hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu oc hu es hu de hu gl hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu ko oc de fr la hu sk de oc fr fr da hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it es hu en it fi ia sk hu it es hu en rm hu fr pl hu ia uk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu ca hu hu hu hu hu de hu hu hu sv hu hu hu hu en fr hu hu fr hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2020. június 5.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A Dévaványai-sík a Berettyó–Körös-vidék nyugati kistája Békés megye legészakibb részén és kis részben Jász-Nagykun-Szolnok megye délkeleti peremén. Az 519 km²-es vidék a Berettyó és a Hortobágy–Berettyó megsüllyedt medencéje, tökéletes síkság, legfontosabb települései Dévaványa, Füzesgyarmat és Szeghalom. Északnyugatról a Szolnok–Túri-sík, északkeletről a Nagy-Sárrét, délkeletről a Bihari-sík és a Kis-Sárrét, délről és délnyugatról a Körös menti sík határolja.
6 Természeti és kulturális értékek
A Dévaványai-sík törésvonalak mentén feldarabolódott medencealjzatát triász kori karbonátos és metamorf kőzetek építik fel. A kainozoikumban erre rakódott üledékrétegekben Füzesgyarmatnál és Szeghalomnál szénhidrogén-előfordulások ismertek. A felszín közeli mélyebb rétegeket ártéri, mocsári agyag, lösziszap, a magasabban fekvő területeken elszikesedett infúziós lösz alkotja. A pleisztocénban indult meg a medence dinamikus süllyedése, amely ezáltal a térségbe érkező folyók üledékgyűjtő területe lett. Ennek köszönhetően 2-10 méteres mélységben többnyire iszapos homok, homokos iszap vagy homok építi fel a felszín közeli rétegeket.
A gyér lefolyású, vízhiányos kistájat északnyugatról a Hortobágy–Berettyó (163 km, 5776 km²) 30 km-es szakasza, délkeletről a Berettyó (204 km, 6095 km²) 16 km-es szakasza határolja. A két folyó közét mintegy 400 kilométer hosszan csatornák hálózzák be, amelyek közül a jelentősebbek a Hortobágy–Berettyóba futó Felsőréhelyi-csatorna (22 km, 85 km²), a Csurgó–Alsóréhelyi-csatorna (27 km, 74 km²), a Kengyelréti-csatorna (8 km, 25 km²) és a Malomzug–Simafoki-csatorna (13 km, 111 km²), illetve a Berettyót tápláló Szeghalmi-főcsatorna (12 km, 267 km²) és annak mellékvize, a Fürjéri-csatorna (20 km, 137 km²). Áradást vagy nagyvízhozamot jellemzően a hóolvadás, illetve a Berettyó esetében a kora nyári esőzés idéz elő.
Mérsékelten meleg kistáj, az átlagos évi hőmérséklet 10,3-10,4 °C között alakul, a vegetációs időszakban az átlaghőmérséklet eléri a 17,2-17,4 °C-ot is. A nyári hőmérséklet-maximum sokévi átlaga 34 °C, míg a téli hőmérséklet-minimum –17 °C körül mozog. Az évenkénti napsütéses órák száma 1980-2000 közötti (ezzel elmarad a Berettyó–Körös-vidék más kistájaitól), amelyből a nyári évnegyedre átlagosan 800, a télre 190 órányi napsütés esik. A csapadékmennyiség éves átlaga 510–540 mm között alakul, ezzel száraz éghajlatú kistájaink közé tartozik. A hótakarós napok száma évi 33. Az uralkodó szélirányok az északi, az északkeleti és a déli.
Az Atyaszegi-puszta, a Dévaványa–Ecsegi-puszták része
A Berettyó és a Hortobágy–Berettyó hordalékain, agyagos üledékein végbement talajképződés változatos mozaikokat eredményezett a Dévaványai-síkon. Az uralkodó talajtípusok a különböző, agyagos vályog és agyag mechanikai összetételű szolonyec talajtípusok: a kistáj 17%-át réti szolonyec, 32%-át sztyepesedő réti szolonyec, 14%-át pedig szolonyeces réti talajok borítják. E többnyire szikes talajok földminősége gyenge, és leginkább legelőkénti hasznosításuk jellemző, de szikjavítást követően szántóművelésre is alkalmasak. A kistáj fennmaradó területét agyagos vályog és agyag mechanikai összetételű réti talajok fedik, amelyek gyengén savanyú előfordulásai a jó minőségű, szántóföldi művelésre alkalmas földek közé tartoznak.
Növényföldrajzi szempontból a Dévaványai-sík a holocén óta az erdőssztyeppövezetbe tartozik, de a természetes növénytakaró napjainkra az árterekre húzódott vissza, ahol foltokban a honos puhafás ligeterdők is fennmaradtak. A síkság mintegy 30%-át szikes gyepek, valamint kisebb területeken löszgyepek összefüggő foltjai tarkítják. Jellemző növénytárulások a szikes ürmöspuszták (karcsú kerep(wd), sziki here(wd), cérnahere(wd), sávos here(wd), pusztai here(wd), sudár here(wd)), a vakszikesek (bárányparéj(wd), hamvas seprőparéj(wd)), a sziki ecsetpázsitosok (kisvirágú kakukktorma(wd), kisfészkű aszat(wd), pocsolyalátonya(wd), pajzsos víziboglárka (Ranunculus peltatus), sugaras víziboglárka(wd), buglyos boglárka(wd)), a löszgyepek (gumós macskahere), a sziki magaskórósok (bárányüröm, réti őszirózsa(wd), sziki kocsord), a löszmezsgyék (nyúlánk sárma(wd)) és töltések növényzete (kecskebúza(wd), taréjos búzafű, cingár gombafű(wd), sáfrányos imola(wd), heverő seprűfű(wd)). A csatornák és folyóvizek hínárállományát jellemzően sulyom és tündérfátyol alkotja.
A szikes gyepek ritka reliktumfaja a pusztai tyúktaréj(wd), ezen kívül azonban az endemikus növényfajok száma alacsony. A korábban honos debreceni torma, lápi galaj(wd) és négylevelű mételyfű mára eltűnt. A szikeseken újabban megjelent, flóraidegen özönfaj az egyenes forrásfű(wd).
A Dévaványai-sík lakosságának maximumát 1949-ben érte el, azóta a népességszám az elvándorlás következtében mintegy negyedével esett vissza a 2001-es 27 400 főre, majd onnan a 2011-es 24 571 főre. Népsűrűsége alföldi viszonylatban átlagos (47,3 fő/km², 2011), településhálózata ritkás. A kistájon található mindössze öt településből három városi jogállású: Dévaványa, Füzesgyarmat és Szeghalom, de valódi központi funkciókkal egyedül Szeghalom rendelkezik. A Dévaványai-sík további települései Ecsegfalva és Kertészsziget. A 2,2%-os külterületi lakosság a szórványosan fennmaradt tanyavilág és az újabb alapítású mezőgazdasági telepek népességéből tevődik össze.
A 2011. évi népszámlálási adatok alapján a lakosság csaknem felét (43,5%) kitevő felekezeten kívüliek mellett a népesség 23,3%-a református, 7,5%-a római katolikus. A magyar nemzetiségűek számaránya a 2001-es népszámlálás alkalmával meghaladta a 96%-ot. 2011-ben a megkérdezettek 13%-a nem árulta el nemzetiségét, és a magyarok részaránya 84,3%-os volt. Számottevő nemzetiség a cigányság (2,0%).
Természeti és kulturális értékek[szerkesztés]
A Körös–Maros Nemzeti Park gondozásában áll a szikes pusztán létrehozott túzokrezervátum. A gyógyhatású dévaványai termálvíz gyógyfürdőt táplál, további kedvelt kirándulóhely a szintén Dévaványa melletti Túréri-tó környéke. Szeghalom, „a Sárrét fővárosának” főbb nevezetességei a Wenckheim–D’Orsay- és a Kárász-kastély, a református templom, a zsidó temető és a Sárréti Múzeum. Füzesgyarmat fontosabb építészeti emlékei a Wenckheim-kastély, a városháza, a református templom és az egykori zsinagóga, valamint itt is fennmaradt a zsidó temető.
Magyarország kistájainak katasztere. Szerkesztette Dövényi Zoltán. Második, átdolgozott és bővített kiadás. Budapest: MTA Földrajztudományi Kutatóintézet. 2010.  249–252. o. ISBN 978-963-9545-29-8
Magyarország földrajzi nagy-, közép- és kistájai
Vác–Pesti-Duna-völgy •  Pesti-hordalékkúpsíkság •  Csepeli-sík •  Solti-sík •  Sárköz •  Kalocsai-Sárköz •  Tolnai-Sárköz •  Mohácsi-sziget •  Mohácsi teraszos sík
Gerje–Perje-sík •  Pilis–Alpári-homokhát •  Kiskunsági-homokhát •  Bugaci-homokhát •  Dorozsma–Majsai-homokhát •  Kiskunsági löszös hát
Illancs •  Bácskai löszös síkság
Érd–Ercsi-hátság •  Váli-víz síkja •  Közép-Mezőföld •  Velencei-medence •  Sárrét •  Sárvíz-völgy •  Dél-Mezőföld •  Enyingi-hát •  Káloz–Igari-löszhátak •  Sió-völgy
Dráva-sík •  Fekete-víz síkja •  Nyárád–Harkányi-sík
Beregi-síkság •  Szatmári-síkság •  Szatmári-Tiszahát •  Beregi-Tiszahát •  Bodrogköz •  Rétköz
Taktaköz •  Borsodi-ártér •  Hevesi-ártér •  Szolnoki-ártér •  Jászság •  Tiszafüred–Kunhegyesi-sík •  Szolnok–Túri-sík •  Tiszazug •  Hortobágy
Hatvani-sík •  Tápió-vidék •  Gyöngyösi-sík •  Hevesi-sík •  Borsodi-Mezőség •  Sajó–Hernád-sík •  Harangod
Közép-Nyírség •  Északkelet-Nyírség •  Délkelet-Nyírség •  Dél-Nyírség •  Nyugati-Nyírség (vagy Löszös-Nyírség)
Dévaványai-sík •  Nagy-Sárrét •  Berettyó–Kálló köze •  Érmelléki löszös hát •  Bihari-sík •  Kis-Sárrét •  Körös menti sík
Csanádi-hát •  Békési-hát •  Békési-sík •  Csongrádi-sík •  Körösszög
Szigetköz •  Mosoni-sík •  Fertő-medence •  Hanság •  Kapuvári-sík •  Csornai-sík •  Rábaköz
Marcal-völgy •  Kemenesalja •  Pápa–Devecseri-sík
Győr–Tatai-teraszvidék •  Igmánd–Kisbéri-medence •  Almás–Táti-Duna-völgy
Soproni-hegység •  Fertőmelléki-dombság •  Soproni-medence •  Kőszegi-hegység •  Vas-hegy és Kőszeghegyalja •  Pinka-sík •  Őrség •  Vasi-Hegyhát
Ikva-sík •  Répce-sík •  Gyöngyös-sík •  Rábai teraszos sík •  Rába-völgy
Felső-Zala-völgy •  Kerka-vidék •  Göcsej •  Egerszeg–Letenyei-dombság •  Principális-völgy •  Zalaapáti-hát •  Alsó-Zala-völgy •  Zalavári-hát •  Mura bal parti sík
Kis-Balaton •  Nagy-Berek •  Somogyi parti sík •  Balaton •  Balatoni-riviéra •  Tapolcai-medence •  Keszthelyi-riviéra
Nyugat-Külső-Somogy •  Kelet-Külső-Somogy •  Dél-Külső-Somogy
Marcali-hát •  Kelet-Belső-Somogy •  Nyugat-Belső-Somogy •  Közép-Dráva-völgy
Mecsek •  Baranyai-hegyhát •  Völgység •  Tolnai-Hegyhát •  Szekszárdi-dombság •  Pécsi-síkság •  Geresdi-dombság •  Villányi-hegység •  Dél-baranyai-dombság •  Zselic
Tátika-csoport •  Keszthelyi-fennsík •  Badacsony–Gulács-csoport •  Balaton-felvidék •  Vilonyai-hegyek •  Veszprém–Nagyvázsonyi-medence •  Kab-hegy–Agártető-csoport •  Sümeg–Tapolcai-hát •  Devecseri-Bakonyalja •  Öreg-Bakony •  Bakonyi-kismedencék •  Keleti-Bakony •  Veszprém–Devecseri-árok •  Pápai-Bakonyalja •  Pannonhalmi-dombság •  Súri-Bakonyalja
Bársonyos •  Által-ér-völgy •  Móri-árok •  Vértes-fennsík •  Vértes peremvidéke •  Gánti-medence •  Zámolyi-medence •  Sörédi-hát •  Lovasberényi-hát •  Velencei-hegység
Gerecse •  Etyeki-dombság •  Zsámbéki-medence •  Budai-hegyek •  Tétényi-fennsík •  Budaörsi- és Budakeszi-medence •  Pilisi-hegyek •  Pilisi-medencék
Központi-Börzsöny •  Börzsönyi-kismedencék •  Börzsönyi-peremhegység
Kosdi-dombság •  Nézsa–Csővári-dombság •  Központi-Cserhát •  Galga-völgy •  Ecskendi-dombság •  Cserhátalja •  Terényi-dombság •  Szécsényi-dombság •  Karancs •  Litke–Etesi-dombság •  Gödöllői-dombság •  Monor–Irsai-dombság
Magas-Mátra •  Nyugati-Mátra •  Déli-Mátra •  Keleti-Mátraalja •  Nyugati-Mátraalja •  Mátralába •  Parád–Recski-medence
Bükk-fennsík •  Északi-Bükk •  Déli-Bükk •  Tárkányi-medence •  Egri-Bükkalja •  Miskolci-Bükkalja •  Tardonai-dombság •  Upponyi-hegység
Aggteleki-hegység •  Alsó-hegy •  Rudabányai-hegység •  Szalonnai-hegység •  Bódva-völgy •  Tornai-dombság
Központi-Zemplén •  Abaúji-Hegyalja •  Tokaji-hegy •  Szerencsi-dombság •  Hegyalja •  Hegyköz •  Vitányi-rögök
Alsó-Ipoly-völgy •  Középső-Ipoly-völgy •  Nógrádi-medence •  Zagyva-völgy •  Medves-vidék •  Heves–Borsodi-dombság •  Tarna-völgy •  Ózd–Egercsehi-medence •  Pétervásárai-dombság •  Sajó-völgy •  Putnoki-dombság •  Szendrői-rögvidék •  Rakacai-völgymedence •  Cserehát •  Hernád-völgy •  Szerencsköz
Forrás: Magyarország kistájainak katasztere. Szerkesztette Dövényi Zoltán. Második, átdolgozott és bővített kiadás. Budapest: MTA Földrajztudományi Kutatóintézet. 2010. ISBN 978-963-9545-29-8
Földrajzportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Dévaványai-sík&oldid=22713035”
Lefordítandó cikkekre való utalást tartalmazó lapok
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2020. június 5., 13:07
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.