hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu nl en de de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar az ca hbs_lat da de eo es et eu fa fi fr lt he hy id is it ja ka ko cs lt mr nl nb nb pl pt ru hbs_lat sk sl hbs_lat sv fy uz vi zh zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2019. október 17.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
A plagioklászok a tektoszilikátok alosztály földpátok csoportjába tartozó ásványok. Korlátlan elegyedésű izomorf sort alkotnak a NaAlSi3O8 és a CaAl2Si2O8 képletekkel felírható albit (Ab) és anortit (An) szélső tagok között.
A plagioklász elnevezés a görög plagiosz (πλάYιoς = ferde) és klaszisz (kλᾰ́σῐς = törés) szóból származik.[1]
1 Kémiai és fizikai tulajdonságai
3 Megjelenési formáik, genetikájuk
Kémiai és fizikai tulajdonságai[szerkesztés]
Erre az ásványcsoportra jellemző, hogy az SiO4 tetraéderekben a Si4+ iont helyettesítő Al3+ ion arányának folyamatos változása miatt a fellépő elektrosztatikus töltéskülönbséget a Na+ illetve Ca2+ ionok egyenlítik ki. Az albitnak – képződési hőmérsékletétől függően – két szerkezeti változata van, ezért két plagioklász-sor létezik: A nagyobb hőmérsékleten képződő sor folyamatos elegysor, azaz az albit és anortit (a Na-, illetve a Ca-Al-szilikát) bármely arányban előfordulhat e sorban. A kisebb hőmérsékleten a két szélső tag már csak korlátozottan elegyedik egymással: elegyedési arányaik hat, egymástól elkülönülő intervallumot alkotnak, ezeket pedig olyan intervallumok (elegyedési hézagok) választják el, amelyekbe eső albit:anortit mennyiségi arányok mellett nem elegyednek egymással. A magas hőmérsékleten keletkezett, e „hézagokba” eső Ab:An arányú elegyek a hűlés során szételegyednek és mikroszkopikus finomszerkezetet hoznak létre.
Keménységük: 6 (6,5) (a Mohs-féle keménységi skála alapján)
Hasadásuk: tökéletes (001 szerint), igen jó (010 szerint)
Színük: fehér-, szürkésfehér színűek, néha kissé rózsaszínes árnyalatúak, gabbróban-anortozitban a nagy mennyiségű ilmenitzárványtól kékes színűek
Fényük: üvegfényűek; (001) lapjaik gyakran gyöngyházfényűek
Kristályrácsukban az SiO4-tetraéderek térhálós (állvány- vagy tektoszilikát) szerkezetet alkotnak.
Kissé nyúlt, táblás megjelenésűek, kivéve az anortitot, amely inkább rövidprizmás. Többnyire ikerkristályok: uralkodó a poliszintetikus albitiker, de más ikertörvények is gyakoriak. Kiömlési vulkáni kőzetekben zónás szerkezetűek, ahol a kristálymagok anortitban gazdagabbak, míg a peremi részeken albithoz közelítő kémiai összetételűek.
Mivel a Ca és Na ionok aránya az ásványok optikai tulajdonságait is meghatározza, ezért optikai kőzettani vizsgálatok során fénytörésük alapján különítik el őket egymástól.
A plagioklász-sor elemei fontos magmás kőzetalkotó ásványok. Túlnyomó részben a magmás differenciáció főkristályosodási szakaszában képződnek, bár az utómagmás folyamatok során a pegmatit fázisban nagy méretű albit kristályok jelenhetnek meg, főleg a gránitos magmatestek környékén. A kőzettanban bázisosnak nevezik az anortitban, és savanyúnak az albitban gazdagabb elegyeket. A kb. egyenlő arányú elegyek a neutrális plagioklászok. E – kőzettani eredetű – megkülönböztetés alapja, hogy a plagioklászok SiO4 aránya 68,6% (albit) és 43,3% (anortit) között változik, valamint, hogy az anortit a bázisos magmás kőzetekben, az albit pedig a savanyú kőzetekben fordul elő kőzetalkotóként.
A magasabb hőmérsékletű sorozat tagjai a kiömlési kőzetekben, az alacsonyabb hőmérsékletű sorozat tagjai pedig a mélységi kőzetekben fordulnak elő gyakrabban. Az anortithoz közelebb álló elegyek a bázisos, az albithoz közel állóbbak a savanyú kőzetekben fordulnak elő. Az albit nagy kristályai megjelennek a gránit üregeiben, és a kristályos palák hasadékaiban is. A plagioklászok hidrotermális hatásokra zeolittá, zoizitté és csillám ásványokká alakulnak, míg felszíni mállási folyamatok során kaolinosodnak, vagy montmorillonit és illit nevű agyagásványokra bomlanak. Az anortit bomlik legkönnyebben kaolinná, a legellenállóbb az albit.
A plagioklászok a legelterjedtebb és legközönségesebb kőzetalkotó ásványok. Egyaránt megtalálhatók magmás-, metamorf- és üledékes kőzetekben is.
A Wikimédia Commons tartalmaz Plagioklászok témájú médiaállományokat.
↑ Fülöp József: Rövid kémiai értelmező és etimológiai szótár. Celldömölk: Pauz–Westermann Könyvkiadó Kft. 1998.  117. o. ISBN 963 8334 96 7
Koch Sándor, Sztrókay Kálmán Imre, Grasselly Gyula: Ásványtan Tankönyvkiadó, Budapest, 1967.
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Plagioklászok&oldid=21816032”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2019. október 17., 08:47
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.