hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A bojler olyan szerkezet, amelyet elsősorban vízmelegítésre, illetve a meleg víz tárolására, melegen tartására használnak. Bojlernek nevezzük a háztartási melegvíz-tartályok mellett például a gőzgépek víztartályát is (az angol boile: melegít, forral szó alapján), de utóbbit mégis inkább gőzkazánnak nevezzük. A bojler a fűtőegysége révén bizonyos fűtőteljesítményt vesz fel, másrészt adott mennyiséggel (térfogattal) rendelkezik, melynek segítségével gyorsan képes meleg vizet (energiát) szolgáltatni.[1]
A hagyományos bojlerek változatos fűtőanyagokat használnak, mint például a földgáz, propán, fűtőolaj, szilárd tüzelés, illetve elektromosság. Ma már léteznek újfajta technológiák is, így hőszivattyús vagy napenergiával működő bojlerek.[2]
A bojler magyar neve az angol boiler (forraló, vízforraló) szóból ered, amely a latin bullio (forr, buborékol) szóból származik.[3]
2.1 Fosszilis tüzelőanyagokkal működő vízmelegítők
A modern bojlerek alapkoncepciója, azaz az elektromos árammal történő vízmelegítés az 1800-as évek elejéről származik, az elektromos vízmelegítő készülékek gyártása azonban csak 1896-ban kezdődött meg.
Az első azonnali vízmelegítésre képes eszközt egy angol feltaláló, Benjamin Waddy Maughan építette meg 1868-ban. A gejzírnek nevezett szerkezet csöveken vezette keresztül a hideg vizet, amelyeket alulról gázégő forrósított fel, a meleg víz pedig ezután a fürdőkádba vagy tálba ömlött. Ez a szerkezet ugyanakkor még nem volt képes a meleg víz tárolására, így nem tekinthető modern értelemben vett bojlernek.
Maughn munkája inspirálta Edwin Ruud norvég gépészmérnököt arra, hogy az első valódi bojlert megtervezze. A szakember automata, tárolótartállyal felszerelt gázfűtésű gépezetét 1889 körül alkotta meg, miután az Egyesült Államokba költözött. Itt alapította meg a még ma is létező Ruud Manufacturing vállalatot, amely a tartályos és tartály nélküli vízmelegítők fejlesztése és építése terén tevékenykedik már több mint egy évszázada.[4]
Fosszilis tüzelőanyagokkal működő vízmelegítőkSzerkesztés
A földgázzal és propánnal működő vízmelegítők ugyanazon elv alapján működnek, a gáz- vagy propánégő a tárolótartály aljánál helyezkedik el, onnan melegíti fel a vizet. A fűtőolajjal működő típusok hasonló elv alapján üzemelnek, olajpárát és levegőt melegítenek fel elektromos szikra segítségével.
A fosszilis tüzelésű vízmelegítők gázkibocsájtását különféle szellőztető technológiákkal vezetik el. Azok a típusok, amelyek a légkörbe továbbítják a gázokat, a helyiség levegőjét használják az égéshez és az elszíváshoz, az égéstermék a felhajtóerő segítségével távozik. Vannak olyan típusok is, amelyeket külön ventilátorral szerelnek fel, amely segít az égéstermék eltávolításában. A direkt szellőzésű rendszerek nem használják a beltéri levegőt, az égéshez a külvilágból nyerik azt ki, és az égéstermék is kifelé távozik.[5]
A legtöbb elektromos vízmelegítő, villanybojler elektromos ellenállással bíró alkatrészeket használ a tartályban lévő víz felmelegítéséhez. Két ilyen alkatrész található a szerkezetben, egy a tartály tetején, egy pedig az alján, amelyeket külön termosztát vezérel. Az alsó rész a tárolás során végbemenő hőveszteséget pótolja, a felső pedig az aktív használat idején melegíti a vizet. Néhány ilyen szerkezetben csak az alsó részen található melegítő.
A hőszivattyús vízmelegítők egy levegős hőszivattyút használnak ahhoz, hogy hőenergiát vezessenek a levegőből az egység körül található egységből a tartályba. Az ilyen típusok rendszerint rendelkeznek elektromos fűtőegységekkel is arra az esetre, ha a szivattyú nem volna képes elegendő fűtőenergiát biztosítani.
Az elektromos vízmelegítők a vízmelegítő rendszer típusa szerint lehetnek átfolyó és tároló rendszerűek, a bennük lévő nyomás szerint pedig nyitott vagy zárt rendszerű típusok. A tároló vízmelegítők fűtésére alkalmazható az u.n. vezérelt áram, ami csúcsidőn kívül, az erőmű számára kedvező módon távvezérelt elektromos órán keresztül kap áramot. A vezérelt áram díja jelentősen kisebb (kb. fele) a szokásos háztartási áramnak.
A tartály számos különféle alapanyagból készülhet, a leggyakoribbak a réz, a rozsdamentes acél, a műanyag, az üvegszálas műanyag, a horganyzott vagy zománcozott műanyag bevonatos acél. Az anyagot elsősorban szilárdsága és korrózióval szembeni ellenállósága alapján választják ki. Ez utóbbi azért fontos, mert a tartály állandóan és közvetlenül érintkezik a vízzel. A zárt rendszerű nyomás alatti készülékek esetében általában zománcozott acélt használnak, míg a nyitott rendszerű készülékek tartálya rendszerint műanyagból készül.
A hőszigetelés nagyon fontos eleme a tartálynak, mivel ez határozza meg, hogy milyen gyorsan hűl ki a felmelegített víz, s így a bojler energiafogyasztására is közvetlen hatással van. A vízmelegítés energiaigénye minden készüléktípus esetében azonos a fizikai törvényszerűségek szerint, ám a hő megtartása a szigetelés hatékonyságával arányos, az egyes típusok közötti eltérés többszörös lehet.
A villanybojlerek általában rézköpenyes csőfűtőtesteket tartalmaznak, a jobb minőségű típusoknál kerámia vagy zománcozott rúdfűtőtestet használnak.
A hőmérséklet-szabályozó felelős azért, hogy a beállításoknak megfelelően a megfelelő szinten tartsa a víz hőmérsékletét. A villanybojlerek esetében a hőmérséklet rendszerint állítható, de egyes esetekben akár a burkolat megbontása is szükséges lehet a szabályozáshoz.
A felmelegített víz térfogata megnövekszik, így annak egy részét el kell távolítani a tartályból. Amennyiben a csapok zárva vannak, a víz útja el van zárva, a visszacsapó szelep pedig megakadályozza a hálózatirányába történő visszaáramlást, ezért a bojlerbe minden esetben beépítenek egy biztonsági szelepet is, amely a térfogat-növekedés miatt keletkező többletvizet képes lassan, csöpögéssel elvezetni, túlforralás esetén pedig a túlnyomástól szabadulhatunk meg.
Egyre inkább elterjednek az olyan bojlerek, amelyek a napenergiát használják fel a víz felmelegítéséhez. A napkollektorokat a lakáson kívül helyezik el, általában a tetőn vagy a közelben a földön. A bojler tartálya lehet hagyományos típusú vagy kifejezetten ilyen célra tervezett változat. A napkollektoros vízmelegítő bojler általában a melegvíz igény kb. 60%-át fedezi, a többit más forrásból, pl. elektromos energiával melegíti.
↑ Hoeschele, M; Springer, D.; German, A.; Staller, J.; Zhang, Y. (Hozzáférés: 2014. december 20.)
↑ Energy Basics. Energy.gov. (Hozzáférés: 2014. december 20.)
↑ bojler (főnév). Wikiszótár. (Hozzáférés: 2014. december 20.)
↑ Edwin Ruud. Wikipedia. (Hozzáférés: 2014. december 20.)
↑ Natural Gas Water Heaters. Center Point Energy. [2011. december 26-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2014. december 20.)
Villanybojler működése, előnyei, hátrányai
Hogyan készül a bojler (video bemutató)?
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Bojler&oldid=25330774”
Utoljára szerkesztve 2022. október 2., 19:36-kor
A lap utolsó módosítása: 2022. október 2., 19:36
A lap szövege CC BY-SA 3.0 alatt érhető el, ha nincs külön jelölve.