fr en hu hu hu hu hu hu en en da hu hu hu hu en hu en hu hu hu en hu fr en en hu en eu ru sk en en en en en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu cs en en it cs en en sv cs es en uk cs pt en fr cs en en pt hu en hu hu hu cs en en pt cs en en uk cs en en uk cs en en en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hbs_lat da de es fi fr fy it ja ko nl nb nb pt ru es sk sv fy hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Rust Never Sleeps – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. augusztus 11.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye.
Indigo Recording Studio, Malibu, CA; Triad Recording, Ft. Lauderdale, FL; Broken Arrow Studio, Redwood City; the Boarding House, San Francisco, CA; Cow Palace, San Francisco, CA; Woodland Sound Studios, Nashville
folk-rock, hard rock, punk rock
Neil Young, David Briggs, Tim Mulligan
Robert Christgau (A+) link
Az 1979-es Rust Never Sleeps Neil Young és a Crazy Horse koncertlemeze, melyet főleg a San Franciscó-i Cow Palace-ben rögzítettek, majd a stúdióban rájátszottak. A közönség hangját amennyire lehetett, eltüntették, de néhány helyen még így is hallatszik. Az album félig akusztikus, félig elektrikus, a nyitó- és záródal a Hey Hey, My My két különböző verziója.
Két nem koncertfelvétel szerepel a lemezen, a Sail Away és a Pocahontas, előbbit a Crazy Horse nélkül rögzítették.
Azonos címen megjelent egy filmváltozat is. 1979-ben a Rolling Stone magazin felmérésén az év albumának választották, míg 2003-ban a Minden idők 500 legjobb albuma listán a 350. helyre került, míg 2020-ban 296. volt.[1] Szerepel továbbá az 1001 lemez, amit hallanod kell, mielőtt meghalsz című könyvben.
1 Az album dalai
My My, Hey Hey (Out of the Blue)
Neil Young, Jeff Blackburn
Hey Hey, My My (Into the Black)
Neil Young – gitár, szájharmonika, ének
Frank "Pancho" Sampedro – gitár, vokál (kivéve a Sail Away-t)
Billy Talbot – basszusgitár, vokál (kivéve a Sail Away-t)
Ralph Molina – dob, vokál (kivéve a Sail Away-t)
Nicolette Larson – vokál a Sail Away-en
Karl T. Himmel – don a Sail Away-en
Joe Osborn – basszusgitár a Sail Away-en
Ez a szócikk részben vagy egészben a Rust Never Sleeps című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
↑ Rolling Stone's 500 Greatest Albums of All Time [2020] (angol nyelven). Album of The Year. (Hozzáférés: 2021. június 2.)
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Rust_Never_Sleeps&oldid=25169812”
Minden idők 500 legjobb albuma (Rolling Stone magazin)
Forrással nem rendelkező lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. augusztus 11., 10:13
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.