fr de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk es hu sw hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar az bg ca hbs_lat de es et fa fi fr he hy id it ja ko fr lt nl nb pa pl pt ru en sl sq sv th tr fy ur uz zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. november 22.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk szaklektorálásra, tartalmi javításokra szorul. A felmerült kifogásokat a szócikk vitalapja (extrém esetben a szócikk szövegében elhelyezett, kikommentelt szövegrészek) részletezi. Ha nincs indoklás a vitalapon (vagy szerkesztési módban a szövegközben), bátran távolítsd el a sablont!
A Stuxnet az első katonai számítógépes vírus.
A kártevőt 2010 júniusában a fehérorosz „VirusBlokAda” cég fedezte fel Iránban, a Bushehr erőmű egyik számítógépén. Azóta bebizonyosodott, hogy több, mint 100 000 számítógépet fertőzött meg, Simatic WinCC SCADA-kat keresve. Csak Iránban 45 000 felügyeleti számítógép és szerver tartalmazta a vírust.[1]
A Stuxnet nem az erőműre jelentett közvetlen fenyegetést, hanem az urándúsító berendezések voltak a célpontjai.
Ma már tudjuk, hogy Barack Obamához és elődjéhez George W. Bushhoz köthető a féregprogram létrehozása és bevetése.[2]
Több feltevés szerint az izraeli Dimonában egy tesztkörnyezetet építettek ki Simatic rendszerrel és IR-1 centrifugákkal, és itt fejlesztették ki a Stuxnet támadó blokkját. A munkához az amerikai Idaho National Laboratory (INL) szakemberei adtak tanácsokat (vagy akár részt is vettek a fejlesztésben).
A Stuxnet fertőzési mechanizmusa
Az iráni urándúsító centrifugák kifejlesztése a pakisztáni Abdul Qadeer Khan nevéhez köthető, aki a holland Urenco-nál is dolgozott, majd a cég által kifejlesztett berendezéseket „másodhasznosította” a pakisztáni atomfegyver-programban, és az általa „honosított” berendezéseket Pak-1 vagy P-1 néven fejlesztették és terjesztették a Közel-Keleten, többek között Líbiában és Iránban.
Az urándúsító centrifugákat is hajtó motorok nagyfrekvenciás átalakítóinak a technikai adatait azoknak a gyártóitól, a finn Vacon-tól és az iráni Fararo Paya-tól szerezték meg. Ez az „adatszerzés” még a szakértőket is meglepte, hiszen a Fararo Paya-t olyan szinten próbálták elrejteni az iráni hatóságok, hogy az IAEA (International Atomic Energy Agency: Nemzetközi Atomenergia-ügynökség) se tudott róla.
A fejlesztésbe rendkívül sok energiát és időt öltek, erre utal a kártevő komplexitása és fejlett hatásmechanizmusa, így szinte kizárt a magányos cracker teóriája, aki otthon, hobbiból fejlesztette volna a kódot. Itt egy komoly szakértőkből álló csoportnak kellett állnia a háttérben, a fertőzés jól irányzott volta, és az, hogy a kártevő elérte a célját, profi kivitelezőket és bőséges finanszírozást feltételez. A fejlesztés a „Myrtus” projekt keretein belül történt, erre utal a beforgatott kód elérési útja: \myrtus\src\objfre_w2k_x86\i386\guava.pdb. A „Myrtus” hivatkozás lehet a bibliai Eszterre, aki megmentette a perzsáktól az ókori zsidó államot, de lehet akár a „My RTU”s (remote terminal unit – távoli elérésű terminál) is.
A kódban található egy DEADF007 hivatkozás is, melynek eredetije a DEADFOOT, ez a pilóták szlengjében a hajtómű-meghibásodást jelenti. Az „o” betű 0-nak és „T”-nek pedig a 7-es számmal való írása nem véletlen elgépelés. A leet speech nevet kapott, alternatív ábécé szerint írták, ahol egyes betűket számokkal helyettesítenek. Érdekessége továbbá, hogy a DEADF007 felbontható hexadecimális számok sorozatává, mint DE AD F0 07.
A fejlesztéshez kiindulásként valószínűleg, egy korábbi kártevő, a Conficker kódját használták. A féreg tevékenységéről egy maláj és egy dán szerverre folyamatosan jelentéseket küldött (www.mypremierfutbol.com, www.todaysfutbom.com), majd a nantanzi támadás után ezeket a szervereket lekapcsolták üzemeltetőik.
2010. november 16-án Irán leállította az urándúsítóit, miután a centrifugák több mint 20%-a megsemmisült a Stuxnet tevékenysége nyomán, azaz a kártevő elérte a célját. Egyes kutatók megkérdőjelezik, hogy az elért siker megérte-e a befektetett hatalmas összegeket, ugyanakkor a támadás új fejezetet nyitott a cyber-hadviselés történelmében.
A kártevő – persze megint csak feltételezések szerint – az igazi pusztítást a natanzi urándúsító létesítményben fejtette ki, itt jó eséllyel kb. ezer IR-1 típusú urándúsító centrifugát égetett le. Ezeknek a berendezéseknek a hajtómotorja 1007 cps-nél (cycles per second, másodpercenkénti fordulatszám) is már tönkremegy, a Stuxnet viszont rövidebb fázisokra, észrevétlenül 1064 cps-es tempót diktált nekik, széthajtva őket.
Habár az iráni hatóságok állítják, hogy a fertőzést megszüntették, minden szakértő tudja, hogy mindaddig, míg az alkalmazott technológiát nem cserélik le, egy újabb – a Stuxnethez hasonló felépítésű, de eltérő működésű – behatoló fertőzése csak idő kérdése. A Bushehr atomerőmű kapcsán emlegetett Csernobil-analógia bár nem következhet be (alapvetően a csernobili berendezés és az ott történtek nem vethetők össze az iráni erőművel), de – és ezt a Stuxnet fényesen bizonyította – ezek a programok hatalmas károkat okozhatnak.
2010 óta szinte naponta publikáltak újabb és újabb részleteket a Stuxnet támadásról, amikor 2011. október 18-án publikálásra került a Duqu malware létezése.[3] Az új malware komponenseket a Budapesti Műszaki Egyetem CrySys Adat- és Rendszerbiztonság Laboratóriuma azonosította egy európai cégnél. A szűk szakmai közösségben végzett munkájuk eredményeképpen azonosították a Duqu komponenseket, elkészítették az első részletes elemzést, azonosították a droppert és bizonyították, hogy 0-day Windows exploitot tartalmaz, továbbá kiadtak egy Duqu detekcióra alkalmas toolkitet is, amelyet nyílt forráskódja révén akár kritikus infrastruktúra környezetben is alkalmazhatnak nemcsak a Duqu, hanem ahhoz közel álló módosított támadó modulok és fájlok azonosítására is.
↑ Homeland Security Newswire, 2011. február
↑ Index: Obama hagyta jóvá az Irán elleni vírustámadást (magyar nyelven). index.hu, 2012. június 1. (Hozzáférés: 2019. július 24.)
↑ W32.Duqu – The precursor to the next Stuxnet (Version 1.4). Symantec, 2011. november 23. [2012. március 11-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. december 30.)
Vámos Sándor: ob121.com blogja - technológiák work=ob121.blog.hu (magyar nyelven) (html), 2011 [last update]. (Hozzáférés: 2011. május 16.) - A Stuxnet és hatásai
A Wikimédia Commons tartalmaz Stuxnet témájú médiaállományokat.
Ralph Langner: Cracking Stuxnet, a 21st-century cyber weapon. TED. TED Conferences, LLC, 2011. March. (Hozzáférés: 2011. május 13.)
The short path from cyber missiles to dirty digital bombs. Blog. Langner Communications GmbH, 2010. december 26. (Hozzáférés: 2011. május 13.)
Falliere, Nicolas: Exploring Stuxnet's PLC Infection Process. Blogs: Security Response. Symantec, 2010. szeptember 21. (Hozzáférés: 2011. május 13.)
Stuxnet Questions and Answers. News from the Lab. F-Secure, 2010. október 1. (Hozzáférés: 2011. május 13.)
Mills, Elinor. „Stuxnet: Fact vs. theory”, CBS Interactive, 2010. október 5. (Hozzáférés ideje: 2011. május 13.) [halott link]
27C3: Adventures in analyzing Stuxnet. CCC-TV. Chaos Computer Club e.V., 2010. december 28. (Hozzáférés: 2011. május 13.)
decompile-dump: Partial stuxnet source decompiled with hexrays. GitHub. GitHub Inc, 2011. február 15. (Hozzáférés: 2011. május 13.)
Russinovich, Mark. „Analyzing a Stuxnet Infection with the Sysinternals Tools, Part 1”, Mark's Blog, Microsoft Corporation, 2011. március 30.. [2011. április 23-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés ideje: 2011. május 13.)
Russinovich, Mark. „Analyzing a Stuxnet Infection with the Sysinternals Tools, Part 2”, Mark's Blog, Microsoft Corporation, 2011. március 30.. [2011. május 2-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés ideje: 2011. május 13.)
Russinovich, Mark. „Analyzing a Stuxnet Infection with the Sysinternals Tools, Part 3”, Mark's Blog, Microsoft Corporation, 2011. március 30.. [2011. május 13-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés ideje: 2011. május 13.)
Cserháti, András. „A Stuxnet vírus és az iráni atomprogram”, Nukleon on-line folyóirat, Magyar Nukleáris Társaság, 2011. április 5. (Hozzáférés ideje: 2011. április 18.)
Vámos, Sándor. „A Stuxnet sztori”, passport blog, 2011. április 5. (Hozzáférés ideje: 2017. július 30.)
Informatikai portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Stuxnet&oldid=24409166”
Az összes lektorálandó lap
Lektorálandó lapok megjelölési dátum nélkül
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2021 októberéből
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. november 22., 21:27
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.