hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu sk hu hu en hu sv hu hu hu hu ru hu hbs_lat hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu pt et hu fr hu hu hu de hu de hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it hu hu de en pt hu hu fr pt hu hu hu cs en sv es nl es pl hu hu en hu nl hu hu hu cs hu it hu fr en pt en sv es pt en hu hu hu hu hu sk hu hu hu en hbs_lat hu cs en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Egy BTR–60 az izraeli Yad La-Shiryon múzeumban
2 (parancsnok, vezető) + 12
9 mm (frontpáncélzat), 7 mm (oldalpáncélzat)
1 × 14,5 mm-es KPVT nehézgéppuska
1 × 7,62 mm-es PKT géppuska
2 db hathengeres JaAZ–206B dízelmotor
134 kW (180 Le)
80 , vizen9 km/h
A Wikimédia Commons tartalmaz BTR–60 témájú médiaállományokat.
3.2 Egyéb mennyiségi adatok
Tervezése 1956-ban kezdődött el a Gorkiji Autógyárban (GAZ) V. A. Gyedkov vezetésével. Az első prototípus 1958 közepére készült el. Eredeti típusjelzése BTRP volt, gyári típusjele GAZ–49. A prototípusba a GAZ–51 tehergépkocsiban is alkalmazott GAZ–40P típusú benzinmotort építettek be. A tesztek során a 67 kW -os (90 LE) motor elégtelennek bizonyult, a harcjármű számára nem biztosította az elvárt mozgékonyságot. A benzinmotor helyett ezért a nagyobb teljesítményű, 152,8 kW (205 LE) teljesítményű JaAZ–206B típusú dízelmotort építették be a járműbe. JaAZ–206B motor azonban túlságosan nehéz volt, hátrányosan módosította a jármű tömegeloszlását. Megfelelő motor hiányában visszatértek a GAZ–40P motorhoz, de ebből kettőt építettek be a járműbe. A motorok mindegyike két-két hidat hajtott. A módosított, kétmotoros prototípus 1959 őszére készült el.
Az 1950-es évek második felében a Szovjetunióban más tervezőirodáknál és gyárakban is folyt szállító harcjárművek fejlesztése. A grúziai Kutaiszi Autógyár (KAZ) speciális tervezőirodája (SZKB) tervezte az 1015-ös kísérleti típust (objekt 1015), a Lihacsov Autógyárban (ZiL) készült el a ZiL–153, az Altaji Traktorgyárban (ATZ) fejlesztették ki a 19-es kísérleti típust (objekt 19), a Mityiscsi Gépgyár (MMZ) pedig az MMZ–560-n alapuló harcjárművet készített el. Ezek a harcjárművek a 19-es típus kivételével nagyon hasonlóak voltak a GAZ–49-hez. Az ATZ objekt 19 járműve lánctalpas futóművet kapott, kialakításában már inkább a későbbi gyalogsági harcjárművekre hasonlított. A harcjárművekkel végzett összehasonlító tesztek után végül a legegyszerűbb szerkezetű és legolcsóbban gyártható GAZ–49-et választották ki sorozatgyártásra. A döntésben szerepet játszott az is, hogy a jármű két motorja nagyobb üzembiztonságot eredményezett. Még egy motor meghibásodása esetén is a harcjármű közúton 60 km/h-s sebességgel haladhatott.
A Szovjetunió Védelmi Minisztériuma 1959. november 13-i rendeletében rendszeresítette a GAZ–49 harcjárművet a Szovjet Hadseregben BTR–60P típusjelzéssel. A „P” betű az úszóképessége utal, de később ezt elhagyták a típusjelből, így leggyakrabban csak BTR–60 jelzéssel hivatkoznak rá.
Sorozatgyártása 1960-ban kezdődött el a Gorkiji Autógyárban.
A csónakszerű páncéltest hegesztett acélszerkezet, amely védelmet nyújt a kézifegyverek lövedékei és a repeszek ellen. A járművet a páncéltest hátsó részében elhelyezett két darab, dízelmotor növelt teljesítményű változata, a hajtja. A BTR–60 kétéltű, a vízben hajócsavarral mozog, melyet a motorok hajtanak meg.
A BTR–60PB változat sorozatgyártása 1976-ban fejeződött be, ekkor váltotta le a korszerűbb BTR–70.
BTR–60P – Korai változat nyitott küzdőtérrel, sorozatgyártása 1961–1963 között folyt.
BTR–60PU[1] – Parancsnoki jármű nyitott (vászonnal borítható) küzdőtérrel. 2 darab R–111 és egy R–123 típusú URH-rádióval, valamint egy R–130 típusú rövidhullámú rádióval szerelték fel. A páncéltest tetején kaptak helyet az antennák. Fegyverzete nincs, személyzete négy fő. A járműveket a harckocsizó, gépesített lövész és a tüzér ezredek törzseiben alkalmazták.
BTR–60Pu–12 (1972), BTR–60Pu–12M – Légvédelmi parancsnoki járművek, amelyeket a ZSZU–23–4, Sztrela–1 és Sztrela–10 önjáró csapatlégvédelmi rendszereknél alkalmaztak.
BTR–60PA – 1963–1966 között gyártott modernizált változat zárt küzdőtérrel. A jármű hermetizált, ABV-fegyverek elleni védelemmel látták el. Gyári típusjele GAZ–49A.
1V18 és 1V19 – A BTR–60PA bázisán kialakított tüzérségi parancsnoki és felderítő járművek.
BTR–60PA1 – Modernizált motorokkal és erőátviteli berendezésekkel felszerelt, 1965-ben rendszeresített változat.
BTR–60PB – A BTR–60PA modernizált változata. 1964. június 29-én rendszeresítették, sorozatgyártása 1965–1976 között folyt. Kúpos kialakítású tornyot kapott, amelybe egy 14,5 mm-es KPVT és egy 7,62 mm-es PKT géppuskát építettek be.
BTR–60PBK – A BTR–60PB bázisán kialakított parancsnoki változat, három további rádióval. 1975-ben rendszeresítették.
BTR–60PVK – A BTR–60PBK átalakított, modernizált, univerzális (más harcjárműveken is használható) BPU–1 típusú toronnyal felszerelt változata. 1976-ban rendszeresítették.
BTR–60PZ – A BTR–60PB módosított toronnyal felszerelt változata, amelynél a légi célok ellen is alkalmazható géppuska emelkedési szöge 60° volt. Kis mennyiséget gyártottak belőle 1972-ben, nem rendszeresítették.
BTR–60 R–156, BTR–60 R–975M1 – A BTR–60PB-n alapuló légi-irányító jármű.
BTR–60 R–145 "Csajka", BTR–60 R–145BM – Parancsnoki verziók.
BTR–60 AA – Néhány kubai BTR–60-ast 30 mm-es ikerágyúkkal szereltek fel, hogy könnyű légelhárító tüzérségi járműként szolgálhassanak.
A BTR–60-ast bevetették a jom kippuri háborúban, az 1971-es iráni–pakisztáni konfliktusban, illetve a szovjetek Csecsenföld és Afganisztán elleni invázióiban és a délszláv háborúban is.
Bulgária - 120 (618)
Finnország - 120 (kivonva)
Kongói Köztársaság - 30
Németország - A Kelet-Németország által birtokolt példányok az egyesülés után az utódállamokba, illetve a volt Varsói Szerződés tagállamaiba kerültek, a Nyugat-Németország által zsákmányoltak egy részét bezúzták, gyakorlatokon célpontnak használták illetve eladták más országoknak.
Lengyelország - Kis számban rendeltek BTR–60-asokat egy légvédelmi rendszer részeként. A Lengyel Hadsereg után a ZOMO alakulatok, majd a Lengyel Rendőrség használta. A Dzik-AT (AT - Anti-Terrorista) páncélozott gépkocsi váltotta le.
Szovjetunió - Utódállamok kapták meg a felbomlás után.
Jugoszlávia - 60 - Utódállamok kapták meg.
↑ Képek a BTR–60PU-ról
M. Barjatyinszkij: BTR-60, 70, 80. Otecsesztvennije bronyetranszportyori, Bronyekollekcija 2007/11, pp. 12–37.
Hadtudományi portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=BTR–60&oldid=23881307”
Utoljára szerkesztve 2021. május 20., 08:59-kor
A lap utolsó módosítása: 2021. május 20., 08:59
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.