fr it hu hu hu hu hu it es hu hu hu hu ca es hu en de it hu it hu hu hu hu hu eu hu de hu fr hu hu it it hu hu hu hu hu ca hu en hu nl hu it hu sv hu it hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ca hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu hu it hu hu it hu hu hu hu hu en cs de hu it hu cs en ro hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar ku bg ca mhr id hbs_lat de eo es eu fa fi fr hy id it ja kk it fi fr ms it nl nb pl pms pt ro es ru jbo hbs_lat sl hbs_lat sv ceb tr oc fy uz fr vi tr pl zh fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. július 21.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Castellavazzo, Codissago, Dogna, Faè, Fortogna, Igne, Olantreghe, Pirago-Muda Maè, Podenzoi, Provagna, Rivalta, Roggia, Soffranco[1]
A Wikimédia Commons tartalmaz Longarone
Longarone (venét nyelven Longarón)[4][5] város (comune) Északkelet-Olaszországban, Veneto régióban, Belluno megyében, a Piave folyó partján, a Zoldo-völgy és a Vajont-völgy betorkollásánál. Lakóinak száma kb. 5400 fő (2013), elnevezésük olaszul: longaronesi.
Longaronét 1963. október 9-én éjszaka katasztrofális szökőár sújtotta, amelyet a város fölött, a Vajontra épített völgyzáró gátnál bekövetkezett földcsuszamlás és hegyomlás idézett elő. A szerencsétlenség a város épületállományát szinte teljesen lerombolta. Összesen 2500 ember veszítette életét, ebből 1500 longaronei lakos. Az elpusztult városrészek modernista stílusban épültek újjá.
2 A várost alkotó résztelepülések
Longarone helyzete (Belluno megyén belül, 2014-től
Longarone és a Friuli-Alpok
Longarone a Piave folyó völgyében, a folyó felső szakaszán fekszik. Az észak-déli irányban haladó folyó nyugati (jobb) partján a Bellunói Dolomitok hegycsoportja emelkedik (ez a Dolomitok részét képezi). A keleti (bal) parton a Friuli-Dolomitok nevű hegylánc húzódik, amely azonban (nevével ellentétben) a Karni-Alpok déli szárnyát képezi. Friuli-Venezia Giulia és Veneto régiók határvonala a Piave keleti partját szegélyező hegylánc csúcsain húzódik, a Piave folyó mindkét partja már Veneto régióhoz tartozik, Longarone városával együtt.
Longaronénál két oldalvölgy torkollik a Piave völgyébe. A jobb parton, kelet felől ide érkezik a Zoldo-völgy, amely a Keleti-Dolomitokban, a Civetta és a Monte Pelmo között indul (a völgyben az SP251 megyei főútvonal halad). A jobb parton, nyugat felől a Karni-Alpokban eredő Vajont patak magasan fekvő völgye egy mély szurdokon át torkollik a Piave-völgybe, a várossal szemben. A völgyben az SR251 sz. regionális főútvonal halad a Pordenone megyei Maniago felé. A szurdokvölgyet 1957–1960 között egy 250 méter magas völgyzáró gáttal elzárták, felduzzasztva a Vajont vizét, elektromos áram termelése céljából. A vasbeton gáttest túlélte az 1963-as földcsuszamlást és szökőárt, ma is áll, a városból jól látható.
Longaronétól délre a Piave völgyének középső szakasza, Alpago és Valbelluna hegycsoportok következnek. Északon a szomszédos Ospitale már a Cadore vidékhez tartozik. Nyugaton a Maè patak, amely Soffranco városrésznél torkollik a Zoldo-völgybe. Keleten a Vajont-völgy, Erto e Casso községekkel, a Cellina-völgy kezdeténél.
Szomszéd községek: Belluno város; Erto e Casso (a keleti parton, Pordenone megyében); Forno di Zoldo, La Valle Agordina, Ospitale di Cadore, Ponte nelle Alpi, Sedico, Soverzene (Belluno megyében). A város védőszentje Szűz Mária, ünnepe december 8-a.
Longarone városába érkezik a 3. sz. Dolimiti magashegyi túraút (Alta via n. 3), a „Zergék útja” (Via dei Camosci), amely a dél-tiroli Niederdorf (Villabassa) községből indul.
A várost alkotó résztelepülések[szerkesztés]
Castellavazzo (a 2014-es egyesítésig külön város volt), Codissago, Dogna, Faè, Fortogna, Igne, Olantreghe, Pirago-Muda Maè, Podenzoi, Provagna, Rivalta, Roggia és Soffranco.
A Castellavazzo város egyesítése Longaronéval a település-egyesítésekről szóló, 2014. február 9-én kiadott új regionális törvény értelmében vált lehetővé. A döntést egy vélemény-nyilvánító (konzultatív) népszavazás előzte meg, ahol a szavazók 78,5%-a az egyesítést pártolta.[6]
A római időkben már lakott település volt. Fortogna, Pirago és Dogna városrészekben római sírokat tártak fel, Roggia városrészben római út maradványait azonosították.
A középkorban, 1250 végéig Longarone püspöki birtok volt, aztán a császárpárti ghibellinek pártjához tartozó, kegyetlenségéről hírhedt Ezzelino da Romano, Treviso grófja (1194–1259) szerezte meg. 1300-tól a Scaligeri, majd a Da Carrara, végül a Visconti család birtoka lett. 1420 körül a Velencei Köztársaság szerezte meg a várost, történelme ettől kezdve a „Serenissima” sorsával fonódott egybe. 1623. június 7-én megszületett a Longarone–Igne–Pirago regola (önálló kormányzatú birtokos-közösség), amely 1712-től jogot kapott a fényességes („Magnifica”) jelző viselésére.
A napóleoni háborúk során, 1806-ban Longarone városi rangot kapott. 1815-ben a bécsi kongresszus a Lombard–Velencei Királysághoz csatolta, majd 1866-ban, a porosz–osztrák–olasz háború után az Olasz Királyság szerezte meg. Az első világháborúban, a caporettói offenzíva harcai során, 1917. november 9-én Longarone térségében komolyabb csatára került sor. A Maniago felől, a Vajont völgyében előrenyomuló osztrák–magyar és német csapatok letörték az olasz védelmet és kijutottak a Piave völgyébe. A hadműveletben részt vett Erwin Rommel is, fiatal hadnagyként.[7]
1959 decemberében a város megrendezte az első fagylalt-vásárt (Fiera del Gelato). A Kézműves Fagylaltkészítés Nemzetközi Vásárának (Mostra Internazionale del Gelato Artigianale, MIG) székhelye ma is Longaronéban van.
A Vajont duzzasztógátja (2005)
Longarone a katasztrófa előtt és után
1963. október 9-én éjszaka 22 óra 39 perckor a Vajont patak völgyében, a nemrégen átadott völgyzárógát fölött megindult a hegyoldal. Erto e Casso községekkel szemben, a Toc-hegynek a felduzzasztott mesterséges tóba érő lejtője leszakadt, és 260 millió m³ föld és kőzet zúdult a tóba. A földcsuszamlás sebessége, utólagos mérnöki számítások szerint elérte a 108 km/h sebességet. A hegyomlás kiszorította medréből a tó vizét, amely a szemközti hegyoldalra felcsapva elmosta Erto e Casso községeket. A víztömeg zöme átbukott a völgyzárógát koronáján – megölve az itt figyelő geológus- és mérnökcsoportot, – majd 250 méter magasságból a szurdokvölgybe lezuhanva szökőárként robbant ki a Piave völgyébe, ahol 30-40 perc alatt elpusztította az alvó Longaronét, és az alacsonyan fekvő szomszéd községeket. A katasztrófában 2000 ember veszett oda, köztük 1500 longaronei lakos.[8] Maga a betongát sértetlen maradt, ma ipari műemlék, üzemen kívül áll.
A szerencsétlenséget követően nyomozás indult a Vajont-vízierőmű tervezői és kivitelezői ellen. Az erőmű üzemeltetői tudtak a hegyoldal rendellenes mozgásáról, de csak saját mérnöki intézkedésekkel próbálkoztak, a hatóságok értesítése nélkül. A kiemelt presztízsprojekt résztvevői befolyásos cégek voltak, a nyomozás politikai vádaskodássá fajult. A pert az Abruzzókban fekvő L’Aquila városának bíróságán tárgyalták, megállapították a SADE (Società Adriatica di Elettricità) vállalat részleges felelősségét. A projekt egyik mérnöke öngyilkosságot követett el, néhány vezető enyhe büntetéseket kapott. Az áldozatok felének ítéltek kártérítést, ennek összegét később jelentősen csökkentették.[9] Az eltussolást segítette, hogy hat héttel később, 1963. november 22-én bekövetkezett a Kennedy-gyilkosság, amely elvonta a világsajtó érdeklődését. A földcsuszamlás pontos geológiai mechanizmusáról, a katasztrófa előreláthatóságának mértékéről ma is viták zajlanak.
A Mazzolà-palota, ma a városi elöljáróság épülete. Az 1963-as szökőártól megkímélt, magasan fekvő régi házak egyike
Az új Szeplőtelen fogantatás templom. Tervezője Giovanni Michelucci
A katasztrófát követő példás összefogásért, a jól szervezett mentésért és helyreállításért a város közösségének a „Polgári Helytállásért” arany érdemérmét adományozták. 1964 után a város modernista stílusban épült újjá, sok épületet Le Corbusier követői terveztek. Évtizedekkel később új koncepció született, amely a hagyományos építési módban készült, egyszerű eszközökkel karbantartható, közepes méretű házak rekonstrukcióját irányozta elő, elsősorban a régi városközpontban, a via Roma környékén.
1991 óta Urussanga,  Brazília
1964 óta Bagni di Lucca,  Olaszország
Emellett 2011 óta szoros baráti kapcsolatok épültek ki a következő olaszországi városok közösségeivel: L’Aquila, Tesero, Caerano San Marco, Tavarnelle Val di Pesa és Tempio Pausania, továbbá a horvátországi Kutenyával (Kutina).
Longarone látképe a Vajont völgyéből (keletről)
A városközpont és a via Roma
Longarone, Jacopo Tasso szobra
A Vajont-gát Longaronéból nézve
Longarone városa a Vajont-gátról nézve
Longarone régi plébániatemploma (1961)
Az „élő kövek” múzeuma: az elsodort régi templom darabjai
Pirago harangtornya (campanile), a szökőár túlélője
Fortogna, a szökőár áldozatainak temetője, felújítás előtt
Fortogna, a szökőár áldozatainak temetője, vitatott felújítás után
↑ Longarone város statútuma
↑ Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018. Italian National Institute of Statistics. (Hozzáférés: 2019. március 16.)
↑ ISTAT adat: a korábbi Castellavazzo és Longarone községek területe összesen)
↑ Toponomastica: denominazioni ufficiali in lingua friulana. [2013. szeptember 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. február 5.)
↑ I me amighi de Longaron. [2014. február 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. február 5.)
↑ Legge regionale n. 9 del 21 febbraio 2014. Istituzione del nuovo Comune di Longarone mediante fusione dei Comuni di Longarone e Castellavazzo della Provincia di Belluno
↑ Il Fronte Dolomitico. La Grande Guerra sulle Dolomiti (Ampezzo, Cadore, Comelico, Pusteria). La battaglia di Longarone, 9 novembre 1917 (olasz nyelven). frontedolomitico.it. (Hozzáférés: 2018. január 23.)
↑ The Vaiont (Vajont) landslide of 1963. [2013. december 6-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2014. február 26.)
↑ Vajont, due volta tragedia, La Liberazione, 2002-10-09
A város hivatalosa honlapja
Longarone a Vajont-katasztrófa előtt (Longarone Városi Könyvtár)
Italy Vajont anniversary: Night of the 'tsunami'. BBC News. Bbc.co.uk, 2013. október 10. (Hozzáférés: 2015. április 9.)
Veneto  ·  Belluno megye települései
Agordo •  Alano di Piave •  Alleghe •  Arsiè •  Auronzo di Cadore •  Belluno •  Borca di Cadore •  Calalzo di Cadore •  Canale d’Agordo •  Castellavazzo •  Cencenighe Agordino •  Cesiomaggiore •  Chies d’Alpago •  Cibiana di Cadore •  Colle Santa Lucia •  Comelico Superiore •  Cortina d’Ampezzo •  Danta di Cadore •  Domegge di Cadore •  Falcade •  Farra d’Alpago •  Feltre •  Fonzaso •  Forno di Zoldo •  Gosaldo •  La Valle Agordina •  Lamon •  Lentiai  •  Limana •  Livinallongo del Col di Lana •  Longarone •  Lorenzago di Cadore •  Lozzo di Cadore •  Mel •  Ospitale di Cadore •  Pedavena •  Perarolo di Cadore •  Pieve d’Alpago •  Pieve di Cadore •  Ponte nelle Alpi •  Puos d’Alpago •  Quero •  Rivamonte Agordino •  Rocca Pietore •  San Gregorio nelle Alpi •  San Nicolò di Comelico •  San Pietro di Cadore •  San Tomaso Agordino •  San Vito di Cadore •  Santa Giustina •  Santo Stefano di Cadore •  Sappada •  Sedico •  Selva di Cadore •  Seren del Grappa •  Sospirolo •  Soverzene •  Sovramonte •  Taibon Agordino •  Tambre •  Trichiana •  Val di Zoldo •  Vallada Agordina •  Valle di Cadore •  Vas •  Vigo di Cadore •  Vodo di Cadore •  Voltago Agordino •  Zoldo Alto •  Zoppè di Cadore
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Longarone&oldid=25116444”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. július 21., 16:22
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.