hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu de hu hu hu hu es cs ca hu hu hu hu fr hu hu es hu en hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Alsószivágy (románul Asuaju de Jos) falu Romániában, Máramaros megyében.
Máramaros megyében, Felsőszivágytól délkeletre, Felsőszivágy és Bükkörményes között fekvő település.
A település régi Aszuágy neve a magyar aszó (száraz) völgy; időszakos vízfolyás és az ágy (meder) főnév összetételéből ered.
Alsószivágy, vagy régi nevén Aszuág, Aszuágy nevét 1391-ben említették először az oklevelek. A települést a szomszédos Felsőszivágy településsel együtt Középszolnok vármegyéből csatolták e megyéhez.
Nevét az idők során többféle formában írták, így 1391-ben Izlaug, 1394-ben Iziuagh, 1394-ben Also Azywagh 1569-ben Alsozywagy, 1595-ben Also Ziwagh néven.
Az Erdőalja kerülethez tartozó két királyi falut Alsó- és Felsőszivágyot 1390 után Mária királynő Szász fiainak; Balknak, Drágnak és Jánosnak adományozta.
1391-ben Zsigmond király parancsára beiktatták a két Aszuágy birtokába Balk és Drág vajdákat, máramarosi és ugocsai ispánokat is új adomány címén.
1424-ben Bélteki Balk fiának Sandrinnak fiai: János és László, valamint Drág fiai: György és Sandrin birtokaikon megosztoztak. Alsó- és Felsőaszuágy Drágnak és fiainak: Györgynek és Sandrinnak jutott.
1475-ben a település a Drágfiak birtokaihoz tartozott.
1569 előtt a Báthoryak voltak birtokosai, azonban 1569-ben János Zsigmond a hűtlenségbe esett Báthory György birtokát Felsőszivággyal együtt idősebb Gyulafi Lászlónak adományozta.
1797-es összeíráskor Alsószivágy birtokosai báró Bornemissza József, gróf Bethlen Sámuel, gróf Gyulai József, Bethlen Gergely, Toroczkai Ágnes és Teleki Imre voltak.,
1847-ben végzett népszámláláskor Alsószivágynak 902 lakosa volt, melyből 900 görögkatolikus és 2 izraelita.
A trianoni békeszerződés előtt Alsószivágy Szilágy vármegye Szilágycsehi járásához tartozott.
Görögkatolikus fatemploma 1772-ben épült. Anyakönyvet 1824-től vezetnek.
Alsószivágy lakosainak téli felső ruhája a gallértalan fehér guba volt.
Petri Mór: Szilágy vármegye monographiája IV.: Szilágy vármegye községeinek története (L-Z). [Budapest]: Szilágy vármegye közönsége. 1902. 606–614. o. Online elérés
Németh Péter: A középkori Szatm. m. települései a XV. sz. elejéig. ISBN 978-963-7220-63-0
↑ Populaţia stabilă pe judeţe, municipii, oraşe şi localităti componenete la RPL_2011 (román nyelven). Nemzeti Statisztikai Intézet. (Hozzáférés: 2014. február 4.)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Alsószivágy&oldid=23550694”
Utoljára szerkesztve 2021. február 12., 03:16-kor
A lap utolsó módosítása: 2021. február 12., 03:16
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.