hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu hu en hu de hu en hu hu fr ru en ru en hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl ar az bn hbs_lat ca mzn hbs_lat de eo es eu fa fi fr lt he hi hbs_lat id is it ja kk ko it lv nl nb id pt ro ru en sl sq sv ta tr fy uz vi zh fr zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Külső elválasztású mirigyek – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. december 15.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk a külső elválasztású mirigyekről szól. Hasonló címmel lásd még: Mirigy (egyértelműsítő lap).
A külső elválasztású (exokrin) mirigyek az általuk termelt váladékot, vagy közvetlenül a külvilágba (a bőr mirigyei), vagy valamelyik olyan belső üregrendszerbe (pl. gyomor-bél csatorna) ürítik, amelyek természetes kapcsolatban állnak a külvilággal.
A mirigyszekréció sejtszintű mechanizmusának vázlatos képe. Az endoplazmatikus hálózat (retikulum) (narancsszín) elválasztó mőködése a Golgi apparatus (piros) felé. 1. Maghártya; 2. Maghártya nyílás; 3. Durva felszínű endolazmatikus hálózat (rER); 4. Sima felszínű endoplazmatikus hálózat (sER); 5. A durva felszínű endoplazmás hálózathoz kapcsolt riboszómák ; 6. Makromolekulák; 7. Szállító vezikulák ; 8. Golgi-készülék; 9. A Golgi-készülék képződő (cisz-) felszíne; 10. A Golgi-készülék érési (transz) felszíne; 11. Lipid-cseppek
4 Az ember fontosabb külső elválasztású mirigyei
6 A női emlő mirigyei
14 A vékonybél mirigyei
15 A vastagbél mirigyei
16 A férfi nemi szervek mirigyei
17 A női nemi szervek mirigyei
Ez utóbbiakat – a szövetektől és a szövet-közötti terektől megkülönböztetve - , sokszor a test belsejében elhelyezkedő külső tereknek is tekintik. A mirigyek a korai egyedfejlődés során a felszíni illetve a gyomor-bél csatornát bélelő hám mélyebb szövetekbe történő beburjánzásával alakulnak ki, ahol váladéktermelő szövetekké, mirigyhámokká specializálódnak, és (változó nagyságú és összetettségű) szerveket alkotnak. Azok amelyek megtartják az összeköttetést – kivezető csöveik útján – az eredeti felszínnel a külső elválasztású mirigyek, amelyeknek kivezető csöve elzáródik, majd felszívódik, így váladékukat a vérbe juttatják, a belső elválasztású (endocrin) mirigyek.
A külső elválasztású mirigyeket többféle szempont szerint is osztályozhatjuk; nevezetesen: 1. alakjuk ; 2. a felszíni hámhoz viszonyított elhelyezkedésük 3. váladéktermelésük mechanizmusa; 4. váladékuk összetevői és funkciói; 5. szervrendszerhez való tartozásuk szerint.
Alaki tulajdonságaik alapján lehetnek
egyszerű csöves (bél Lieberkühn mirigyei),
felcsavarodott csöves (a bőr verejtékmirigyei,
a patkóbél Brunner mirigyei),
csöves-bogyós (dülmirigy) és még ezeknek a típusoknak további kombinációi. (De még ezekbe az igen változatos típusokba nem is sorolható be a felcsavarodott tömlőszerű ondóhólyag.)
A felszíni hámoz viszonyított helyzetük szerint vannak hámon belüli egysejtű (kehelysejt) és többsejtű (férfi húgycső mirigyei) mirigyek. A mirigyek többsége azonban a hám alatti kötőszövetbe nyúlik be, ill. jelentős részük valamelyik szervrendszer részét képező szervet alkot.
A váladéktermelés szempontjából három alaptípus van:
1. A merokrin váladéktermelés (szekréció) azt jelenti, hogy a mirigysejtek szekréciója egymással szinkronban van (és nagyjából folyamatos (bár az idegi és hormonális hatások a szekréció mértékét természetesen szabályozzák), így működik a mirigyek többsége;
2. Az apokrin szekréció esetében a váladék termelése időben fázisos (ilyen a laktáló (tejelő) emlő és a hónaljbőrben lévő illatmirigyek váladéktermelése). Az apokrin elnevezés onnan származik, hogy fénymikroszkópos megfigyelés alapján úgy tűnt, hogy a mirigysejtek apikális (csúcsi) része mintegy leszakad. Az elektronmikroszkópos vizsgálatok tisztázták, hogy sok felgyűlt, nagyméretű váladékszemcse viszonylag hirtelen kiürüléséről van szó, bár van valamennyi sejtállomány veszteség is;
3. A holokrin (holosz = teljes) szekréciótípusnál az állandóan osztódó alapi sejtek fokozatosan átalakulva és elhalva képezik a mirigyváladékot (ilyenek a bőr faggyúmirigyei, és a női szeméremrés kisajkainak mirigyei, a szemhéjak vázának mirigyei).
A mirigyek váladékaik összetevői és azok funkciói is igen változatosak szövettani jellemzőiknek megfelelően. Egy részük a bőr védelmét és a hőszabályozást szolgálja (verejtékmirigyek, faggyúmirigyek), de sok mirigy a nyálkahártyák védelmét (légutak mirigyei), és a védelmen mesze túlmenően (gyomor-bélrendszer és nemi szervek) az adott szervek/szervrendszerek speciális működéseit biztosítja. Így – a belső szervek mirigyeinek váladéka - általános védőanyagként általában sok nyákot tartalmaz, de a kórokozókkal szembeni specifikus és általános védekezésben az immunglobulin (IgA) és lizozim tartalomnak, valamint a kivándorolt immunsejteknek és nagy falósejteknek van alapvető szerepe. A gyomor-bélrendszerben igen fontos védelmi gátat képez a gyomornedv sósavtartalma. Az exokrin mirigyek a belső szervrendszerek közül a legnagyobb számban a gyomor-bél rendszerben, a légző rendszerben és a férfi és női nemi szervekben találhatók meg. A gyomor-bél rendszerben alapvető szerepük van az emésztőnedvek termelésében, így a tápanyagok emésztésében. A férfi és női genitális rendszerben ugyancsak nélkülözhetetlen funkcióik vannak az ivarsejtek továbbításában, táplálásában és működőképességük fenntartásában, valamint a genitális traktus védelmében. A bőr mirigyeire és védelmi funkcióira korábban történt utalás.
Az ember fontosabb külső elválasztású mirigyei[szerkesztés]
▪︎Kis verejtékmirigy ; merokrin
▪︎Nagy verejtékmirigy ; apokrin
▪︎Külső elválasztású mirigy ; exokrin
Ide tartoznak a faggyúmirigyek, a verejtékmirigyek, az apokrin (illat) mirigyek, és az emlőmirigy. Ezekről részben már a fentiekben volt szó. A bőr mirigyei főleg a bőr védelmét, és részben a hőszabályozást szolgálják.
A női emlő mirigyei[szerkesztés]
A női emlő mirigyei hormonális hatásokra csak a laktációs periódusra fejlődnek ki és működnek. A tüszőhormon (ösztrogén) és a sárgatesthormon (progeszteron) a mirigyállomány kifejlődésére hat. Szülés után a tejtermelést gátló ösztrogén szint leesik, és a terhesség alatt fokozatosan megnövekedett prolaktin szint kiváltja a tejtermelést. Az oxitocin szoptatáskor a tej kilövellésére hat; (utóbbiban reflexes mechanizmus is közrejátszik). Az emlő kezdetben az előtejet, majd az anyatejet termeli. (Szükség esetén a tejtermelés ösztrogén adagolásával leállítható.) Bár az emlőmirigy az apokrin elválasztású mirigyeknél került említésre, pontosítható, hogy apokrin mechanizmussal a tej zsírkomponenseit, míg a fehérje- és egyéb összetevőket merokrin szekrécióval választja ki. A laktációs időszakok között a mirigyvégkamrák visszafejlődnek és csak a kivezető csőrendszer marad fenn a mirigyet befogadó zsírtestben.
A nagyobb légutakban a csillószőrös hengerhám sejtjei között kehelysejtek, az alatta lévő kötőszövetben pedig nyálmirigy végkamrák kisebb csoportjai találhatóak. Ezek termelik azt az összefüggő nyákréteget, amely a hámot beborítja. A csillók összehangolt mozgása a nyákréteget mintegy futószőnyegszerűen a garat felé mozgatják. A nyákrétegbe megtapadt szennyeződések így a garat felé kiürülnek. (Ez a mechanizmus nem működik a kis hörgőcskék és a tüdőléghólyagok szintjén. Az ide lejutott szemcséket a tüdőben lévő nagy falósejtek kebelezik be, és a tüdő kötőszövete ill. a nyirokerek felé továbbítják. A lejutó koromszemcsék eliminálása nem tökéletes, ebből adódik a tüdő márványozott rajzolata. Súlyosabb következményekkel jár a szilikát vagy azbeszt szemcsék lerakódása, amelyek a kötőszövet fölszaporodását és a tüdő rugalmasságának elvesztését okozza. (Szilikózis, azbesztózis.)
Az emésztőrendszer az ember mirigyekben leginkább bővelkedő szervrendszere. A mirigyek egyrészt a táplálék felaprításához és továbbításához szükséges síkosító és hígító folyadékot, másrészt a táplálék egyes komponenseinek specifikus lebontásához, felszívódásra alkalmas állapotba hozásához szükséges emésztőenzimeket termelik.
Eddig a nyálmirigyeket külső elválasztású (exocrin) mirigyeknek tekintették, de az újabb kutatási eredmények szerint több olyan anyagot is termelnek (pl. epidermalis növekedési factor), melyek belső elválasztású (endocrin) úton kerülnek kivásztásra, így a nyálmirigyeket helyesebb külső és belső elválasztású, vegyes mirigyeknek tekinteni. A nyálmirigyek a szilárd táplálék felaprításához (rágáshoz), a falatképzéshez és annak lenyeléséhez szükséges síkosításához szükséges folyadékot, a nyálat termelik. A nyálnak emellett a szájüreg nedvesen tartásával és átöblítésével szerepe van a szájnyálkahártya, a fogak, és általában az emésztőrendszer védelmében. A szájüregbe három pár nagy nyálmirigy nyílik, nevezetesen: a fültőmirigy glandula parotis, az állkapocs alatti mirigy glandula submandibularis, a nyelv alatti mirigy glandula sulingualis. Ezek közül az első két pár a szájüregtől viszonylag távolabb helyezkedik el, és váladékukat hosszabb kivezetőcsövön keresztül ürítik a szájüregbe, a nyelvalatti mirigy a szájnyálkahártya által borítottan a szájfenék és a nyelv alsó felszíne között van, kivezetőcsöve rövid. Ezeken túlmenően viszonylag nagyobb nyálmirigyek vannak a nyelv állományában, és sok elszórt apró nyálmirigy a szájnyálkahártyában. A nyálmirigyek részben híg serosus, részben nyákos mucinosus váladékot termelnek. (A nagy nyálmirigyek közül a fültőmirigyek tisztán serosus, a másik két pár vegyes váladékot termel.) A kétféle váladékot termelő mirigyvégkamrák szövettanilag különböznek.
A gyomornyálkahártya falában a tápcsatorna valamennyi rétege megtalálható, felszíne jellegzetesen redőzött és a kötőszövetes rétegben megtalálhatók a gyomor mirigyei: - fundus mirigyei - corpus mirigyei - pylorus mirigyei, ezekben nyákot termelő sejtek találhatók, melyek fontos szerepet játszanak a gyomornyálkahártya védelmében. A gyomornedvet a gyomor mirigyei termelik, napi mennyisége kb. 1-1,5 l. Tartalmaz vizet, ásványisókat, 0,1 normál erősségű sósavat/ fedősejtek termelik/, valamint enzimeket /pl: tripszin: fehérjebontó-, lipáz: zsírbontó-, kimozin: tejfehérjebontó-, amiláz: szénhidrátbontó-, kollagenáz, elasztáz: kötőszöveti rostokat bontó-, nukleáz: nukleinsavakat bontó enzim/.
A máj és a hasnyálmirigy
Kehelysejtek, Brunner mirigyek és Lieberkühn kripták.
A vastagbél bőségesen tartalmaz kehelysejteket az igen jól fejlett, szabályos elrendeződésű Lieberkühn kripták hámbélésében is. A hám "felszívó" hám, azaz kutikulás hengerhám. A kutikula - elektronmikroszkóposan - jól fejlett, sűrűen egymás mellé rendeződött mikrobolyhokból áll, felszínnövelő szerepe van. A vastagbélben már csak a víz és ásványi anyagok szívódnak fel. Ez hozzájárul a béltartalom fokozatos besűrítéséhez, a nyáktermelő sejtek pedig annak síkosításához.
A férfi nemi szervek mirigyei[szerkesztés]
Ide tartoznak a dülmirigy (prosztata), az ondóhólyag (vesicula seminalis), a Cowper mirigyek, és a húgycső intraepitéliális mirigyei. A Cowper mirigyek (glandula bulbourethralis) páros, borsónyi mirigyek a gát állományában. Kivezető csövükön át nemi izgalomkor nyákos váladékot juttatnak a férfi húgycsőbe. A többi említett mirigyről - más összefüggésben - volt szó.
Bővebben: Férfi nemi szervek
A női nemi szervek mirigyei[szerkesztés]
Bővebben: Női nemi szervek
Cormack, David H.: Ham's Histology (Lippincott, Philadelphia 1987)
Donáth Tibor: Anatómiai nevek (Medicina Kiadó 2005) (a katalógusokban formailag hibás ISBN-nel szerepel) ISBN 963-243-178-7, helyes ISBN 963-242-178-7
Henry Gray: Anatomy of the Human Body (Bartleby.com; Great Books Online)
Kiss Ferenc: Rendszeres bonctan (Medicina Kiadó 1967)
Kiss Ferenc - Szentágothai János: Az ember anatómiájának atlasza (Medicina Kiadó 1959)
Krstic, Radivoj V.: Illustrated Encyclopedia of Human Histology (Amazon.co.uk. 1984)
Lenhossék Mihály: Az ember anatomiája (Pantheon Irodalmi Intézet Rt.) (Budapest 1924)
Poirier, Jacques - Catala, Martin: Histologie: Les tissus (2006)
Szentágothai János - Réthelyi Miklós: Funkcionális anatómia (Medicina Kiadó 1989) ISBN 963-241-789-5.)
Eldra P. Solomon - Richard R. Schmidt - Peter J. Adragna : Human Anatomy & Physiology Ed. 2nd 1990 (Sunders College Publishing, Philadelphia) ISBN 0-03-011914-6
Orvostudományi portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Külső_elválasztású_mirigyek&oldid=23971324”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. június 20., 15:40
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.