hu hu hu hu hu hu hu hu de hu fr hu hu hu hu de de hu la hu hu hu hu hu hu hu hu eo de hu en de en en hu de en en en fa en en hu hu de hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu cs hu hu hu hu de de hu en hu de en hu hu hu hu hu hu hu hu hu de en hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu de hu de cs hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu en de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu en hu hu hu hu de de en hu hu hu hu de hu de de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr ru en de en ru ru en zh de en hu hu sk hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl de ar arz en az ku ru sv bg bn ca hbs_lat pl da de el eo es et eu fa fi fr fy de gd lt he hi hbs_lat hy hy id it ja ka ko cs it lb lt lv en ml mr ms nl nb pa pl pnb pt io ro ru hbs_lat en sl sq hbs_lat sv hu ta tr ug fy ur uz vi pl zh xmf zh fr zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. június 13.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Verein zur Förderung eines Deutschen Forschungsnetzes
National Research Data Infrastructure (NFDI) e. V.
League of European Research Universities
A Wikimédia Commons tartalmaz Heidelbergi Egyetem
A Heidelbergi Ruprecht–Karl Egyetem (németül Ruprecht-Karls-Universität) a legrégebbi németországi egyetem. 1385. október 23-án kapta meg a város VI. Orbán pápától az alapító okiratot. Az 1386-os első évtől kezdve négy fakultáson folyt az oktatás (teológia, jog, orvostudomány, filozófia), és csak 1890-ben indult el ötödikként az önálló természettudományi fakultás. 1969-ben 16 szakirányú fakultásra oszlott.
1.8 A 20. század második fele
Az egyetem régi épületének aulája
Az egyetem másodikként alakult a Német-római Birodalomban a prágai után.
I. Rupert pfalzi választófejedelem alapította 1386-ban pápai jóváhagyással, hogy területét szellemi központtá tegye, idegeneket vonzzon, valamint az egyházi és állami tisztviselőket helyben képeztesse ki . Első professzorai Párizsból és Prágából jöttek, elmenekülve hazájuk királyviszályai és nemzetiségi háborúi elől az akkoriban biztonságos Heidelbergbe. Alapító rektora Marsilius von Inghen volt. A Peterskirche a 14. században vált egyetemi templommá. 1388-ban alapítottak a kórházat.
A választófejedelmek gondoskodtak az egyetemről, de gyakran bele is szóltak annak autonómiájába, ha ez szükségesnek tűnt számukra. Gyakran új áramlatokat is hoztak, mint amilyen a humanizmus.
A reformáció alatt sokáig nem bolygatták az egyetemet Luther Márton 1518-as heidelbergi fellépése miatt. Csak Ottó Henrik pfalzi választófejedelem változtatta 1556-ban evangélikus területi egyetemmé. A 16. század második felében III. Frigyes pfalzi választófejedelem választófejedelem tette az európai tudomány és kultúra egyik központjává, és megőrizte különleges kálvinista főiskola jellegét. Heidelberg vált a német Genffé, a kálvinista tudomány egyik központjává is, amelynek nemzetközi kisugárzása egész Európából vonzotta a professzorokat és diákokat. A teológiai kar közreműködésével jött létre 1563-ban a híres heidelbergi káté. A kálvinizmus mellett a 16. század végén megjelent a késő humanizmus. Ebben az időszakban működött itt például Paul Schede, Jan Gruter, Martin Opitz, Julius Wilhelm Zincgref és Matthäus Merian.
Noha egy-egy magyar diák beiratkozására már 1460-ból, 1502-ből és 1505-ből van adat,[1] a magyar diákok heidelbergi peregrinációja a 16. század második felétől kezdve a 17. század első két évtizedében volt jellemző. A városba irányuló magyar peregrináció fénykora a harmincéves háborúig tartott, amikor 1622-ben a Katolikus Liga Tilly által vezetett katonái feldúlták a várost; ezt követően a református diákok leginkább Hollandia és Anglia felé tájékozódtak. A heidelbergi peregrinusok hazatérve máig jelentőst hatást gyakoroltak a vallási, kulturális és politikai életre.[2][3][4][5]
Ez a virágzó időszak 1618-ig tartott. A harmincéves háború komoly csapást jelentett az egyetemre. Az oktatás több alkalommal szünetelt, a világhírű Bibliotheca Palatinát 1622-ben Rómába szállították. A háború utáni nehéz újrakezdést hátráltatta, hogy 1693-ban XIV. Lajos francia király csapatai teljesen lerombolták Heidelberget. Az egyetem ismét több évig nem nyitotta ki kapuit.
A 18. században, mint oly sok más egyetemen, Heidelbergben is a szellemi középszer uralkodott. Az egyetem addig vitathatatlan evangélikus jellege egy megkésett ellenreformáció során eltűnt.
Heidelberg 1802-ben Baden tartományhoz történő kerülése újrakezdéssel is együtt járt. Az egyetemet újjászervezték, az állam anyagilag támogatta az oktatást. Az egyetem az első baden-i nagyherceg, Karl Friedrich nevét hozzáfűzte az alapító nevéhez, és azóta hívják Ruprecht-Karl-Egyetemnek.
Az egyetem szellemeiségét a humanizmus határozta meg, de a professzorok és a diákok között a romantikusok követőire is rá lehet találni. Két évet tanított Heidelbergben Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Schlosser saját iskolát alapított a politikai történelemtudományok tanulmányozására, az orvos Maximilian Joseph von Chelius egész Európából vonzotta a betegeket. A Heidelbergi professzorok a liberalizmus követői közé tartoztak, többen közülük tagjai voltak a frankfurti nemzetgyűlésnek. A forradalom után Ludwig Häusser volt a dél-német liberális nemzeti gondolkozás szószólója. Míg Robert Wilhelm Bunsen, Gustav Robert Kirchhoff és Hermann Ludwig von Helmholtz tevékenységének köszönhetően a természettudományok aranykorukat élték, a 19. században mint kiváló jogi egyetem is ismert volt.
1886-ban ünnepelték az egyetem 500 éves fennállásának évfordulóját.
Az egyetem a világra nyitott és liberális volt. Ezt nemcsak a számtalan külföldi diákban mutatkozott meg, hanem a századfordulótól jellegzetes heidelbergi szellemben és a tudományok közötti párbeszédben, amit Max Weber és barátai segítettek, akik közé mindenekelőtt a teológus Ernst Troeltsch és fiatal tanítványokból álló körük tartozott.
A Weimari Köztársaság ideje alatt Heidelberg a demokratikus szellem fellegvárának számított, mely szellemet Karl Jaspers, Gustav Radbruch, Martin Dibelius, Alfred Weber terjesztett. Az amerikai adományokból felépített Neue Univerität (Új Egyetem) a Friedrich Gundolf által megfogalmazott mottót kapta: "Az élő szellemért" (Dem lebendigen Geist). Azonban árnyékok is maradtak: az egyetemi diákság radikalizálódott, a pacifista Emil Gumbelnek el kellett hagynia az egyetemet. A tudományos életet tekintve a filozófia és a jogtudományok öregbítették az egyetem hírnevét. Új utat jeletett Ludolf von Krehl egységes orvostudományi koncepciója. Számos éven át dolgozott itt a fizikus Philipp Lenard (Lénárd Fülöp), aki a Nemzetiszocialista Párt támogatója volt.
A Harmadik Birodalom nagyszámú oktatót bocsátott el és számos diákot zárt ki politikai vagy rasszista okokból. Sokaknak emigrálniuk kellett, két professzor közvetlenül a terrornak esett áldozatul. Az egyetemi téren tartott könyvégetéseken főleg egyetemi tagok vettek részt. A rendszerhez hű emberek tevékenységének eredményeképpen Heidelberget „barna” egyetemnek nevezték. Az Új Egyetem homlokzatán található szobor mottóját megváltoztatták „Az élő szellemért” helyett „A német szellemért” feliratra. Még a professzorok közül is sokan támogatták az új mottót.
A 20. század második fele[szerkesztés]
A második világháború után a lebombázott egyetemet újjá kellett építeni. Karl Jaspers vezetése alatt rövid idő alatt felépült az új épületegyüttes. Az egyetem az 1990-es években jó hírnévre tett szert az orvostudomány, a fizika, a matematika és az informatika terén. Több egyetem is partnere lett: a chilei, egyiptomi, massachusettsi.
Az egyetem híressé vált hallgatóit és professzorait soroljuk fel szakterületenként, azon belül névsorban.
Klaus Berger – evangélikus teológus (prof.)
Rudolf Bohren – evangélikus teológus (prof.)
Johann Amos Comenius – teológus, tanár – (itt tanult 1613–1614)
Nicolaus Cusanus – katolikus teológus (hallg.)
Martin Dibelius – evangélikus teológus (prof.)
Johann Eck – katolikus teológus (hallg.)
Philipp Melanchthon – reformátor (hallg. 1509–1512)
Gerhard von Rad – evangélikus teológus (prof.)
Richard Rothe – evangélikus teológus (professzor)
Ernst Troeltsch – evangélikus teológus (prof.)
Johann Caspar Bluntschli – jogász (prof.)
Otto von Gierke – jogász
Georg Jellinek – jogász (prof. 1891–1911)
Carl Joseph Anton Mittermaier (prof. 1821–1867)
Gustav Radbruch – a büntetőjog és jogfilozófia professzora
Georg von Siemens – a Deutsche Bank alapítója (hallg.)
Anton Friedrich Justus Thibaut – jogász (prof. 1806–1840)
Hanns-Martin Schleyer – jogász (hallg. 1933–1938)
Paul Kirchhof – jogász (prof. 1981 óta)
Karl Knies – közgazdász (prof. 1865–1896)
Max Weber – közgazdász (prof. 1897–1903)
Vincenz Czerny – sebész és rákkutató (1877–1916)
Maximilian Josef von Chelius – sebész
Karl Jaspers – pszichiáter (1909–1913)
Johann Heinrich Jung-Stilling – (prof. 1784–1786)
Ludolf von Krehl – belgyógyász
Arthur Kronfeld – pszichiáter pszichoterapeuta (1910–1913)
Otto Fritz Meyerhof – Fiziológiai és orvostudományi Nobel-díj 1922, a Kaiser-Wilhelm-, mai nevén Max-Planck Kutatóintézet igazgatója (1930–1938)
Karin Rieden – prof. Dr. med. habil., radiológus és politikus
Bert Sakmann – (prof.) Fiziológiai és orvostudományi Nobel-díj 1991
Hans Schaefer – (prof. 1950–1974)
Otto Heinrich Warburg – Nobel-díj 1931
Viktor Freiherr von Weizsäcker – neurológus és pszichoszomatológus (1917-1941, 1945-1952)
Ernst Blass – expr. költő – (joghallg.1912/13–15; Prom.)
Friedrich Burschell – író – (bölcsész hallg. 1911–1913)
Conrad Celtes – humanista – (hallg. 1484–1485)
Friedrich Creuzer – filológus (prof. 1804–1858)
Joseph von Eichendorff (hallg. 1807)
Jakob Friedrich Fries – filozófus (prof. 1806–1816)
Hans-Georg Gadamer – filozófus (prof. 1949–1968)
Georg Gottfried Gervinus – irodalomtörténész (prof. 1844–1853)
Karl Ludwig Hampe – történész (prof. 1903–1936)
Georg Wilhelm Friedrich Hegel – filozófus (prof. 1816–1818)
Karl Jaspers – filozófus (1913 – 1948)
Gottfried Keller – író (hallg. 1848–1850)
Karl Löwith – filozófus (prof. 1952–1973)
Friedrich Panzer – germanista (prof. 1919–1956)
Jacob Picard – költő, író – (joghallg. az első világháború előtt)
Heinrich Rickert – filozófus (prof. 1916–1936)
Friedrich Christoph Schlosser – történész (prof. 1817–1861)
Friedrich Alfred Schmid-Noerr – filozófus (prof. 1910–1918)
Heinrich von Treitschke – történész (prof. 1867–1874)
Johann Heinrich Voß – műfordító (prof. 1805–1826)
Alfred Weber (1868–1958) – történelemfilozófus, művelődés- és államszociológus
Wilhelm Windelband – filozófus (prof. 1903–1915)
Wilhelm Wundt – pszichológus (prof. 1864–1874)
Alekszandr Porfirjevics Borogyin – kémikus és zeneszerző (hallg. 1859–62)
Walther Bothe – fizikus (prof.) fizikai Nobel-díj 1954
Robert Wilhelm Bunsen – kémikus (prof. 1852–1889)
Karl Drais – feltaláló (hallg. 1803–1805)
Eötvös Loránd – fizikus (hallg. 1867–1870)
Leopold Gmelin – kémikus (prof. 1813–1853)
Hermann Ludwig von Helmholtz – fizikus (prof. 1858–1870)
Heller Ágost – fizikus, tudománytörténész (hallg. 1843–1902)
J. Hans D. Jensen – fizikus (prof.) fizikai Nobel-díj 1963
Gustav Robert Kirchhoff – fizikus (prof. 1854–1875)
Albrecht Kossel – kémikus (prof. 1901–1927) orvosi Nobel-díj 1910
Richard Kuhn – kémikus (prof.) kémiai Nobel-díj 1938
Robert Lauterborn – hidrobiológus, zoológus és botanikus (hallg., hab. prof.)
Lénárd Fülöp – magyar származású fizikus (prof. 1907–1938) fizikai Nobel-díj 1905
Michael Mästlin – csillagász – (prof. 1580–1584)
Hermann von Meyer- Wirbeltier – paleontológus
Hermann Quincke – fizikus (prof. 1875–1907)
Georg Wittig – kémikus (prof.) kémiai Nobel-díj 1979
Joseph Goebbels – népművelés- és propagandaügyi birodalmi miniszter (hallg.; filozófus doktor 1921)
Helmut Kohl – szövetségi kancellár (hallg. 1951–1956, Dr. phil. 1958)
Hans-Christian Ströbele – MdB (hallg. 1960–?)
Reinhard Bütikofer – A Bündnis90/Zöldek politikai tömörülés szövetségi igazgatója
Rezzo Schlauch – MdB und Parlamentarischer Staatssekretär BMWA
Bernhard Vogel – Rajna-vidék–Pfalz, később Türingia miniszterelnöke (hallg., majd (1960–1967) oktató) Wissenschaftlicher Assistent und Lehrbeauftragter am Institut für Politische Wissenschaft
↑ Tonk Sándor: Erdélyiek egyetemjárása a középkorban. Bukarest: Kriterion. 1979.  204., 211. o.
↑ Gömöri György: Magyar peregrinusok a XVII. századi Angliában. In Régi és új peregrináció: Magyarok külföldön, külföldiek Magyarországon : [a III. Nemzetközi Hungarológiai Kongresszuson, Szeged, 1991. augusztus 12–16., elhangzott előadások]. Szerk. Békési Imre et al. Szeged: Scriptum; Budapest: Nemzetközi Magyar Filológiai Társaság. 1993.  540–548. o. ISBN 963 8335 00 9
↑ Szabó Miklós: Az erdélyi unitáriusok külföldi egyetemjárása 1848-ig.  Keresztény Magvető,  XCVII. évf.  2. sz. (1991)  93. o.
↑ Heltai János: A heidelbergi egyetemjárás, 1595—1621. In Régi és új peregrináció: Magyarok külföldön, külföldiek Magyarországon : [a III. Nemzetközi Hungarológiai Kongresszuson, Szeged, 1991. augusztus 12-16., elhangzott előadások]. Szerk. Békési Imre et al. Szeged: Scriptum; Budapest: Nemzetközi Magyar Filológiai Társaság. 1993.  540–544. o. ISBN 963 8335 00 9
↑ Szabó András: A heidelbergi egyetem levéltárának magyar vonatkozású iratai (1560–1622). In „Nem sűlyed az emberiség!”…: Album amicorum Szörényi László LX. születésnapjára. Főszerk. Jankovich József. Budapest: MTA Irodalomtudományi Intézet. 2007.  1413. o.
Az egyetem hivatalos oldala
Német egyetem.lap.hu – linkgyűjtemény
Peter Meusburger: Magyar diákok a Heidelbergi Egyetemen. Hatótényezők és kölcsönhatások a külföldi egyetemjárás történetében; ford. Probáld Ferenc; ELTE Eötvös, Bp., 2010
ISNI: 0000 0001 2190 4373
Németország-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Heidelbergi_Egyetem&oldid=25014742”
Wikidata koordinátákat használó lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. június 13., 23:43
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.