hu en hu hu hbs_lat hu en hu hu hu hu hu hu ru hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu
Horváth Bianka Rómáról a Vasárnapban | Bázis
Magyar Irodalmi és Művészeti Egyesület Szlovákiában
Horváth Bianka római élményeiről a Vasárnapban írt:
“Valahogy így mondanám – Rómába gyógyulni megyek. Megtalálni az utat, elengedni az elengedhetőt – és csak úgy létezni. Mert létezni jó. Nem mindig kifizetődő, de jó. Róma messzire nyúló hagyatéka, már-már zavarba ejtő hatással van az életemre.
Az ókor két legműveltebb államáról, Görögországról és Rómáról beszélve gyakran észre sem vesszük, hogy míg az előbbi – a szó eredeti értelménél fogva – egy országnak a szerteágazó története; a másik ellenben már egy város fejlődését taglalja, s bár ez a város egy nép hazája, sőt egy folyamatosan előre nyomuló, büszkeségét soha el nem felejtő birodalom központja, magában véve mégiscsak kis(ebb) terület.
Mind ismerjük azonban. Ha a testünkkel, lelkünkkel nem is, gondolatainkban ott motoszkálnak azok a szállóigék, amelyek így vagy úgy, de tanúbizonyságát adják mindannak a csodának, amit az ember itt tapasztalhat. Minden út Rómába vezet – vezet hát az én utam is a tavasz első, még bóbiskoló napjain. Nem vagyok jól, a fejem felett átzúgó hírek, a folyamatos szorongás, hogy kezelni vágyom a kezelhetetlent, kibillenti az egyensúlyomat. Róma majd összerak. „Vezetik a végzetek az akarót, és a nem akarót vonszolják” – mondotta Néró császár nevelője is, és ez érdekel most engem. Újra. Az irány. A lényeg. Az örök törvény.
Aeneas mondája lett Róma nagy történeti legendája. Romulus és Remus mítosza. A (!) legenda, amelyet a rómaiak sokkal később, a polgárháborúk iszonyatai között is gyakran emlegettek, hogy a birodalom épülő falait voltaképp testvérgyilkosság szennyezte be. És ezért szerettem bele én ebbe a városba. Na nem a testvérgyilkosság miatt. Sokkal inkább abba a hihetetlen misztikába csomagolt erőbe estem orral előre, ami ezt a várost összefogja. Míg Athén (tavaly e városkáról is írtunk) kedves szelídségévél és bájával varázsol el, addig Róma elszántsága és vad ereje összetart. Valahogy így mondanám – Rómába gyógyulni megyek. Megtalálni az utat, elengedni az elengedhetőt – és csak úgy létezni. Mert létezni jó. Nem mindig kifizetődő, de jó. Róma messzire nyúló hagyatéka, már-már zavarba ejtő hatással van az életemre.”
Horváth Bianka írása teljes terjedelemben a nyomtatott Vasárnap 2022/13. számában, illetve a Vasárnap honlapján olvasható.
Kategóriák: Tőlünk | Címkék: Horváth Bianka
← Gyurász Marianna Már nem a mi völgyünk című első kötete megjelent!
L. Varga Péter Stephen King-tanulmánya a Prae-ben →
Nagy Hajnal Csilla könyvét Margó-díjra jelölték!
N. Tóth Anikóval Kuklis Katalin beszélget a II. Bázis Fesztiválról a Pátria Rádióban
II. Bázis Fesztivál – program
Rebeka Pap a könyvfesztivál Irena Brežná-beszélgetéséről a Prae-n
Szávai Dorottya – Min dolgozol a héten?
Deczki Sarolta és Orcsik Roland a könyvfesztivál szlovák díszvendégségéről Proics Lillának a Magyar Narancsban
György Norberttel Németh Zoltán beszélgetett az Irodalmi Szemlében
Szávai Dorottya – Min dolgozol a héten?
Paszmár Líviával Németh Zoltán beszélgetett az Irodalmi Szemlében
Magyar Irodalmi és Művészeti Egyesület Szlovákiában