hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en hu hu hu hu hu fr fr fr eo fr fr fr hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu eo en cs de hu hu fr fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu hu hu hu hu hu ca pt hu hu hu hu en en en en cs en en cs cs en cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs cs da cs cs cs da et cs cs da pt ru en uk pt ru en en en pt ru pt pl ru ru uk uk uk en en uk uk pt ru ru pl pt ru pt it en en en en en en en en en en en pl pl pl hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl ar en ru ca de es fa fr id it ja ko ms pl ru hbs_lat sk tr fy zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
1951-es cannes-i filmfesztivál – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. február 7.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A 4. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál 1951. április 3. és 20. között került megrendezésre André Maurois, francia író elnökletével, miután a filmes seregszemle szervezői úgy döntöttek, hogy elkerülik az állandó ütközést a Velencei Mostrával és rendezvényüket ezentúl tavasszal tartják. A 29 különböző stílust képviselő 36 játékfilm és 39 rövidfilm vetítése – a fesztiválpalota mellett – a Croisette-el párhuzamos utcák kisebb moziinak intim termeiben zajlottak. A látogatottság nőtt, egyre több az értelmiségi és művész, de a sajtó képviselői csekély számban jelentek meg (a mérvadó New York Times például nem küldött tudósítót).[1] A kezdődő hidegháború szele is megérintette a rendezvényt. A fesztivál akkori alapszabályára hivatkozva, miszerint a filmek vetítése nem sértheti a Cannes-ban jelen lévő más országok érzékenységét (alapszabály 5. cikkelye), a Szovjetunió azzal fenyegetőzött, hogy kivonul a fesztiválról, ha nem veszik ki a válogatásból a nyitóelőadásra szánt Die vier im jeep című svájci filmet, amelyben kifiguráznak egy orosz katonát. A szervezők erre kivették a versenyfilmek közül Szergej Geraszimov Oszvobozsgyennij Kitaj című dokumentumfilmjét is, mondván: a szovjet rezsim melletti propagandát szolgálja.[2]
Mivel az előző évben a fesztivál ismét elmaradt pénzhiány miatt, a szervezők két év terméséből válogathattak, így némely rendező két filmmel is jelen lehetett. Még nem alakult ki stílus iránti elkötelezettség, vagy vonzalom. Nagy nyertese lett a fesztiválnak az olasz neorealizmus képviselője, Vittorio De Sica (Csoda Milánóban), valamint a klasszikus rendezéssel előrukkoló Alf Sjöberg (Júlia kisasszony) – megosztva kapták a nagydíjat. Ezzel Sjöberg lett az első azon kevés rendezők közül, akik kétszer vehették át a fesztivál fődíját. A legjobb rendezés díját vihette el Luis Buñuel, s a zsűri különdíját kapta Joseph L. Mankiewicz előző évben forgatott filmje, a Mindent Éváról.[3] Rendkívüli díjat kapott Michael Powell és szerzőtársa, a magyar származású brit forgatókönyvíró, filmrendező és producer Emeric Pressburger, a Hoffmann meséi című zenés filmért. Díjat vehetett át a magyar–francia Kozma József, Marcel Carné Juliette ou la clé des songes című filmjének zenéjéért, melynek látványterveit egyébként az ugyancsak magyar származású Trauner Sándor készítette.
Ismét vetítettek magyar filmet Cannes-ban: a nagyjátékfilmek versenyében Keleti Márton Különös házassága volt látható, a kisfilmek között pedig Homoki Nagy István Egy kerecsensólyom története című opusa.
A bemutatott filmek neves színészei közül a nézők láthatták Elizabeth Taylor-t (Egy hely a nap alatt ), Gérard Philipe-et (Juliette ou la clé des songes), Szergej Bondarcsukot (Kavalier zolotoj zvezdi), valamint Benkő Gyulát és Temessy Hédit (Különös házasság).
Magyar vonatkozásként meg kell említeni, hogy A tiltott Krisztus című olasz versenyfilm operatőre a magyar származású Pogány Gábor volt.
Elnök: André Maurois, író –  Franciaország
A. de Rouvre, filmproducer –  Franciaország
Alexandre Kamenka, filmproducer –  Franciaország
Carlo Rim, forgatókönyvíró –  Franciaország
Gaby Morlay, színésznő –  Franciaország
Georges Bidault miniszterelnök-helyettes felesége –  Franciaország
Georges Raguis, a szakszervezet hivatalos képviselője –  Franciaország
Guy Desson, a Nemzeti Filmközpont (CNC) hivatalos képviselője –  Franciaország
Jacques Ibert, zeneszerző –  Franciaország
Louis Chauvet, újságíró –  Franciaország
Louis Touchagues, színész –  Franciaország
Paul Verneyras, a CNC hivatalos képviselője –  Franciaország
Paul Vialar, író –  Franciaország
Paul Weill, filmkedvelő –  Franciaország
Fred Orain, filmproducer –  Franciaország
Jean Thevenot, újságíró –  Franciaország
Marcel de Hubsch, filmproducer –  Franciaország
Marcel Ichac, filmrendező –  Franciaország
A Place In The Sun (Egy hely a nap alatt)[4] – rendező: George Stevens
All About Eve (Mindent Éváról)[3] – rendező: Joseph L. Mankiewicz
Ballarasa – rendező: Jose Antonio Nieves Conde
Bright Victory[5] – rendező: Mark Robson
Caiçara – rendező: Adolfo Celi
Debla, la virgen gitana – rendező: Ramon Torrado
Der fallende stern – rendező: Jacob Geis
Die tödlichen träume – rendező: Paul Martin
Die vier im jeep – rendező: Leopold Lindtberg
Doña Diabla – rendező: Tito Davidson
Édouard et Caroline (Edouard és Caroline) – rendező: Jacques Becker
Fröken Julie (Júlia kisasszony) – rendező: Alf Sjöberg
I teleftaia apostoli – rendező: Níkosz Cifórosz
Identité judiciaire – rendező: Hervé Bromberger
Il camino della speranza (A reménység útja) – rendező: Pietro Germi
Il Cristo proibito (A tiltott Krisztus) – rendező: Curzio Malaparte
Juliette ou la cléf des songes – rendező: Marcel Carné
Kavalier zolotoj zvezdi – rendező: Juli Raizman
Különös házasság – rendező: Keleti Márton
La balandra Isabel Llego esta tarde – rendező: Luis Guillermo Villegas Blanco, Carlos Hugo Christensen
La danza del fuego – rendező: Daniel Tinayre
La honradez della cerrauda – rendező: Luis Escobar
Los isleros – rendező: Lucas Demare
Los olvidados (Elhagyottak) – rendező: Luis Buñuel
Marihuana – rendező: León Klimovsky
Miracolo a Milano (Csoda Milánóban) – rendező: Vittorio De Sica
Muszorgszkij – rendező: Grigorij Rosal
Napoli milionaria – rendező: Eduardo De Filippo
Oszvobozsgyennij Kitaj – rendező: Szergej Geraszimov
Pytlákova Schovanka – rendező: Martin Fric
Robinson warszawski – rendező: Jerzy Zarzycki
Rumbo – rendező: Ramon Torrado
Spiegel van Holland – rendező: Bert Haanstra
The Browning Version (Felsőbb osztályba léphet) – rendező: Anthony Asquith
The Sin of Harold Diddlebock[6] (Mit csinált Diddlebock szerdán?) – rendező: Preston Sturges
The Tales of Hoffmann (Hoffmann meséi) – rendező: Michael Powell, Emeric Pressburger
Asi es Madrid – rendező: Joaquim Soriano Roesset
Azerbaidjan soviétique – rendező: F. Kisziljov, Muhtar Dadasev
Bali, eiland der Goden – rendező: Nikola Drakulic
Bim – rendező: Albert Lamorisse
Carnet de plongées – rendező: Jacques-Yves Cousteau
Chasseurs du pôle nord – rendező: Nils Rasmussen
Colette – rendező: Yannick Bellon
Der gelbe dom – rendező: Eugen Schumacher
Der goldene brünnen – rendező: H.Walter Kolm-Veltée
Der zee ontrukt – rendező: Herman van der Horst
Egy kerecsensólyom története – rendező: Homoki Nagy István
En Sevilla hay una feria – rendező: Joaquim Soriano Roesset
Epeira – rendező: Alberto Ancillotto
Esthonie soviétique – rendező: V. Tomber, I. Guidine
Ett Horn i Norr – rendező: Arne Sucksdorff
Family Portrait – rendező: Humphrey Jennings
Festival Time – rendező: M. Bhavnani
Homme des oasis – rendező: Georges Reginier
Inondations – rendező: Al Stark, Morten Parker
L'Algérie humaine – rendező: Jean-Charles Carlus
L'Autre moisson – rendező: René Lucot
La tragedia dell’Etna – rendező: Domenico Paolella
La vie du riz – rendező: Jinkichi Ohta
La voie est-ouest – rendező: K. Gordon
Les anciens canadiens – rendező: Bernard Devlin
Lettonie soviétique – rendező: F. Kisziljov
Magnetism – rendező: John Durst
Na Sutjesci – rendező: Pjer Majhrovski
New Pioneers – rendező: Baruch Dienar
Nôtre Dame de Luxembourg – rendező: Florent Antony
Oton Jupancsics – rendező: France Kosmac
Private Life of a Silk Worm – rendező: Mohan Dayaram Bhavnani
Rajasthan N° 1 – rendező: Mohan Dayaram Bhavnani
River of Steel – rendező: Peter Sachs
Schwarze gesellen – rendező: Prof. Walter Hege
Suite de danses berbères – rendező: Serge Debeque
Turay – rendező: Enrico Gras
Ukraine en fleur – rendező: Mihail Szluckij
Vertigo – rendező: Eusebio Fernández Ardavin
Miracolo a Milano (Csoda Milánóban)[4] – rendező: Vittorio De Sica
Fröken Julie (Júlia kisasszony) – rendező: Alf Sjöberg
A zsűri különdíja: All About Eve (Mindent Éváról)[3] – rendező: Joseph L. Mankiewicz
Legjobb rendezés díja: Los olvidados (Elhagyottak) – rendező: Luis Buñuel
Legjobb női alakítás díja: Bette Davis – All About Eve (Mindent Éváról)[3]
Legjobb férfi alakítás díja: Michael Redgrave – The Browning Version (Felsőbb osztályba léphet)
Legjobb forgatókönyv díja: The Browning Version (Felsőbb osztályba léphet) – forgatókönyvíró: Terence Rattigan
Legjobb filmzene díja: Juliette ou la cléf des songes – zeneszerző: Kozma József
Legjobb operatőr díja: La balandra Isabel Llego esta tarde – operatőr: Luis-Maria Beltran
Legjobb díszlet díja: Muszorgszkij – díszlettervező: Szuvorov A. Veksler
Michael Powell – The Tales of Hoffmann (Hoffmann meséi)
Emeric Pressburger – The Tales of Hoffmann (Hoffmann meséi)
Legjobb rövidjátékfilm díja: Spiegel van Holland – rendező: Bert Haanstra
Technikai nagydíj: The Tales of Hoffmann (Hoffmann meséi) – rendező: Michael Powell, Emeric Pressburger
A Nemzetközi Filmfesztivál nagydíja a legjobb tudományos filmnek: La tragedia dell’Etna – rendező: Domenico Paolella
F. Kisziljov – Azerbaidjan soviétique
F. Kisziljov – Lettonie soviétique
I. Guidine – Esthonie soviétique
K. Gordon – La voie est-ouest
Mihail Szluckij – Ukraine en fleur
Muhtar Dadasev – Azerbaidjan soviétique
V. Tomber – Esthonie soviétique
Technikai nagydíj – Carnet de plongées – rendező: Jacques-Yves Cousteau
↑ V. C. Thomas: 1951 - Miracle à Cannes. Festival de Cannes. Ecran Noir.com. (Hozzáférés: 2008. augusztus 9.) (franciául)
↑ Cannes 60 ans Le Nouvel Observateur hors série N° 29 74. oldal 2007. (franciául)
↑ a b c d A film címe előfordul még Beszéljünk Éváról! ( PORT.hu, Cinematrix Archiválva 2008. augusztus 6-i dátummal a Wayback Machine-ben), illetve Minden Éváért (Interaktív filmkatalógus) változatban is.
↑ a b Zárójelben a magyarországi filmbemutató (forrás: PORT.hu), illetve DVD-forgalmazás címe (forrás: Interaktív filmkatalógus), kiegészítve a Cinematrix Archiválva 2008. augusztus 6-i dátummal a Wayback Machine-ben és a kritikus tömeg adatbázisában található magyar címekkel.
↑ A fesztiválon Light Out címmel vetítették.
↑ A fesztiválon Mad Wednesday címmel vetítették.
A Cannes-i Fesztivál hivatalos honlapja (angolul), (franciául)
Cannes Film Festival Archiválva 2010. április 11-i dátummal a Wayback Machine-ben (angolul) (IMDb)
Legjobb női alakítás díja
Legjobb férfi alakítás díja
A cannes-i fesztivál zsűrielnökei
Filmművészet-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=1951-es_cannes-i_filmfesztivál&oldid=24663176”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. február 7., 16:27
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.