fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu en hu en hu fr hu en hu de hu sv hu sv hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en it hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu en sv fr de de fr fr fr sv en fr en ja fr de fr hu fr fr it de sv en hbs_lat fi en en fr fi fr nl nb fr fi fi es nl fr fi sv sv es fi en fr en ja it en de it it fr sv de de de hbs_lat fr en fi fr en kn fi en fi sv fr fi en nb fr es de fr fi it fr es de en en cs de en it sv fi de sv nb fr hbs_lat fi fr fi en fr kn en en fr fi ja es fi fr fi sv fr es fi fr fi it fi cs en de sv sv fi it fr en en hbs_lat fi nb fi fr fr en fi kn fi de fi fi de es fi fr fr sv fi es sv fr sv es de cs zh en sv sv sv es sv hbs_lat fi fr sv en en de fr nb fi fi sv es en fr fr sv de es ja en fi fr fi it fi de fi cs fr en sv sv fi fr fi hbs_lat en fr fi en de en fr de de sv fr fi fi es fi da fi fr sv es fi es de en fi de fi cs fr en sv sv fr hbs_lat fr en fi fr fr de fi nb fi fi fi es fi da fi fr fi es fi es fi fr de en fi bn de de sv da es en sv sv de hbs_lat nb fr fr en de en fi de fi nb fr fi es es de da fi en fi es sv es de fr fi bn fr de fi cs de en it sv en hbs_lat nl fr de en fr de fi en fi nb fi cs fr fr es fi da fi en fi es fi es fr fr eo bn nl de eo en en de en sv fi hbs_lat nl fr nl en fi en es nb en fi fi es fi da en en ja es en es sv fr en bn fi de nl cs en en en de fi sv nl hbs_lat nl fr fi en fi en fi nb fi fi fi es nl da nl en eo es nl es de fr fi bn nl de ja da en en en it en en ja sv fr fr de hbs_lat de fr fr en fr nb fr fi fr es sv da fr en fi es fr es fr bn de de fi cs fr it it it fi sv fr fr fr hbs_lat nl fr nl fr fi en nl nb nl fi nl es fr da fi en fr es fi es fi bn de cs en en it sv fi en fi hbs_lat fi fr fr fr fi en fr nb fi fi fi es fi da fr en sv es fi es ja fr fr bn fi de fi cs en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
olasz autóversenyző, az 1997-es Le Mans-i 24 órás verseny győztese
2001. április 25. (44 évesen)
EuroSpeedway Lausitz – Klettwitz Németország
Tyrrell, Ferrari, Larrousse, Arrows, Footwork, Scuderia Italia, Minardi
A Wikimédia Commons tartalmaz Michele Alboreto témájú médiaállományokat.
2.5 Scuderia Italia, Minardi
3 Hosszú távú autóversenyek
5 Teljes Formula–1-es eredménysorozata
Autóversenyzői pályafutását 1976-ban kezdte a Formula Monzában. 1978-ban a Formula Italia sorozatban már győzelmeket aratott egy March autóval. 1979-ben részt az európai- és az olasz Formula–3-as bajnokságban, utóbbiban második lett. 1980-ban megnyerte az európai F3-as bajnokságot.
1981-ben, 24 évesen debütált a sorozatban a Tyrrell-Cosworth színeiben, a csapatfőnök Ken Tyrrell a gyengén teljesítő Ricardo Zunino helyére ültette be az olaszt. Első versenye szerencsétlenül alakult: honfitárásával, Beppe Gabbianival ütközött a 31. körben és kiesett. Az évad során nem tudott pontot szerezni, legjobb helyezése egy 9. hely volt.
1982-es éve sokkal jobban sikerült az előzőhöz képest. Imolában megszerezte első dobogós helyezését és az utolsó versenyen, Las Vegasban győzött. Összesen 25 ponttal nyolcadikként végzett az év végén, a legjobb olaszként. 1983-ban Detroitban győzött, miután a vezető Nelson Piquet-nek a hátsó gumijával volt problémája, és visszaesett. Ez volt az utolsó szívómotoros győzelem 1989-ig, a turbómotorok betiltásáig. Alboreto ezenkívül csak Zandvoortban, a holland nagydíjon tudott pontot szerezni, ahol 4. lett.
Alboreto az 1985-ös német nagydíj edzésén
1984-re Patrick Tambayt váltotta a Ferrarinál, ahol René Arnoux csapattársa lett. 1973 után ő volt az első olasz a csapatnál, és ő volt az első olasz pilóta, aki ilyen hosszan ezzel a csapattal indult. A harmadik versenyen, Zolderben győzött. Emellett három versenyen állt még dobogóra: az Österreichringen harmadik, Monzában és a Nürburgringen második lett. A szezon végén 30,5 ponttal negyedikként végzett, mivel az esős monacói nagydíjat megszakították, és az olasz 6. helyéért csak fél pontot kapott.
Az 1985-ös volt Alboreto legsikeresebb éve a Formula–1-ben. Két győzelmet aratott: Kanadában és Hockenheimban. Harcban volt a világbajnoki címért is, de az utolsó öt versenyen nem sikerült pontot szereznie. 53 egységgel második lett Alain Prost mögött, 20 pont lemaradással.
Az 1986-os Ferrari, az F1/86 sokkal megbízhatatlanabbnak bizonyult elődjénél. Alboreto összesen kilenc alkalommal esett ki, ebből csak kétszer vezetői hiba miatt, a többi hétben az autó hibásodott meg. Mindössze egy dobogós helyezést ért el az Österreichringen, amikor mindkét Williams kiesett. Az év végén 14 ponttal 9. lett, csapattársa, a svéd Stefan Johansson is megelőzte.
1987-ben Gerhard Berger érkezett a csapathoz, amivel Alboreto vezető szerepe megszűnt. Az osztrák az utolsó két versenyen: Japánban és Ausztráliában is győzött, míg Alboreto csak két harmadik (Imolában és Monacóban) és egy második helyet ért el (Ausztráliában, Berger mögött). Az olasz csak 13 pontot szerzett, 17-tel kevesebbet, mint csapattársa.
1988 volt az olasz utolsó ferraris éve. A szezont a két McLaren uralta, csak Monzában tudott győzni a Ferrari Bergerrel, ahol Alboreto második lett. 24 ponttal az 5. helyen végzett. A csapat nem hosszabbította meg szerződését a következő évre.
Alboreto 1989-ben a Tyrrellnél folytatta a pályafutását, de csak az első 6 nagydíjon vett részt. Franciaországtól a francia Jean Alesi helyettesítette, ahol azonnal már a 4. lett. Alboreto Mexikóban ért el egy harmadik helyet, ez volt egyben pályafutása utolsó dobogója is. A német nagydíjtól az év végéig egy versenyképtelen Larrousse-ban ült, egy pontot sem szerzett vele. 6 ponttal a 11. lett az év végén.
1994-es csapattársa, Pierluigi Martini a brit nagydíjon
1990-től az Arrowsnál versenyzett, amelyet 1991-ben egy japán multimilliomos vásárolt fel és a csapat nevét Footworkre változtatta. Az évad elején Porsche motorokat használtak, később visszatértek Cosworth-re. Alboreto 1990-ben és 1991-ben sem szerzett pontot. 1992-ben a Footwork V10-es Mugen-Honda motorokra váltott, és egy viszonylag jó autót építettek, amellyel Alboreto négyszer szerzett pontot és hatszor végzett a 7. helyen. 6 ponttal 10. lett az egyéni pontversenyben.
1993-ban az olasz Scuderia Italia csapathoz ment, amely rövid története során ért el kisebb sikereket, de 1993-ban a Lola által épített autó újságírók szerint "katasztrofálisan" sikerült. Alboreto nem tudott pontot szerezni, a csapat két futammal a szezonzáró előtt visszavonult a sportágból, utódja 1994-ben a Minardi lett. Az 1994-es autó megbízhatatlan volt az olasz 9-szer esett ki a 16 versenyből. Egy alkalommal szerzett pontot, a monacói nagydíjon 6. lett. A szezon végén Alboreto visszavonult a Formula–1-ből.
2000-es Audi R8-as, amivel Alboreto halálos balesetet szenvedett
Formula–1-es karrierje után több legendás hosszú távú versenyen is rajthoz állt, amelyeken újra sikereket ért el. 1996-ban az indianapolisi 500-on indult, ám a váltó meghibásodása miatt nem tudta teljesíteni a távot. 1997-ben Stefan Johansson és Tom Kristensen csapattársaként megnyerte a Le Mans-i 24 órás, 2001-ben pedig a Sebringi 12 órás autóversenyt.
2001. április 25-én a németországi Lausitzringen az Audi csapat versenyautóját készítette fel a Le Mans-i 24 órás autóverseny, amikor a bal hátsó gumi defektje miatt elvesztette az uralmát a jármű felett, és 300 km/óra feletti sebességgel a korlátnak ütközött. Alboreto a helyszínen életét vesztette.
(Félkövér: pole-pozícióból indult; dőlt: leggyorsabb kört futott)
A Wikimédia Commons tartalmaz Michele Alboreto témájú médiaállományokat.
Profilja a grandprix.com honlapon (angolul)
Formula–1-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Michele_Alboreto&oldid=24164552”
Utoljára szerkesztve 2021. augusztus 28., 09:00-kor
A lap utolsó módosítása: 2021. augusztus 28., 09:00
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.