hu cs hu hu hu hu hu cs hu hu de ca hu hu cs de en hu hu hu fr hu hu pt en hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu en hu pl en en hu en en hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu en cs de hu fr en en hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar ru bn hbs_lat de el es fa fr he hbs_lat id it ja ko be ms pl pt ru sk sl hbs_lat tr oc fy vi zh fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. március 8.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Egy Jak–130 a MAKSZ 2009-en
A Wikimédia Commons tartalmaz Jak–130 témájú médiaállományokat.
Az olasz–orosz fejlesztési folyamat végtermékét az olasz Alenia Aermacchi cégcsoport M–346 Master néven forgalmazza a nemzetközi repülőgép-piacon, némileg módosítva, továbbfejlesztve. A még tesztelés alatt álló alapfokú Jak–152-vel egy kiképzési rendszert alkot. A két gépnek egységesített műszerezettsége és kezelőszervei vannak.
3 Megrendelő és üzemeltető országok
3.4 Fehérorosz Légi- és Légvédelmi Erő
Az 1990-es évek legelején a szovjet vezetés fejlesztési utasítást adott ki több tervezővállalatnak a csehszlovák gyártású L–29 Delfín és L–39 Albatros kiképző repülőgépek leváltására. Öt tervezővállalat adott be tervkoncepciót: a Szuhoj az SZ–54-et, a Mjasziscsev az M–200-at, a Mikojan a MiG–AT-t és a Jakovlev a Jak–UTSZ-t. 1991-re egyedül a MiG és a Jak tervek maradtak versenyben.
A Jak–UTSZ fejlesztési munkái 1991-ben kezdődtek és 1993 szeptemberéig tartottak. Még ebben az évben együttműködési megállapodást kötöttek az olasz Aermacchi vállalattal egy közös koncepció kidolgozása érdekében, a fejlesztési típusjelet Jak/AEM–130-ra változtatták. A megállapodás többek között arról szólt, hogy az olasz piacra M–346 jelzéssel fogják bevezetni és forgalmazni. 2002. április 10-én az orosz tenderen győztesnek hirdették ki a Jak–130-at, ezzel legyőzve a hagyományosabb kialakítású MiG–AT-t.[2]
A típus első felszállását 1996. április 25-én hajtotta végre a zsukovszkiji repülőtéren. Az első gép az RA–431130 regisztrációs lajstromjelzést kapta. A gép első nemzetközi szereplése a 2005-ös Le Bourget-i kiállításon volt júniusban.[2] Még abban az évben az Orosz Légierő 12 darabos elősorozatot rendelt. Az első gép végszerelése 2004. április 30-án fejeződött be a Szokol Repülőgépgyárban Nyizsnyij Novgorodban, még aznap elvégezte első fel- és leszállását.[1] Ezt további három elősorozat-példány követte, a tesztelést négy géppel végezték. 2009 decemberére a típussal befejezték a tesztelési sorozatokat és sorozatgyártásra, szolgálatra késznek nyilvánították.[1] Az első sorozatban gyártott példány 2010. február 19-én érkezett meg a lipecki oktatóközpontba.[1] A többi 11 gépet is átvették valószínűleg még abban az évben.[3] Az Orosz Légierő legalább 72 darabot akar először hadrendbe állítani, amely mennyiség elégséges négy kiképzőezrednek.[4]
2010. május 29-én egy orosz Jak–130 Lipeck közelében lezuhant, mindkét pilóta sikeresen katapultált.[5]
Az első exportmegrendelés Algériából érkezett 2006-ban, 16 darab repülőgépet rendeltek meg. Az Algériai Légierő részére 2009 augusztusában végszerelték az elsőt, majd be is repülték. Első gépeit 2010-ben vette át.
Második külföldi megrendelője a típusnak Líbia volt, szintén 2006-ban, 6 darab megvásárlására írtak alá keretszerződést. A gépek 2011-2012-ben kerültek volna leszállításra,[3] azonban a Líbiai Nemzeti Átmeneti Tanács 2011 szeptemberében törölte a megrendelést.[6]
Szíria is érdeklődését fejezte ki a típus iránt, azonban megrendelést még nem adtak le.[7]
Az Uruguayi Légierő ezzel a típussal tervezi leváltani a koros A–37 Dragonfly flottáját.[8]
Szerbia is rendelt a Jak–130-ból az országnak nyújtott 3 milliárd USD értékű oroszországi hitel keretein belül, amelyet a szerb fegyveres erők korszerűsítésére fordítanak.[9]
Megrendelő és üzemeltető országok[szerkesztés]
12 darabot rendeltek, illetve 4 korábbi elősorozatú géppel rendelkeznek. Egy gép lezuhant üzemeltetés közben a 12 darabos sorozatból. Az Orosz Légierő 72-200 darab közötti mennyiséget kíván hadrendbe állítani.[10]
16 darabot rendelt 2006-ban.[11]
Fehérorosz Légi- és Légvédelmi Erő[szerkesztés]
A Fehérorosz Légierő 8 db gépet üzemeltet. Az első 4 db-ot 2015-ben, a második négydarabos sorozatot 2016-ban adták át a megrendelőnek. A gépek a lidai légibázison állomásoznak.[13]
↑ a b c d Piotr Butowski, Jakowlew Jak-130 wszedł do służby w Rosji in: Lotnictwo Nr. 4/2010, p.10 (lengyelül)
↑ a b  (2010. július 20.) „Yakovlev Yak-130 (Russian Federation), Aircraft - Fixed-wing - Civil/military”. Jane's All the World's Aircraft.
↑ a b  (2010. február 16.) „Reprogrammed Trainer - Yak-130 jet trainer is cleared for service”. Russia & CIS Observer.
↑ YAK-130 delivery goes hand in hand with Russian training overhaul | INTERNATIONAL AVIATION NEWS. Aviationnews.eu, 2010. március 4. (Hozzáférés: 2011. október 17.)
↑ Russia investigates cause of Yak-130 crash
↑ "New Libyan Government Cancels Russian Arms Deals". Air International, Vol 81 No 5, November 2011. p. 11.
↑ Syria to buy Russia trainer plane Archiválva 2012. március 18-i dátummal a Wayback Machine-ben Voice of Russia.
↑ Uruguay MoD to publish future combat aircraft RfP. Dmilt.com, 2010. augusztus 8. (Hozzáférés: 2011. október 17.)
↑ Moscow calls for unbiased probe into Dick Marti"s report: Voice of Russia. :, 2011. április 19. [2012. szeptember 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. október 17.)
↑ Sokol starts deliveries of Yak-130 combat trainers to Russian AF
↑ defence.professionals. defpro.com, 2009. június 16. [2011. május 13-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. október 17.)
↑ HПK "ИpkyT" paccчиTыBaeT, чTo B ближaйшиe дBa roдa MиHoбopoHы PФ зakyпиT okoлo 65 HoBыx caMoлeToB Яk-130 - BПK.name. Vpk.name. (Hozzáférés: 2011. október 17.)
↑ Archivált másolat. [2021. május 11-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2017. január 10.)
Ez a szócikk részben vagy egészben a Yakovlev Yak-130 című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Gunston, Bill. Yakovlev Aircraft since 1924. London, UK: Putnam Aeronautical Books, 1997. ISBN 1-55750-978-6.
Sablon:Kiképző repülőgépek a második világháború után
Második világháborús kiképző repülőgépek •  Kiképző repülőgépek a második világháború után
Alpha Jet •  BAE Hawk •  G–2 Galeb •  G–4 Super Galeb •  I–22 Iryda •  IAR 99 Şoim •  Embraer Tucano •  Fouga Magister •  Jak–130 •  L–29 Delfín •  L–39 Albatros •  L–139 Albatros 2000 •  L–159 ALCA •  L–39NG
M–346 Master •  MB–326 •  MB–339 •  MB–346 •  MiG–AT •  Mitsubishi T–2 •  PC–7 •  PC–9 •  PC–21 •  PZL–130 Orlik •  S–211
T–2 Buckeye •  T–28 Trojan •  T–34 Mentor •  T–37 Tweet •  T–38 Talon •  T–45 Goshawk •  T–50 Golden Eagle •  TS–8 Bies •  TS–11 Iskra
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Jak–130&oldid=24747279”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. március 8., 11:46
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.