hu ja hu hu hu hu hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu hbs_lat hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu jv hu ja hu war ja hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ru hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar ku ru sv bg ca id hbs_lat de eo et fa fr it hy it ja ko nl nb nb ta pl ru hbs_lat en ceb tr oc fy ur fi vi pl zh fr zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. február 13.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
37 059 fő (2018. jan. 1.)[1]
é. sz. 43° 08′, k. h. 133° 08′43.133333333333, 133.13333333333Koordináták: é. sz. 43° 08′, k. h. 133° 08′43.133333333333, 133.13333333333
Pozíció a Tengermelléki határterület térképén
A Wikimédia Commons tartalmaz Partyizanszk témájú médiaállományokat.
Partyizanszk (ПapTизaHck, 1937-1972 között Szucsan) város Oroszország Tengermelléki határterületén, közigazgatásilag városkörzet, melyhez 4 község tartozik. Területe 1288 km². A Partyizanszkaja (Szucsan) völgyében fekvő szénmedence központja, bányaváros kisebb hőerőművel. Vlagyivosztoktól vasúton 164, országúton 236 km-re fekszik keleti irányban.
Lakossága: 2002-ben 43,7 ezer fő, népsűrűsége 34 fő/km²; lakossága a 2010. évi népszámláláskor 38 659 fő.[3]
A területen először 1883-ban találtak szenet, ezután kutatásokat folytattak 1888-1893 között. A szénre a Vlagyivosztokban állomásozó flotta ellátásához volt égető szükség. Az első bányásztelepülés 1896-ban létesült Szucsanszkij Rudnyik (CyчaHckий PyдHиk) néven és a folyóról kapta a nevét. A bányák szakszerű kiépítése 1900-tól vette kezdetét, amikor Gorlovkából bányászok és bányamérnökök érkeztek. Új bányák sorát nyitották meg 1905-1914 között, a település azonban kaotikusan fejlődött. 1918-1922 között a környéken erős partizántevékenység folyt a japán megszállók ellen (ezért kapta később a Partyizanszk nevet). A bányásztelepülések közigazgatási egyesítésével 1932-ben jött létre Szucsan város. 1933-1937 között a Gamarnik nevet viselte, a Vörös Hadsereg egy vezető komisszárja után (akit 1937-ben a nagy terror során kivégeztek). 1935-ben épült meg az a vasúti szárnyvonal, amely a várost összekötötte Vlagyivosztokkal. 1972-ben kapta mai nevét. 1992-ben lakták a legtöbben (49,9 ezer fő), azóta folyamatos a népesség csökkenése. 2003 októberében a Centralnaja bányában történt bányaszerencsétlenségben öten vesztették életüket.
Napjainkban a város gazdaságára még mindig a szénbányászat túlsúlya nyomja rá bélyegét. Viszonylag sokrétű könnyűipara: bőripar, textilipar, sörgyártás, húskombinát. Gyógyszer- és turbinagyár. Lozovij településen (5 km-re délre a várostól) üzemel a Partyizanszki hőerőmű (Partyizanszkaja GRESZ), amely a helyi kőszenet dolgozza fel 1954 óta.
ПapTизaHckий ropoдckoй okpyr – Hivatalos honlap (oroszul)
ПAPTИЗAHCK (CyчaH) – Nem hivatalos honlap (oroszul)
↑ 26. ЧиcлeHHocTb пocToяHHoro HaceлeHия Poccийckoй Фeдepaции пo MyHиципaлbHыM oбpaзoBaHияM Ha 1 яHBapя 2018 roдa. Orosz Szövetségi Állami Statisztikai Hivatal. (Hozzáférés: 2019. január 23.)
↑ A 2010. évi népszámlálás adatai (pdf). Oroszország statisztikai hivatala. [2013. május 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. szeptember 13.)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Partyizanszk&oldid=23574619”
A Tengermelléki határterület települései
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. február 13., 20:37
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.