fr en hu hu hu hu hu en hu en en hu hu hu hu hu hu hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en en en en en hu en cs de hu en de de de en de de de en de de hu fr ru uk sl en ru pl hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar arz ku ru bn ca hbs_lat de es et eu fa fi fr he hbs_lat id es it ja sv kk ko ms nl nb fr pl pnb pt ru en hbs_lat sv hu tr fy ur vi xmf da zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. augusztus 25.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
1998. december 7. (73 évesen)
A Wikimédia Commons tartalmaz Martin Rodbell témájú médiaállományokat.
Martin Rodbell (Baltimore, Maryland, 1925. december 1. – Chapel, Hill, Észak-Karolina, 1998. december 7.) amerikai biokémikus, molekuláris biológus. 1994-ben Alfred G. Gilmannal közösen elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat a G-proteinek felfedezéséért.
Martin Rodbell 1925. december 1-én született a marylandi Baltimore-ban, zsidó családban. Apja Milton Rodbell kiskereskedő, anyja Shirley Rodbell (lánykori nevén Abrams) volt. Az elemi és középiskolát szülővárosában végezte el, utána pedig a Baltimore City College diákja volt, amely nem annyira a természettudományokban, hanem a nyelvoktatásban volt erős. Rodbell is francia irodalmat (és mellette biológiát) kezdett el hallgatni a Johns Hopkins Egyetemen 1943-ban. 1944-ben, 18 évesen bevonult a haditengerészethez és a második világháborút a csendes-óceáni flottánál rádiósként harcolta végig. A Fülöp-szigetek dzsungeleiben megkapta a maláriát és kórházi kezelésre szorult.
A háború után leszerelt és folytatta tanulmányait a Johns Hopkinson, elsősorban francia egzisztencialista filozófiával foglalkozott. Apja tanácsára (aki azt szerette volna, ha orvos lesz) és egyik diáktársa hatására mégis inkább a biológiai tárgyak felé fordult az érdeklődése és miután 1949-ben megszerezte BSc oklevelét és elvégzett egy egyéves kémiai kurzust, a Washingtoni Egyetemen kezdett biokémiát tanulni. 1954-ben megszerezte PhD fokozatát, disszertációjának témája a foszfolipidek anyagcseréje volt.
Posztdoktori ösztöndíjjal az urbanai Illinois-i Egyetemen kezdte el kutatni az antibiotikumként használt kloramfenikol bioszintézisét. Egyetemi állásával együtt járt, hogy oktatnia kellett, de kezdeti rossz tapasztalatai után (diákjai nagy része megbukott a vizsgán) Rodbell inkább olyan intézményt választott, ahol csak kutatással kellett foglalkoznia. 1956-tól a National Institutes of Health (NIH), ezen belül a Nemzeti Szívkutatási Intézet munkatársa lett. Itteni témája a vér lipidszállítása és a lipidmetabolizmusben részt vevő proteinek voltak.
1960-ban elnyert egy ösztöndíjat a Brüsszeli Szabadegyetemre, ahol számos új technikát tanult: az izotópok használatát és a jelölt molekulák sejten belüli detektálását. Mivel családja Hágában lakott, 1961-től inkább a közelebbi leideni egyetem egyik laboratóriumában dolgozott, ahol megtanulta a szívizomsejtek tenyésztését.
Martin Rodbell és Ann Butler Jones a 60-as évek közepén
Miután visszatért az Egyesült Államokba, az NIH táplálkozástudományi és endokrinológiai laboratóriumában folytatta tevékenységét. Leideni tapasztalatait felhasználva zsírsejteket akart tenyészteni, amelyeket zsírszövetből enzimes emésztéssel szabadított ki. Az intézetet meglátogató Nobel-díjas Bernardo Houssay kétségbe vonta, hogy a zsírsejtek életképesek lennének, ezért Rodbell kimutatta, hogy sejtjei képesek megkötni az inzulint, mi megváltoztatja cukorfelvevő tulajdonságaikat. Houssay biztatására bebizonyította, hogy az inzulin a sejt felszínén kötődik meg. Rodbellt érdekelni kezdte, miképp lesz a külső hatásból sejten belüli hatás, mi az a kapcsoló ami közvetít a receptor és belső információátadás között. A 60-as évek közepén tanulmányozni kezdte az Earl Sutherland révén megismert ciklikus AMP-rendszert. 1967-68-ban kutatói szabadságot vett ki és a Genfi Egyetemen kutatta a glukagon hatását a zsírsejtekre. Miután visszatért Amerikába a glukgon májsejt-membránhoz való kötődését vizsgálta és rájött, hogy az adenozin-trifoszfát (ATP) ezt a kötődést képes megfordítani. További kísérleteiből kiderült, hogy a hatást valójában az ATP-preparátumában nyomnyi szennyeződésként jelen levő guanozin-trifoszfát (GTP) okozza. Rodbell így kimutatta, hogy a receptorhoz kötődő hormon hatását egy GTP-t rendkívül specifikusan kötő fehérje adja tovább a szignál-transzdukciós rendszer további részének, és amelyet G-proteinnek nevezett el. A felfedezés alapvető fontosságúnak bizonyult a külvilág-citoplazma közötti jeltovábbító rendszer felderítésében.
1975-ben Rodbellt nevezték ki a táplálkozástudományi és endokrinológiai laboratórium vezetőjévé, majd 1985-ben ő lett az NIH Környezetegészségügyi Intézetének tudományos igazgatója. 1989-től ő volt az intézet szignál-transzdukciós részlegének vezetője, egészen 1994-ig, amikor a támogatások csökkentése miatt részlegét gyakorlatilag bezárták, ő pedig lemondott. Öt hónappal később neki (és Alfred G. Gilmannak) ítélték az az évi orvostudományi Nobel-díjat.
Martin Rodbell 1950-ben házasodott össze Barbara Ledermann-nal. Ledermann hollandiai zsidó volt, aki balett-táncosnak tanult és a második világháborúban a német megszállás idején bujkálni kényszerült. Ismerte Anna Frankot, aki többször megemlíti őt a naplójában. Ledermann szülei és nővére odavesztek Auschwitzban, ő pedig hamis papírokkal bujkált, zsidókat menekített és végül neki is sikerült Amerikába szöknie. A házaspárnak négy gyermeke született: Paul, Suzanne, Andrew és Phillip Rodbell.
Rodbell lelkes utazó volt (különösen Európát kedvelte), érdeklődött az irodalom iránt és maga is írt verseket. 1990-ben támogatta a Manzanar-projektet, melynek célja olyan egyszerű haltenyésztési technikák kidolgozása volt, amellyel enyhítene lehet az etiópiai éhínséget.
Martin Rodbell 1998. december 7-én halt meg, 73 évesen, szívbetegsége következtében.
Martin Rodbell – Biographical NobelPrize.org
Martin Rodbell Notable Names Database
The Martin Rodbell papers Profiles in Science
Martin Rodbell Jewish Virtual Library
Martin Rodbell Is Dead at 73; Chemist and Nobel Laureate The New York Times December 11, 1998
Fiziológiai és orvostudományi Nobel-díjasok
1901: Emil von Behring •  1902: Ronald Ross •  1903: Niels Ryberg Finsen •  1904: Ivan Petrovics Pavlov •  1905: Robert Koch1906: Camillo Golgi/Santiago Ramón y Cajal •  1907: Alphonse Laveran •  1908: Ilja Mecsnyikov/Paul Ehrlich •  1909: Emil Theodor Kocher •  1910: Albrecht Kossel •  1911: Allvar Gullstrand •  1912: Alexis Carrel •  1913: Charles Richet •  1914: Bárány Róbert •  1919: Jules Bordet •  1920: August Krogh •  1922: Archibald Hill/Otto Fritz Meyerhof •  1923: Frederick Banting/John James Rickard Macleod •  1924: Willem Einthoven
1926: Johannes Fibiger •  1927: Julius Wagner-Jauregg •  1928: Charles Nicolle •  1929: Christiaan Eijkman/Frederick Gowland Hopkins •  1930: Karl Landsteiner •  1931: Otto Heinrich Warburg •  1932: Charles Scott Sherrington/Edgar Douglas Adrian •  1933: Thomas Hunt Morgan •  1934: George Whipple/George Minot/William Parry Murphy •  1935: Hans Spemann •  1936: Henry Hallett Dale/Otto Loewi •  1937: Szent-Györgyi Albert •  1938: Corneille Heymans •  1939: Gerhard Domagk •  1943: Henrik Dam/Edward Adelbert Doisy •  1944: Joseph Erlanger/Herbert Spencer Gasser •  1945: Alexander Fleming/Ernst Boris Chain/Howard Florey •  1946: Hermann Joseph Muller •  1947: Carl Ferdinand Cori/Gerty Cori/Bernardo Houssay •  1948: Paul Hermann Müller •  1949: Walter Rudolf Hess/António Egas Moniz •  1950: Edward Calvin Kendall/Tadeus Reichstein/Philip Showalter Hench
1951: Max Theiler •  1952: Selman Waksman •  1953: Hans Adolf Krebs/Fritz Albert Lipmann •  1954: John Franklin Enders/Thomas Huckle Weller/Frederick Chapman Robbins •  1955: Hugo Theorell •  1956: André Frédéric Cournand/Werner Forßmann/Dickinson W. Richards •  1957: Daniel Bovet •  1958: George Wells Beadle/Edward Lawrie Tatum/Joshua Lederberg •  1959: Severo Ochoa, Arthur Kornberg •  1960: Frank Macfarlane Burnet/Peter Medawar •  1961: Békésy György •  1962: Francis Crick/James D. Watson/Maurice Wilkins •  1963: John Carew Eccles/Alan Lloyd Hodgkin/Andrew Huxley •  1964: Konrad Emil Bloch/Feodor Lynen •  1965: François Jacob/André Michel Lwoff/Jacques Monod •  1966: Francis Peyton Rous/Charles Brenton Huggins •  1967: Ragnar Granit/Haldan Keffer Hartline/George Wald •  1968: Robert W. Holley/Har Gobind Khorana/Marshall Warren Nirenberg •  1969: Max Delbrück/Alfred HersheySalvador Luria •  1970: Bernard Katz/Ulf von Euler/Julius Axelrod •  1971: Earl W. Sutherland, Jr. •  1972: Gerald M. Edelman/Rodney Robert Porter •  1973: Karl von Frisch/Konrad Lorenz/Nikolaas Tinbergen •  1974: Albert Claude/Christian de Duve/George Emil Palade •  1975: David Baltimore/Renato Dulbecco/Howard Martin Temin
1976: Baruch Samuel Blumberg/Daniel Carleton Gajdusek •  1977: Roger Guillemin/Andrew Schally/Rosalyn Sussman Yalow •  1978: Werner Arber/Daniel Nathans/Hamilton O. Smith •  1979: Allan McLeod Cormack/Godfrey Hounsfield •  1980: Baruj Benacerraf/Jean Dausset/George D. Snell •  1981: Roger W. Sperry/David Hunter Hubel/Torsten Wiesel •  1982: Sune Bergström/Bengt Samuelsson/John Robert Vane •  1983: Barbara McClintock •  1984: Niels Kaj Jerne/Georges J. F. Köhler/César Milstein •  1985: Michael Stuart Brown/Joseph L. Goldstein •  1986: Stanley Cohen/Rita Levi-Montalcini •  1987: Tonegava Szuszumu •  1988: James W. Black/Gertrude B. Elion/George H. Hitchings •  1989: John Michael Bishop/Harold E. Varmus •  1990: Joseph Edward Murray/Edward Donnall Thomas •  1991: Erwin Neher/Bert Sakmann •  1992: Edmond H. Fischer/Edwin G. Krebs •  1993: Richard J. Roberts/Phillip Allen Sharp •  1994: Alfred G. Gilman/Martin Rodbell •  1995: Edward B. Lewis/Christiane Nüsslein-Volhard/Eric F. Wieschaus •  1996: Peter C. Doherty/Rolf M. Zinkernagel •  1997: Stanley B. Prusiner •  1998: Robert F. Furchgott/Louis J. Ignarro/Ferid Murad •  1999: Günter Blobel •  2000: Arvid Carlsson/Paul Greengard/Eric R. Kandel
2001: Leland H. Hartwell/Tim Hunt/Paul Nurse •  2002: Sydney Brenner/H. Robert Horvitz/John E. Sulston •  2003: Paul Lauterbur/Peter Mansfield •  2004: Richard Axel/Linda Buck •  2005: Barry Marshall/Robin Warren •  2006: Andrew Fire/Craig Mello •  2007: Mario Capecchi/Martin Evans/Oliver Smithies •  2008: Harald zur Hausen/Françoise Barré-Sinoussi/Luc Montagnier •  2009: Elizabeth Blackburn/Carol W. Greider/Jack W. Szostak •  2010: Robert Geoffrey Edwards •  2011: Bruce Beutler/Ralph Steinman/Jules Hoffmann •  2012: John B. Gurdon/Jamanaka •  2013: James Rothman/Randy Schekman/Thomas Südhof •  2014: John O’Keefe/May-Britt Moser/Edvard Moser •  2015: William C. Campbell/Ómura Szatosi/Tu Ju-ju •  2016: Ószumi Josinori •  2017: Jeffrey C. Hall/Michael Rosbash/Michael W. Young •  2018: James P. Allison/Hondzso Taszuku  ·  2019: William Kaelin/Peter Ratcliffe/Gregg Semenza  ·  2020: Harvey J. Alter/Michael Houghton/Charles M. Rice ·  2021: David Julius/Ardem Patapoutian ·  2022:Svante Pääbo
(1901–1925) ·  (1926–1950) ·  (1951–1975) ·  (1976–2000) ·  (2001–)
ISNI: 0000 0001 1495 2967
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Martin_Rodbell&oldid=24157552”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. augusztus 25., 16:26
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.