938
↑ Új idők lexikona, XXIV., 1942, Vívás szócikk: „A magyar vívók kitűnő olasz mesterek útmutatásai alapján tanultak és az olasz rendszer a magyar kardratermettséggel párosulva létrehozta a magyar vívórendszert, amely Gerentsér László iskolájából indult ki, és a magyar kardot az egész világon diadalra juttatta.”
↑ Gerentsér 1911 Előszó, VIII. o.
↑ Kovács 2006 14. o.
↑ Bay 15. o.
↑ a b c d Földessy
↑ A Budapesti Kir. Magyar Tudomány-Egyetem almanachja 1909–1910. 1910.  72. o.
↑ A Budapesti Királyi Magyar Pázmány Péter Tudományegyetem almanachja 1939–1940. 1940.  126. o.
↑ Hungary, Catholic Church Records, 1636–1895; Line Number: 46; GS Film number: 642674; Digital Folder Number: 004499235; Image Number: 00490. (Hozzáférés: 2015. december 10.)
↑ Az olympiai atléták trénere (1908). (Hozzáférés: 2015. november 30.)
↑ Gerentsér 1911 111. o.
↑ Klell Kálmán: Régi mesterek... Érdemes mesterek...  Vívó-Híradó,  XXI. évf.  10. sz. (1972)  15. o.
↑ Klell Kálmán (?): Érdemes mesterek: Dr. Gerentsér László.  Vívó-Híradó,  XXII. évf.  12. sz. (1975)  6. o.
↑ Gerentsér László dr. jubileuma.  Budapesti Hírlap,  XXXII. évf.  23. sz. (1912. jan. 27.)
↑ Gerentsér 1944 340. o., „Úgy a londoni, mint a stockholmi olimpiai játékokon én voltam az atléták trénere, de egyúttal a vívók tréningjében is részt vettem, amidőn időm engedte és a versenyeken is segítségükre voltam a vívóknak.”
↑ Bodnár Ilona: Az edzői munka mint női foglalkozási életpálya. 2012. (Doktori értekezés)
↑ Szentmiklóssy 615-616. o.
↑ Kun 238-239. o.
↑ Kun 249. o.
↑ Bay 15. o.
↑ a b c Elek
↑ A BEAC első aranykora. (Hozzáférés: 2016. november 30.)
↑ Bay 11. o.
↑ OSC amatőr és hobbi vívás. (Hozzáférés: 2015. december 2.) „Európa egyik legrégebbi vívóterme a legendás OSC vívóterem…”
↑ a b c d e Szentmiklóssy
↑ A magyar vívómesterek egyesülete.  Sport-Világ,  IV. évf.  13. sz. (1897. ápr. 18.)
↑ Gerentsér 1944  346–348. o.
↑ Gerentsér 1930  12–16. o.
↑ Kun 1969  97. o.
↑ Bay 16. o.
↑ Kovács 2006 18. o.
↑ Halotti anyakönyvi kivonatok (1895–1980), Pest-Pilis-Solt, Bp. I., 1941 január; 31. kép, 58. sz. bejegyzés. (Hozzáférés: 2015. december 10.)
↑ Gerentsér 1911 5. o.
↑ Gerentsér 1944 Előszó, XI. o., „Kedves kötelességemnek tartom, hogy hálás köszönetemet fejezzem ki Gerevich Aladár nagyrabecsült barátomnak, továbbá dr. Bay Béla és Palócz Endre kedves tanítványaimnak, hogy szívesek voltak az ábrákul szolgáló rajzoknál közreműködni.”
↑ Barta Emil: A történelmi kardvívás alapjai. Miskolc-Diósgyőr: (kiadó nélkül). 2016. Hozzáférés: 2016. nov. 28.
↑ Nemzeti Örökség Intézete. (Hozzáférés: 2018. szeptember 26.)
↑ Kép a síremlékéről. (Hozzáférés: 2015. december 1.)
↑ Prohászka 19. o., „A kompozíción jól érezhetők a sportbeli ismeretek. [...] Kismintáját a Testnevelési és Sportmúzeum őrzi.”
↑ Prohászka 64. o.
↑ Prohászka 65. o.
↑ Kép az érméről. (Hozzáférés: 2018. június 10.)
↑ Kép a vívómesterről. (Hozzáférés: 2018. szeptember 26.)
↑ Olajfestmény. (Hozzáférés: 2019. szeptember 30.)
↑ Killyéni András: Posta Sándor kardvívó kalandos élete a kolozsvári vívóteremtől a párizsi olimpiáig (I.). (Hozzáférés: 2015. december 2.)
↑ Bay 12-13. o.
↑ Nedeczky László: Az óra mutatta az utat. Hazánk egy életút tükrében. (Leírta: Dávid Sándor). 1992.
↑ Dávid Sándor: Arany évtizedek. A magyar vívás története. A Magyar Vívó Szövetség 75 éves jubileumára. 1988.  55. o.
↑ Gerentsér 1944 Előszó, VI. o.
↑ Bay 16. o.
↑ Kun 1969 97. o.
↑ Elhunyt dr. Bartos Tibor. (Hozzáférés: 2015. december 2.)
↑ Egy nagyon székely amerikai.  Hargita Népe,   (2012. márc.)
↑ Gözsy Sándor dr. (Vívómúzeum). (Hozzáférés: 2020. október 23.)
↑ (cím nélkül) .  Magyar Nemzet,   (1958. márc. 27.)
↑ Nagy Árpád (A vívás mint harcművészet). (Hozzáférés: 2020. szeptember 14.)
↑ Elhunyt Nedeczky László. (Hozzáférés: 2015. december 2.)
↑ Edzőink voltak: Palócz György. (Hozzáférés: 2020. május 29.)
↑ Gerentsér (1934). (Hozzáférés: 2022. február 11.)
↑ Klell Kálmán: A magyar vívás annalesei.  Vívó-Híradó,  4. sz. (1974)  12. o.
↑ A magyar pedagógiai irodalom 1916-ban. arch Hozzáférés: 2015. nov. 20.
↑ Gerentsér László: A főiskolai testnevelés.  Testnevelés,   (1918. feb.)
↑ Magyar pedagógia (1918). Hozzáférés: 2021. júl. 16.
↑ Gerentsér László: Az angol egyetemek sportélete.  Testnevelés,   (1919. máj.)  141. o.
↑ Magyar pedagógia (1924). Hozzáférés: 2021. júl. 16.
↑ Magyar Katonai Szemle (tartalomjegyzék). [2011. január 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. december 2.)
↑ Kiss 34-37. o.
↑ Bay: Bay Béla – L. Réti Anna: Páston és páston kívül. Budapest, 1979
↑ Elek: Elek Ilona – Elek Margit: Így vívtunk mi. Budapest, 1968
↑ Földessy:  Földessy János: Dr. Gerentsér László szerepe a magyar testnevelésben. Vívó-Híradó, IX. evf. 1. sz. 1960 (EPA)
↑ Gerentsér 1911:  Gerentsér László: Atletika. Budapest, 1911
↑ Gerentsér 1930:  Gerentsér László: Az épéevívás. Budapest, 1930
↑ Gerentsér 1944:  Gerentsér László: A modern kardvívás. Budapest, 1944
↑ Kiss:  Iratok a magyar testnevelés és sport történetéhez: Testnevelés és sport Magyarországon a polgári demokratikus forradalom és a Tanácsköztársaság idején, 1918–1919. Összeállította és szerkesztette Kiss Dezső. Budapest, 1970
↑ Kovács 2006:  Kovács Dénes: A vívók apostola és a vadászat szerelmese. Nimród Alapítvány, 2006. ISBN 963 9369 81 0
↑ Kun 1969:  Kun László: Az egyetemes és magyar vívástörténet. Budapest, 1969
↑ Kun:  Földes Éva – Kun László – Kutassi László: A magyar testnevelés és sport története. Budapest, 1982
↑ Prohászka:  Prohászka László: Dabóczi Mihály. 2006 (MEK)
↑ Szentmiklóssy:  Szentmiklóssy Géza (szerk.): A magyar feltámadás lexikona. Budapest, 1930.
Révai új lexikona VIII. (Gal-Gyi). Szekszárd: Babits. 1996–2008. ISBN 963-901-594-6
Új idők lexikona, Singer és Wolfner, Budapest, 1936–1942
A BEAC bajnok párbajtőrcsapata: Ritter, Rerrich Béla, Gerentsér László vívómester, Bay Béla, Berzsenyi Barnabás. (Hozzáférés: 2015. december 3.) (Fénykép)
Dr. Gerentsér László vívómester és tanítványa, Bogáthy-Bogen Erna, az első magyar olimpiai érmes nő. (Hozzáférés: 2016. november 30.)
Gerentsér László vívóiskolát ad Pósta Sándor kardvívó világbajnoknak (1924, 34. sz. filmhíradó). youtube.com. (Hozzáférés: 2016. november 30.) „Előkészítő tréning gyakorlatok vívótőrrel”, „Epé (vívótőr) vívás a tempo gyakorlására”, „Kardiskola és assaut (asszó) gyakorlatok”. (01:16-tól)”
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Gerentsér_László&oldid=25332079”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. október 3., 09:55
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.