hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu hu en en hu fr hu hu hu ceb hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu en hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu de de hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Serengeti Nemzeti Park – Wikipédia
A Szerengeti (maszáj nyelven: Serengeti) ökoszisztéma egy földrajzilag meghatározható régió Afrikában, egy többnyire füves szavanna, amely Tanzánia északi részén, a Viktória-tótól keletre fekszik. A régió védett területe a körülbelül 30 000 km²-es síkságon található, Kenya déli határáig terjedő Szerengeti Nemzeti Park.
A Wikimédia Commons tartalmaz Serengeti Nemzeti Park témájú médiaállományokat.
A „Szerengeti” szó a maszáj nyelvből ered, jelentése „végtelen föld”. Délen kiterjedt, síkvidéki füves puszták állnak szemben az enyhén dombos, fákkal gyéren borított északi szavannákkal. A középső terület szinte teljesen kopár, délkeleten pedig a vulkanikus tevékenység által alkotott Ngorongoro Természetvédelmi Terület emelkedik (1981 óta a világörökség része). A legmagasabb hegyek mintegy 1850 m-rel emelkednek a tengerszint fölé, a szavanna alacsonyabb tájai „csupán” 950 m magasságban fekszenek.
A Szerengeti tája közepén található a „Szerengeti Nemzeti Park”, amely a maga 14 763 km² kiterjedésével a világ egyik legnagyobb és minden bizonnyal legismertebb nemzeti parkjának számít. Ezenkívül 1981 óta az UNESCO a Világörökségek között tartja nyilván, és egyike a bioszféra-rezervátumoknak.
Gazella és gepárd a Serengetiben
Pusztai zebrák és csíkos gnúk a Ngorongoro-kráternél
Tanzánia gyarmatosításáig a környék természeti- és állatvilága nem volt veszélyben, mivel az őslakosok harmóniában éltek a természettel, és csak létszükségleteik kielégítésére vadásztak. Ez a 19. században változott meg, a fehér bőrű telepesek érkezésekor. A betelepülők nagyvadakra vadásztak, modern fegyvereikkel kérkedésből vagy haszonlesésből tömegével pusztították az állatokat, és az állományt jelentősen megtizedelték.
A vadak szándékos mészárlása végül szükségessé tette egy természetvédelmi terület kialakítását a szavanna mint élőhely és az ott honos állatok megóvása céljából. Ez a terület a 19. században még a nomád életmódot folytató maszáj törzs legelője volt. Ironikus módon épp a természet ellen mit sem vétő maszájok életterét és szabadságát korlátozza a rezervátum létrejötte.
A Serengeti 1929 óta részben vadrezervátum; 1951-ben hozta létre a tanzániai kormányzat a Serengeti Nemzeti Parkot.
1959-ben elkerítettek a gnúk számára egy legelőt az esős évszakokra a Serengeti délkeleti részén, a Ngorongoro kráternél, amely csupán természetvédelmi terület besorolást kapott, így a maszájok is odahajthatják a csordáikat. Ebből az apropóból született ugyanebben az évben Bernhard és Michael Grzimek díjnyertes filmje, A Serengeti nem halhat meg.
Ezen a vidéken több mint 1,8 millió növényevő és több ezer ragadozó állat él. Elterjedtek a gnúk, gazellák, zebrák, kafferbivalyok és a rájuk vadászó oroszlánok.
A gnúkra, zebrákra, a Thomson-gazellákra és a jávorantilopokra elsősorban kiterjedt vándorlás jellemző, amire a száraz és esős évszak váltakozása miatt indulnak. A pleisztocén kor óta minden évben keresztülvándorolnak a Serengetin északról délre haladva, átlépve a szomszédos Masai Mara Nemzeti Parkba is, majd vissza ugyanezen az útvonalon.[1]
Az állatok élőhelyének védelme egyben az őslakosok jogainak korlátozását is jelenti. A területen eredetileg élő embereket az ötvenes években szigorúan áttelepítették, akik földjükre többé nem léphettek. Kárpótlásképpen igyekeztek a park határára áttelepített lakók életkörülményeit javítani, ami még több embert vonzott a régióba, így nagyobb nyomás nehezedett a parkra.
Emiatt a természetvédők az utóbbi időben újabb stratégiát folytatnak. Az őslakosoknak át kell venniük a védett terület egy-egy részét (ezek az ún. „Wildlife Management Areas”), ezzel felelősséget is kell vállalniuk a területükért. Az idegenforgalom révén hasznot termelhetnek a rájuk bízott területen, így a saját érdekük, hogy megóvják. Csak utóbb fog kiderülni, hogy ez a stratégia sikeresnek bizonyul-e.
A Serengeti nem halhat meg. Michael Grzimek és Dr Bernhard Grzimek dokumentumfilmje. Németország 1959, Asta/Okapia-Film, 85 perc
Serengeti Szimfónia. Hugo Van Lawick dokumentumfilmje. 1998, Nature Conservation Films BV, 82 perc
↑ Richard E. Leakey, Virginia Morell: Ein Leben für die Elefanten. Fischer-Verlag, Frankfurt am Main 2004, ISBN 3-596-16052-9, S. 219
Ez a szócikk részben vagy egészben a Serengeti című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Markus Borner: Mythos Serengeti. Wenige Landschaften ziehen uns so in ihren Bann wie diese große Ebene - Dafür gibt es gute Gründe, in: National Geographic Deutschland August 2006, S. 30-39
Robert M. Poole: Harte Zeiten für die Savanne. In der Serengeti konkurrieren Tiere, Touristen und Einheimische - Gehen die Massai leer aus?", in: National Geographic Deutschland August 2006, S. 40-67
A Wikimédia Commons tartalmaz Serengeti témájú médiaállományokat.
A Serengeti Nemzeti Park hivatalos weboldala
A Serengeti Nemzeti Park Tanzániában
Az UNESCO bejegyzése a világöröksége listáján (angolul) (franciául)
Az UNEP-WCMC adatlapja (angolul)
A Frankfurti Zoológiai Társaság Serengetit segítő törekvéseinek dokumentációja
Világörökség-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Serengeti_Nemzeti_Park&oldid=25101106”
Utoljára szerkesztve 2022. július 15., 12:49-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. július 15., 12:49
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.