hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu da hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu hu hu hu fr fr en it it it it fr fr it en hu hu it hu hu it hu fr fr en fr de fr fr sv en en fr en fr th fr en fr de fr fr de fr fr fr en fr fr de fr fr fr fr fr fr fr fr fr de nl fr fr fr fr fr fr de fr nl fr fr de fr fr fr en fr fr fr de fr de pt fr en da fr fr fr fr de fr da fr fr fr en zh en fr fr fr fr en sl da es fr fr fr fr fr fr fr da fr fr fr en fr fr fr en da zh fr fr fr fr fr zh en da fr zh ar ar de da fr fr de fr fr en fr fr oc fr fr fr da zh oc de oc oc fr oc en en en zh zh fr en de en zh en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu pl en en en hu hu hu hu hu hu hu en hu pt hu hu hu hu hu hu pt hu en en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu sv sv hu sv hu sv hu hu hu hu sv sv sv hu hu hu sv hu hu hu hu hu hu hu sv pl hu hu hu hu id sv hu hu sv en hu et ca sv sv sv hu sv hu sv sv sv sv sv hu sv sv sv sv sv sv sv hu sv sv hu sv sv sv hu sv sv sv hu sv sv sv hu hu hu hu hu hu hu hu hu pl hu hu hu hu fr zh en sv hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ckb nl an da ar arz en az ku uz ru sv bg en bn hbs_lat ca hbs_lat cy da de el eo es et eu fa fi fr lt he hi hbs_lat tl hy it id is it ja sv ka az kk ko cs lt lv ml be mr ms ne nl nb nb fr pl pt ro ru sa hbs_lat en sk sl es hbs_lat sv hu ta en th tr tr oc fy uz vi zh zh zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2020. július 30.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Lasa Talahadze a 2016. évi nyári olimpiai játékokon
A súlyemelés olyan nehézatlétikai sportág, ahol a cél a lehető legnagyobb súly rögzített szabályrendszer szerinti fej fölé emelése. A versenyzők két fogásnemben, szakításban és lökésben mérik össze erejüket. Fogásnemenként 3 gyakorlat áll rendelkezésükre, és a fogásnemenként elért két legnagyobb emelés összege alapján hirdetnek eredményt.
2 Nők és a súlyemelés
Az ember alkatánál fogva képes arra, hogy tárgyakat különböző magasságra, akár a feje fölé is emeljen, az emelés az egyik legősibb tevékenységei közé tartozik. Az e fajta fizikai erőkifejtésre főleg a természettel való küzdelem, a környezet kialakítása, a létfenntartás miatt kényszerült, miáltal az emberre erős fizikum, fejlett izomzat volt jellemző.
A legerősebbek nem csak harci körülmények, a létfenntartás idején kényszerből alkalmazták erejüket, hanem pihenő idejükben, minden bizonnyal virtuskodtak – ki a legerősebb –, sok más mód közül összemérték erejüket akár abban is, hogy ki bír nagyobb, nehezebb követ felemelni.
A technika fejlődés a mindennapi tevékenységben egyre inkább csökkentette a fizikai erőkifejtést, ami szükségszerűen növeli a különféle sportmozgás keretein belüli testi erőkifejtés iránti igényt. Az ősrégi virtuskodástól hosszú utat tett meg, megjelenési formájában sokszor változott a vetélkedésnek ez a megnyilvánulása (számos nagy erejű ember – Botond vitéz, Toldi Miklós – legendás híre maradt ránk a történelemből), míg kialakult a mai értelemben vett versenysport, a súlyemelés. Egyesek szerint az erőművészkedés sportággá alakulása a bajoroknak köszönhető. Bizonyított tény, hogy Wilhem Türk 1894-ben Bécsben megalakította a világ első súlyemelő iskoláját. Az angolok viszont azt állítják, hogy a súlyemelésnek Anglia a szülőhazája. Hiteles bizonyíték, hogy 1891. március 28-án megrendezték az első világbajnokságot, hat ország hét versenyzőjének részvételével. A győztesek között szerepelt az angol versenyző is. A folyamatos változások, finomítások a sportágat népszerűbbé, vonzóbbá tették, ugyanakkor mindvégig megmaradt lényege, sajátossága, a virtus, a nagyobb súly felemelésével való győzni akarás. Egyéni sportág, de nemzeti szinten a versenylehetőségek elősegítésére csapatversenyeket is rendeztek.
A súlyemelést összefogó nemzetközi szervezet 1920-ban alakult meg, amely gondoskodott a sportág versenyrendszerének kialakításáról, a világ- és Európa-bajnokságok kiírásáról, a versenyszabályok előírásairól, a versenybírók oktatásáról, vizsgáztatásáról, alkalmazásáról stb.
Az újkori nyári olimpiai játékok műsorában – 1896-ban Görögországban – az egykaros emelés bajnoka Elliot Launceston angol, a kétkaros emelés bajnoka Jensen Viggo dán sportoló lett. 1896-ban Athénben és 1904-ben St. Louisban a súlyemelés az atlétika versenyszámaként kapott helyet. A versenyszámokat fogantyúval ellátott gömbsúlyzókkal és egyetlen csoportban, testsúlymegkötés nélkül rendezték. 1920 óta minden megrendezett olimpia műsorában szerepelt a férfi súlyemelés. 2000-től a női súlyemelés önálló olimpiai sportág. A sportág világ- és kontinens, valamint nemzeti versenyeit évente rendezik meg.
Magyarországon a súlyemelés a 19. század végén honosodott meg, amikor is egy társaság a budapesti Tátra kávéház különtermében rendszeresen súlyemelő összejöveteleket tartott. Hivatalos feljegyzések szerint 1896. május 14-én az Országos Testnevelési Egyesület (OTE) kétkarú súlyemelésben versenyt rendezett. Nyolc versenyző közül Horváth István győzött. Magyar versenyző indult az 1891. évi világbajnokságon és az 1896. évi olimpián is, tehát a magyar súlyemelés az angolokéval egyidős. Az első magyar bajnokságot 1932-ben rendezték (öt súlycsoportban hármas összetett eredmény). A második világháború kivételével évente rendeznek országos bajnokságot. Az első férfi súlyemelő bajnokságot 1932-ben rendezték, öt súlycsoportban. Az első női súlyemelő-bajnokságot 1987-ben egy súlycsoportban rendezték. Az első, nemzetközileg is kiemelkedő magyar versenyző Ambrózi Jenő volt, aki 1942-ben a 67,5 kilogrammos súlycsoportban 109 kilogrammal megjavította a nyomás világrekordját. A nemzeti súlyemelés kibontakozása minden tekintetben lassabb ütemű volt. A magyar szakemberek úgy vélték, hogy a súlyemelésben magyar ember nem alkalmas nemzetközi szintű eredmények elérésre. 1957-ben alapították meg az önálló Magyar Súlyemelő-szövetséget (angolul: Hungarian Weightlifting Federation). Elnöke Szabó Ferenc, főtitkára Szentjánosi József lett. Ezt megelőzően a Magyar Birkózó Szövetség mellett működő súlyemelő alszövetség intézte a sportág ügyeit. 1957-ben vettünk részt első ízben Európa-bajnokságon (Lengyelország, Katowice) teljes csapattal. Magyar súlyemelő itt először állt a dobogón, Balogh István 2. helyezést ért el.
Olaszországban, Róma adott otthont a XVII., 1960. évi nyári olimpiai játékok olimpiai sportversenyeinek. A súlyemelő sportágban öt versenyző képviselte hazánkat, Veres Győző szerezte meg az első sportági olimpiai érmét 3. helyezésével. Ettől kezdve minden olimpián, világ- és Európa-bajnokságon szerepeltek súlyemelőink, változó eredményességgel. Az elért sikerek nemzetközi és hazai viszonylatban is növelték a magyar súlyemelés jelentőségét. A sikerek mellett voltak kudarcok is, átmeneti visszaesések.
1960-ban Orvos Andrást, a Testvériség SE edzőjét bízták meg a válogatott keret szakvezetésével. A magyar súlyemelésben soha nem látott, nagyarányú fejlődés következett be. A válogatott sportolók 1963–1969 között azonban megosztottan készültek a világversenyekre. 1969-ben egységesítették a felkészítést, és újra Orvos Andrást bízták meg az élvonali versenyzők felkészítésével.
1962-ben világ- és Európa-bajnokság Budapesten,
1979-ben ifjúsági világbajnokság Debrecenben,
1996-ban serdülő Európa-bajnokság Tatabánya
A legszembetűnőbb változások a mai súlyemelő versenysport kialakulásáig:
A századforduló idején két versenyszám szerepelt: az egykaros és a kétkaros lökés. A versenyszámokat fogantyúval ellátott gömbsúlyzókkal végezték. A versenyeket egyetlen kategóriában, testsúlymegkötés nélkül rendezték.
Az 1920-as években öt versenyszám összetett eredménye döntötte el a helyezéseket:
egykaros szakítás, egykaros lökés
kétkaros nyomás, kétkaros szakítás, kétkaros lökés.
A versenyeket öt testsúly kategóriában rendezték: 60 kilogrammtól +82,5 kilogrammig. A merev súlyzók helyett forgórudas, tárcsás súlyzókat rendszeresítettek. Az 1930-as években törölték az egykaros versenyszámokat, és megkezdte több évtizedes pályafutását a hármas összetett: kétkaros nyomás, kétkaros szakítás, kétkaros lökés.
Bővült a testsúly kategória, 1947-ben az 56 kilogrammal, 1951-ben a 90 kilogrammal, 1969-ben az 52 és a 110 kilogrammal, 1977-ben a 100 kilogrammal, majd az ólomsúllyal. A férfiak 1998-tól 56-, 62-, 69-, 77-, 85-, 94-, 105-, + 105 kg-os, a nők 48-, 53-. 58-, 63-, 69-. 75-, +75 kg-os súlycsoportokban mérkőznek meg egymással. A súlycsoportok teljes módosítását végezte el a nemzetközi szövetség (IWF) 2018-ban. A férfiaknál és nőknél egyaránt 10-10 súlycsoportra bővítették a kategóriákat míg az olimpiára ezt 7-7-re limitálták. Férfiak: 55,61,67,73,81,89,96,102,109,+109 kg-os , ebből az 55, a 89 és a 102  kg nem szerepel az olimpián. A nőknél 45,49,55,59,64,71,76,81,87,+87 kg-os, ahol a 45, a 71 és a 81 kg kategória nem szerepel az olimpiai programban.
Súlyemelés súlycsoportok , 1896-tól napjainkig
Olimpiai- és nem olimpiai versenyek között nincs különböztetés
A sportolók technikai képzettségének növekedésével még a legképzettebb, legjáratosabb bírókat is egyre megtévesztette a minél eredményesebb nyomásgyakorlat érdekében kialakított, úgynevezett merevtestű (esetleg térdből kissé kiegészített) helyből lökés változatok. A nemzetközi szövetség a szabályoktól eltérő, a sportszerűtlenséget súroló (esetenként meghaladó) gyakorlatok mindenkori vitájának elkerülésére határozottan lépett. 1973-tól ismét jelentős változás történt, eltörölték a kétkaros nyomást és maradt a kettős összetett: kétkaros szakítás, kétkaros lökés.
A változások a sportág előnyére váltak. Valamennyi új súlycsoport rövid idő alatt bizonyította létjogosultságát eredményeivel és a nevezések számával. A nemzetközi sportági gyakorlatban, az eredményesség javára döntő változást hozott a technikai végrehajtás új módja. Az 1940-es évek közepéig kizárólag ollózásos láb aláterpesztéssel végezték a szakítás és a lökés (a súlyzó mellre vételét) fázisát. A technikai kivitelezés, a sportolók kiválasztásának, oktatásának gyakoroltatásának célirányos végzésével ezt a technikai mozgást folyamatosan felváltotta a beüléses súlyfelemelés. Ez a technikai elem megkövetelte, hogy maga a szer is dinamikus fejlődésen menjen át. Növelni kellett a forgórúd anyagának minőségét, szilárdságát, rugalmasságát, csapágyazását. Ma már speciális ötvözetű, rendkívül rugalmas súlyzórudak segítik sz eredményességet. Az öntöttvas tárcsákat tetszetős kivitelű gumírozott tárcsák váltották fel. Előnye a dobogó kímélése, a zajártalom csökkenése, az esztétikum stb. Megfiatalodott a súlyemelés élmezőnye is. A század elején az érett korú férfiak sportja volt a súlyemelés (25–35 év), úgy vélték, hogy a nehéz súlyok emelése ártalmas a fiatalok szervezetére. Az 1950-es évektől a fiatalabb korúak képzésével is foglalkozni kezdtek. A tudományosan alátámasztott módszerekkel, orvosi ellenőrzés mellett végzett fiatalkorú képzés eredménye alaposan rácáfolt arra a szemléletre, hogy a súlyemelés a fiatalok szervezetére károsan hat. A fiatalok képzésében előttünk járó országok az eredményesség területén rendre megelőznek bennünket. A sportági felkészítés a rögtönzésről folyamatosan áttért a tervszerűségre.
Nők és a súlyemelés[szerkesztés]
A társadalmi fejlődés, a nők önállóságra való törekvése, a sportágakban vállalt úttörő szerepük hatására, az eddig jobbára férfiak (fiúk) által űzött sportágakban is egyre többen, egyre kiválóbb eredményekkel hívják fel magukra, sportágukra a figyelmet, A súlyemelés technikai eszköztárát a felkészülési időszakban – erő és állóképesség – szinte minden sportoló nő használta. A diszkoszvető, súlylökő nőknek alapeszköztárához tartozik a súlyzók alkalmazása. Eleinte egy-egy bátor hölgy kezdett súlyt emelni, a sportvezetők igyekeztek lehetőséget teremteni a folyamatos megmérettetésre, ami oda vezetett, hogy a nemzeti bajnokságokon túl különböző korosztályos, világ- és Európa-bajnokságokon mutathatják meg képességeiket. 1987-ben írták ki az első női országos bajnokságot egy súlycsoportban. Az első bajnok Takács Mária volt, akinek nevéhez 12 Európa-bajnoki győzelem fűződik. A magyar nők a kilencvenes években a másodikok voltak Európában.
Sydney adott otthont a XXVII., 2000. évi nyári olimpiai játékoknak, ahol a női súlyemelés bekerült a hivatalos programba. Márkus Erzsébet (69 kg) ezüstérmes lett, Likerecz Gyöngyi (75 kg) az ötödik helyen végzett. Likerecz a 2001-es világbajnokságon elsőként a magyarok közül mindhárom számban – szakítás, lökés, összetett – aranyérmet szerzett. 3 évvel később Athénban a 2004. évi nyári olimpiai játékokon Krutzler Eszter (69 kg) szintén ezüstérmet nyert.
Földi Imre (1972, München) és Baczakó Péter (1980, Moszkva),
1962 – Veres Győző (középsúly)
1963 – Veres Győző (középsúly)
1965 – Földi Imre (légsúly)
1966 – Tóth Géza (félnehézsúly)
1968 – Földi Imre (légsúly)
1969 – Bakos Károly (középsúly, lökés)
1970 – Földi Imre (légsúly)
1971 – Földi Imre (légsúly)
1973 – Szűcs Lajos (lepkesúly)
1978 – Lénárt István (pehelysúly, szakítás)
1980 – Baczakó Péter (félnehézsúly)
1985 – Szanyi Andor (100 kg)
1987 – Barsi László (82,5 kg)
1995 – Takács Erika (+83 kg)
2001 – Likerecz Gyöngyi (75 kg)
1965 - Ecser Károly (nehézsúly)
1969 - Bakos Károly (középsúly)
1970 - Bagócs János (könnyűsúly)
1973 - Szűcs Lajos (lepkesúly)
1978 - Stark András váltósúly, szakítás
1989 - Földi Csilla (44kg)
1989 - Takács Mária (67,5kg)
1990 - Földi Csilla (44kg)
1990 - Takács Mária (75kg)
1991 - Földi Csilla (44kg)
1992 - Földi Csilla (44kg)
1993 - Földi Csilla (44kg)
1994 - Takács Mária (76kg)
1996 - Takács Mária (76kg)
1998 - Márkus Erzsébet (69kg)
1998 - Takács Mária (75kg)
1990 - Földi Csilla (44kg)
1997 - Stark Tibor (+108 kg)
2001 - Likerecz Gyöngyi (75kg)
1976-ban Montréalban a Nemzetközi Súlyemelő Szövetség főtitkárává Aján Tamást választották meg (titkár: Duska Emil), így a sportágat irányító központi iroda Budapestre került. A főtitkári pozíciót 1980-ban Moszkvában további négy évre megerősítették. Dr. Bártfai Ede a nemzetközi orvosbizottság tagja. Aján Tamást 2000 decemberében, Athénban elnökké választották.
Hanzlik János – 1981. Súlyemelés Tanárképző Főiskola – Középfokú tanfolyami jegyzet
A magyar sport 40 éve - OTSF és a Sportpropaganda Vállalat kiadványa ISBN 963 7543 1 04
A magyar sport enciklopédiája – 2002. Kossuth Kiadó ISBN 963 09 42828
Magyar nagylexikon Sel-Szö – 2003. Magyar Nagylexikon Kiadó ISBN 963-9257-15-X
Súlyemelés a Nemzeti Sport oldalán
Széles hátizom és trapézizom
döntött törzsű evezés (ö)
húzódzkodás alsó fogással (ö)
kézállásban végzett karhajlítás (ö)
mellből nyomás állva (ö)
döntött törzsű oldalemelés (i)
húzódzkodás alsó fogással (ö)
fordított fogású fekvőtámasz (ö)
Tricepsz (felkar hátsó része)
szűk fogású fekvenyomás (ö)
Hasizom, ferde hasizom (has)
Combhajlító izmok (hátsó comb)
(ö) – összetett gyakorlat  ·  (i) – izolációs gyakorlat
Sportportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Súlyemelés&oldid=22905544”
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2020. július 30., 21:26
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.