fr it hu hu hu hu hu it hu da it hu hu it hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu it it hu de hu hu hu hu hu hu fr sk en sl en ru hbs_lat es fr fi en de id en hu hu hu sk hu hu nl hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en nl an ar arz ru bg br ca hbs_lat da de el eo es eu fa fi fr de lt he hbs_lat hy id es it ja ko it lt lv nl nb nb pl pms pt ro ru es hbs_lat sk hbs_lat sv th ceb tr fy vi en zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2021. április 26.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
1572. november 23. (69 évesen)
A Wikimédia Commons tartalmaz Agnolo Bronzino témájú médiaállományokat.
A Szent család Szent Annával és a gyermek Keresztelő Szent Jánossal (1550)
Agnolo Bronzino vagy Il Bronzino, eredeti nevén Agnolo di Cosimo di Mariano. A Bronzino ragadványnév, melyet a portréinál alkalmazott színek miatt kapott. (Monticelli, ma Firenze egyik városrésze, 1503. november 17. – Firenze, 1572. november 23.) firenzei festő, a manierizmus neves mestere.
Raffaellino del Garbo tanítványa volt. Stílusára előbb Pontormo, majd Michelangelo hatott. 1522 és 1525 között a karthauzi rend firenzei kolostorában, a Certosa di Firenzében festett freskókat Pontormóval. 1530-ban az urbinói hercegi udvarban dolgozott, ezután Firenzében I. Cosimo de’ Medici udvari festője lett.
Korai munkái szülővárosa templomainak freskókkal való díszítéséhez kötődnek, ezen freskók készítése közben sajátította el a toszkán rajz pontos és elegáns technikáját. Korai freskói és táblaképei igen festőiek, például a firenzei Szent Felicitász-templom Capponi-kápolnájának díszítése; Szent család (Firenze, Pitti).
Későbbi vallásos és mitológiai tárgyú képei nyomán a manieristákhoz tartozik. Főleg világos, meszes színű képein, sima festésmodorban Michelangelo Utolsó ítélet c. képének lehetőségeit aknázza ki. Azonban szó sincs holmi szolgai utánzásról, Bronzino egyéni stílusideált követ. Mintegy „absztrakt” irányba terelődik, sajátos manierisztikus megoldásokat alkalmaz például a következő képein: Krisztus a limbusban (1552, Uffizi); Szent Lőrinc mártírhalála (1565, freskó, Firenze, Szent Lőrinc-bazilika).
Emberábrázoló képessége is rendkívüli, arcképei és alakos portréi egyszerre mesterkéltek és tökéletesek, kristálytiszták és fagyosan előkelőek. (I. Cosimo nagyherceg (Berlin és Pitti), a nagyhercegné, Toledói Eleonóra (Berlin, Torino, Uffizi), II. Guidobaldo della Rovere Urbino hercege (Pitti), stb. arcképei.)
Az eszményt, az ideát a lehető legtökéletesebb festői eszközökkel valósítja meg, ez jellemző vallási és mitológiai tárgyú képeire is, melyek közül kiemelkedik a Pietà, mely eredetileg Toledói Eleonóra firenzei hercegné kápolnájában volt oltárkép, olyan manierizmus ez már, amelyik egyenesen vezet a korai barokk stílusba.
A mitológiai tárgyú képei közül szokás idézni A szerelem allegóriája vagy Vénusz diadala (National Gallery, London) címűt, melyet a végletesen pontos rajz, a szerpentin módra csavarodó testek márványfehérsége és a kristályszerű színezés mesterkéltsége jellemez, s mindez összhatásában adja a kép hideg erotikáját, melyet az idők során a kritikusok és a művészettörténészek újraértékeltek az eszmény ábrázolása és a mesterségbeli tudás javára, (kis túlzással ez vonal már mutat előre a klasszicizmus felé).
Bronzino termékeny, nagy hatású és sokoldalú művész volt, alkalmi dekorációs feladatokat is ellátott, például I. Cosimo de’ Medici és Toledói Eleonóra lakodalmi bevonulására készített díszleteket, és készített falikárpit terveket is.
A szerelem allegóriája (részlet)
Bokor József (szerk.). Bronzino, A Pallas nagy lexikona. Arcanum: FolioNET (1893–1897, 1998.). ISBN 963 85923 2 X
Művészeti lexikon. 1. köt. Szerk. Éber László. Budapest : Andor Győző kiadása, 1935. Bronzino szócikkét lásd 145. p.
Az érett reneszánsz. Budapest : Corvina, 1986. (A művészet története) Bronzino lásd 43-46. p.
Művészeti lexikon I–IV. Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981–1983.
ISNI: 0000 0001 1938 6407
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Agnolo_Bronzino&oldid=23814649”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2021. április 26., 14:45
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.