hu eo hu hu hu hu hu id hu hu hu hu hu hu it de hu hu fa hu hu hu it hu es hu lv hu hu hu hu hu hu hu de hu ms hu hu hu eo hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu sk hu hu hu hu en hu hu en cs de hu en hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ca mhr hbs_lat de eo es eu fr it ms nl pl pt ro sk hbs_lat oc fy pl fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. szeptember 7.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A Wikimédia Commons tartalmaz Szalatnya témájú médiaállományokat.
Szalatnya (szlovákul Slatina) község Szlovákiában, a Nyitrai kerületben, a Lévai járásban.
Ipolyságtól 11 km-re északnyugatra, a Selmec patak mellett.
1245-ben "Zalatna" alakban említik először. A Kacsics nembeli Szalatnyai család ősi birtoka, akik a 16. századig voltak birtokosok a településen. A Szalatnyai nevet először a Kacsics nembeli Lesták fia Miklós használja 1271-ben. A falu 1285-ben Drégely várának uradalmához tartozik.
1567-ben Píry családbeliek Hont vármegyében lévő szalatnyai kúriájukat és szőlőjüket 30 forintért "örökösen bevallják" Csuty Gáspárnak.[2] A 16. századtól a csábrági váruradalom részeként a Koháry család birtoka. 1558-ban 8 ház állt a faluban. 1602-ben elpusztította a török. 1715-ben malma és 18 háza állt. 1720-ban 20 volt a jobbágytelkek száma. 1828-ban 59 házában 355 lakos élt, akik mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel, állattartással foglalkoztak.
A szalatnyai gyógyvíz a 18. században tette országos hírűvé a községet, mely ekkor már több Magyarországról szóló leírásban is szerepel. Savanyúvizét, mely az emésztőrendszerre és a légutakra volt kedvező hatással, a 19. század elején már Budapestre is szállították. 1830-ban például tízezer üveggel is palackoztak belőle. Fürdőjét 1804-ben birtokosa, gróf Koháry Ferenc építtette, aki emeletes vendégfogadót, fürdőházat és más épületeket emeltetett, körülötte szép parkot alakított ki, ahol még egy táncterem is várta a vendégeket. A fürdőt a faluval diófasor kötötte össze. A fürdőben élénk társadalmi élet folyt, ahol a magyar társadalmi élet több neves személyisége, mint például 1846-ban Petőfi Sándor és Jókai Mór is megfordult. Később a fürdő elveszítette korábbi jelentőségét és inkább helyi jelentőségűvé vált.
Vályi András szerint "SZALATNA. Szalatina. Magyar falu hont Várm. földes Ura Gr. Koháry Uraság; lakosai katolikusok, és másfélék, fekszik Egeknek szomszédságában, mellynek filiája; határja középszerű, borai jók, legelője, fája elég van."[3]
Fényes Elek szerint "Szalatnya (Szlatina), magyar falu, Honth vmegyében, Ipoly-Sághoz északra 1 1/4 mfd., egy felette kies vidéken, 288 kath. lak. Határa fekete agyag, s mindent bőven terem; bora, gyümölcse sok. Hires savanyu vizéről értekeztünk fentebb a vármegye leirásánál. F. u. h. Coburg."[4]
Hont vármegye monográfiája szerint "Szalatnya, magyar kisközség, 85 házzal és 491 róm. kath. vallású lakossal; vasúti és táviró-állomása Egerszalatnyán, postája Felsőszemeréden van. A község első okleveles szereplésére 1262-ban akadunk. 1285-ben Huntfi Demeter drégelyi várának tartozéka volt. Más oklevél szerint, ugyancsak a XIII. század első végén, Bodor comes a sági konvent előtt Lüvő István nevű rokonára hagyja e birtokát, melyet IV. László királytól kapott. 1299-ben Zalathna alakban emlékezik meg róla egy oklevél. E helységtől vette nevét a Szalatnyai család. Szalatnyai Benedek bajvívó özvegyének kérelmére, 1326-ban megjárták a falu határait. A családot a következő században is birtokban találjuk itt, miről egy 1413. évi oklevél emlékezik meg. 1504-ben Szalatnyai Jánosnak volt itt része. A későbbi századok során a Koháry család szerezte meg a birtokot; az egyik Koháry, a kanczellár-herczeg Ferencz, a mult század elején előkelő fürdőhelylyé akarta a falut alakítani és híres ásványvízforrása közelében díszes fürdőházat és emeletes fogadót építtetett. A szalatnyai forrás csakhamar ismertté lett és a fürdőhely rövidesen föllendült. A forrás vizét újabban kereskedelmi czikként kezelik és ezidőszerint birtokosa, Dirner, újabb lendületet adott a víz kelendőségének. Szalatnyát, mely a mult század elején volt fejlettsége tetőpontján, a mikor egyideig a vármegye is itt tartotta a közgyűléseit, a Koháry-családtól a herczeg Koháry-Coburg örökölték, a kik jelenleg is birtokosok itt. Határához tartoznak a Kisakol puszta és a Savanyúvizkút tanya."[5]
A trianoni békeszerződésig Hont vármegye Ipolysági járásához tartozott. 1938 és 1945 között újra Magyarország része volt. 1944-ben a németek 56 roma származású lakost végeztek ki a községben, akiket azzal vádoltak, hogy itteni raktárukból ruhákat loptak.
1880-ban 375 lakosából 341 magyar és 23 szlovák anyanyelvű volt.
1890-ben 406 lakosából 366 magyar és 40 szlovák anyanyelvű volt.
1900-ban 491 lakosából 478 magyar és 13 szlovák anyanyelvű volt.
1910-ben 463 lakosából 458 magyar, 4 szlovák és 1 német anyanyelvű volt.
1921-ben 464 lakosából 397 magyar és 57 csehszlovák volt.
1930-ban 493 lakosából 350 magyar és 108 csehszlovák volt.
1941-ben 507 lakosából 499 magyar és 8 szlovák volt.
1970-ben 468 lakosából 349 magyar és 116 szlovák volt.
1980-ban 401 lakosából 308 magyar és 92 szlovák volt.
1991-ben 308 lakosából 233 magyar és 74 szlovák volt.
2001-ben 348 lakosából 195 magyar és 107 szlovák volt.
2011-ben 353 lakosából 159 magyar és 186 szlovák volt.
2021-ben 312 lakosából 108 (+10) magyar, 179 (+10) szlovák, (+2) cigány, 1 (+2) egyéb és 24 ismeretlen nemzetiségű volt.[6]
Itt született 1902. július 31-én Antal Lajos orvos, belgyógyász, orvosi szakíró.[7]
Itt született Gyönyör József (1920-2003) politológus, közíró, jogász és jogtörténész.
Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt, római katolikus temploma a 18. század első felében épült barokk stílusban. Főoltára 17. századi barokk műalkotás.
A település főként ásványvizéről nevezetes.
↑ Počet obyvateľov SR k 31. 12. 2019
↑ Szentbenedeki Konvent, fasc. 5 No. 8 (régi jelzet, ma FLE vagy SNA); Nagy IX, 527 Közép-piri Piry; Ezt végrendeletében Csuti Nagy Jánosra hagyja, akinek özvegye 1579-ben Aranyasy Istvánnak 200 forintért elzálogosítja (?).
↑ Vályi András: Magyar Országnak leírása I–III. Buda: Királyi Universitás. 1796–1799.
↑ Fényes Elek: Magyarország geographiai szótára, mellyben minden város, falu és puszta, betürendben körülményesen leiratik. Pest: Fényes Elek. 1851.
↑ Magyarország vármegyéi és városai: Magyarország monografiája – A magyar korona országai történetének, földrajzi, képzőművészeti, néprajzi, hadügyi és természeti viszonyainak, közművelődési és közgazdasági állapotának encziklopédiája. Szerk. Borovszky Samu – Sziklay János. Budapest: Országos Monográfia Társaság. 1896–1914.   → elektronikus elérhetőség Hont vármegye.
↑ 2011 Orvosi Hetilap 152/50, 2027-2029.
Szalatnya Szlovákia térképén[halott link]
A Szabad Újság cikke a községről
A Lévai járás települései
Alsópél (Dolný Pial) ·  Alsószecse (Dolná Seč) ·  Alsószemeréd (Dolné Semerovce) ·  Bajka (Bajka) ·  Baka (Devičany) ·  Bakabánya (Pukanec) ·  Bakaszenes (Uhliská) ·  Barsbese (Beša) ·  Barsendréd (Ondrejovce) ·  Barsvárad (Tekovský Hrádok) ·  Bát (Bátovce) ·  Berekalja (Podlužany) ·  Borfő (Brhlovce) ·  Bori (Bory) ·  Csata (Čata) ·  Csejkő (Čajkov) ·  Cseke (Čaka) ·  Dalmad (Domadice) ·  Deménd (Demandice) ·  Derzsenye (Drženice) ·  Egeg (Hokovce) ·  Ény (Iňa) ·  Érsekkéty (Ket') ·  Fakóvezekény (Plavé Vozokany) ·  Farnad (Farná) ·  Felsőpél (Horný Pial) ·  Felsőszecse (Horná Seč) ·  Felsőszemeréd (Horné Semerovce) ·  Felsőtúr (Horné Turovce) ·  Garamkelecsény (Hronské Kľačany) ·  Garamkeszi (Hronské Kosihy) ·  Garamkovácsi (Kozárovce) ·  Garamlök (Lok) ·  Garamsalló (Šalov) ·  Garamszentgyörgy (Jur nad Hronom) ·  Garamszőlős (Rybník) ·  Garamtolmács (Tlmače) ·  Garamújfalu (Nová Dedina) ·  Gyerk (Hrkovce) ·  Hontbagonya (Bohunice) ·  Hontalmás (Jabloňovce) ·  Hontbesenyőd (Pečenice) ·  Hontfüzesgyarmat (Hontianska Vrbica) ·  Hontnádas (Hontianske Trst'any) ·  Ipolybél (Bielovce) ·  Ipolyfödémes (Ipeľské Úľany) ·  Ipolypásztó (Pastovce) ·  Ipolyság (Šahy) ·  Ipolyszakállos (Ipeľský Sokolec) ·  Ipolyvisk (Vyškovce nad Ipľom) ·  Kálna (Kalná nad Hronom) ·  Kereskény (Krškany) ·  Kétfegyvernek (Zbrojníky) ·  Kiskoszmály (Malé Kozmálovce) ·  Kisóvár (Starý Hrádok) ·  Kisölved (Malé Ludince) ·  Kistompa (Tupá) ·  Kural (Kuraľany) ·  Lekér (Hronovce) ·  Lontó (Lontov) ·  Lüle (Lula) ·  Málas (Málaš) ·  Nagygyőröd (Veľký Ďur) ·  Nagykoszmály (Veľké Kozmálovce) ·  Nagyod (Vyšné nad Hronom) ·  Nagyölved (Veľké Ludince) ·  Nagysalló (Tekovské Lužany) ·  Nagytúr (Veľké Turovce) ·  Nemesoroszi (Kukučínov) ·  Nyírágó (Nýrovce) ·  Óbars (Starý Tekov) ·  Oroszka (Pohronský Ruskov) ·  Palást (Plášt'ovce) ·  Peszektergenye (Sikenica) ·  Sáró (Šarovce) ·  Setétkút (Jesenské) ·  Szalatnya (Slatina) ·  Szántó (Santovka) ·  Százd (Sazdice) ·  Szete (Kubáňovo) ·  Töhöl (Tehla) ·  Tőre (Turá) ·  Újbars (Nový Tekov) ·  Vámosladány (Mýtne Ludany) ·  Zalaba (Zalaba) ·  Zselíz (Želiezovce) ·  Zsember (Žemberovce) ·  Zsemlér (Žemliare)
Földrajzportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Szalatnya&oldid=25243798”
A Lévai járás települései
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2020 júliusából
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. szeptember 7., 00:02
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.