hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu tr hu hu hu en hu es hu es hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ru hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr hu fr de hu hu en de de hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu he hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Molnár Gál Péter – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. január 16. 2 változtatás vár ellenőrzésre.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
2011. július 27. (75 évesen)
Színház- és Filmművészeti Főiskola (-1961)
A Wikimédia Commons tartalmaz Molnár Gál Péter témájú médiaállományokat.
Molnár Gál Péter (MGP) (Budapest, 1936. július 11. – Budapest, 2011. július 27.[1]) színikritikus, újságíró, dramaturg, színháztörténész. Felesége Ronyecz Mária színésznő.[2]
A Nemzeti Színházban nőtt fel, a Blaha Lujza téren: édesanyja Major Tamás titkárnője volt. 1961-ben szerzett diplomát a Színművészeti Főiskolán, majd a Petőfi Színház dramaturgja lett. 1961 és 1978 között a Népszabadság munkatársa volt (Koltai Tamás szerint csak legenda, hogy kulturális rovatvezető lett volna).[3] 1963-ban az állambiztonság zsarolással beszervezte, 15 éven át írt jelentéseket.
1978-ban a ferihegyi repülőtéren megtalálták nála egy kicsempészni akart ellenzéki írás mikrofilmjét, ezért eltávolították munkahelyéről, a Népszabadságtól, ügynöki tevékenységének is vége szakadt.[4] 1978-tól 1980. augusztus 31-ig tudományos főmunkatársként dolgozott a Magyar Színházi Intézetben. Ezután ismét dramaturg volt: 1980–81-ben a Pécsi Nemzeti, 1981–82-ben a Békés Megyei Jókai Színház, 1982–83-ban a Veszprémi Petőfi Színházban. 1983-tól 1989-ig a Mozgó Képek, majd a Népszabadság főmunkatársa volt.
Több tanulmánykötete jelent meg, amelyekben a magyar színházművészet helyzetét, problémáit, egyes színházművészek pályáját elemezte. Miután 2004-ben ügynökmúltja miatt ismét eltávolították a „papír” Népszabadságtól, a Színház.hu portálon folytatta periodikáját. 2006-tól már más médiumokba is írt kritikákat, recenziókat, 2009-től haláláig újra publikált a Népszabadságban is.[5]
A Magyar Televízióban készült színészportrék (Mestersége színész) riportereként beszélgetett többek között Dajka Margittal,[6] Tolnay Klárival,[7] Turay Idával[8] és Őze Lajossal.
Ellentmondásos lényét, tudását, kritikusi pályáját nekrológírói így jellemezték:
„Írt egy tucatnyi könyvet, de fő műve alighanem ez: a Népszabadságban hétről hétre megjelenő színi kritika folyam, amely nélkül a magyar színháztörténet elmúlt fél százada nem lesz rekonstruálható. Iskolát teremtő különleges stílusa, roppant eredeti írásművészete, kegyetlen humora sem fedte, feledtette el azt, amit ellenségei sem vontak kétségbe: hallatlan tudású, nyugodtan mondhatjuk, tudós ember volt. Nem is engedték tanítani a főiskolán, soha.” (Bächer Iván)[11]
„Színházi kritikáit azok is olvasták, akik letagadták. Mert halálra sértett, pályáról eltanácsolt, egész életre sebzett. Sokan, akik túlélték, a barátai lettek, életének utolsó éveiben partnerek a hosszúra nyúlt telefonbeszélgetéseihez. A képességesek MGP szitkait is boldogan számon tartották. Csak a bagatell színházi darabbérmunkások hullámoztak a dühtől, és kéjesen lihegtek, amikor MGP coming outra kényszerült. Aki veszi magának a fáradságot, és beleolvas ügynöki jelentéseibe, láthatja, hogy megjelenhető színikritikákkal, színházjobbító kisesszékkel nevelte a tartótisztjét. Igen, mindenkinek jobb lett volna, ha nem így történik, de az élő szerkesztőségből, a papírról néhány online-ra száműzni, majd negyven évvel az események után megjelenési bojkottal sújtani nagyobb bűn volt, mint amit évtizedeken át hurcolt. Azoknak a bűne, akik elfelejtették észrevenni, hogy a valaha volt legfelkészültebb, leghitelesebb, legmegbízhatóbb és legtehetségesebb színházi írónk kezéből rúgják ki a klaviatúrát. Az igazság, a feddhetetlenség, a tiszta erkölcs és a becsület nevében. Ne legyenek rá büszkék.” (Sándor Erzsi)[12]
Molnár Gál a korhoz képest nyíltan vállalta homoszexualitását és férfiakkal való kapcsolatait. Ügynökként is úgy szervezték be 1963-ben, hogy egy találka után megzsarolták: bűncselekményt követett el. Valójában ebben az időpontban a homoszexualis kapcsolatok már nem számítottak bűnténynek Magyarországon.[18] Ennek ellenére szerelemből vette feleségül Ronyecz Mária színésznőt. Később ugyan elváltak, de amikor kiderült Ronyecz rákbetegsége, Molnár Gál újból feleségül vette és 1989-es haláláig ápolta.[19] Ronyecz halála után saját 2011-es haláláig Sebesi István volt az élettársa; ő lett a jogörököse is.[20]
Honthy Hanna és kora; Egyetemi Nyomda, Bp., 1967 (Százezrek színháza, 3.)
Olvasópróba. Színészportrék; Szépirodalmi, Bp., 1968
Rendelkezőpróba. Major Tamás, Marton Endre, Várkonyi Zoltán műhelyében; Szépirodalmi, Bp., 1972 (Műhely)
Törőcsik Mari; Magyar Filmtudományi Intézet és Filmarchívum–Népművelési és Propaganda Intézet, Bp., 1975 (Filmbarátok kiskönyvtára)
Izgága színház; Szépirodalmi, Bp., 1974
Színházi holmi; Kozmosz Könyvek, Bp., 1976
Emlékpróba; Szépirodalmi, Bp., 1977
Helyünk a deszkákon. Gellért Endre színházi írásai; szerk. Molnár Gál Péter; NPI, Bp., 1982 (Szkénetéka)
A Latabárok. Egy színészdinasztia a magyar színháztörténetben; Népművelési és Propaganda Intézet, Bp., 1983 (Szkénetéka)
Molnár Gál Péter–Sándor Pál: Csak egy mozi. Technikai forgatókönyv; Hunnia, Bp., 1984
A Páger-ügy; Pallas Lap- és Könyvkiadó Vállalat, Bp., 1988
Latinovits; Szabad Tér, Bp., 1990
Molnár Ferenc: Pesti napló; vál., utószó Molnár Gál Péter; Nyilvánosság Klub–Századvég, Bp., 1993 (Ars scribendi)
Hogyan csináljunk rossz színházat?; Budapest : Századvég, Bp., 1994
B. I.–M. G. P. [Bächer Iván–Molnár Gál Péter]: Helyek; Göncöl, Bp., 1998
Eck Imre és a Pécsi Balett; Jelenkor, Pécs, 2000 (Teatrum mundi)
A pesti mulatók. Előszó egy színháztörténethez; Helikon, Bp., 2001
Bächer Iván–Molnár Gál Péter: Helyek; Göncöl, Bp., 2005
Latinovits; Budapest-Print, Bp., 2005
Zenthe Ferenc; Duna, Bp., 2006
Molnár Gál Péter–Markos Zoltán: A pesti kabaré. 40 éves a Mikroszkóp Színpad; Kossuth, Bp., 2007
Coming out; Magvető, Bp., 2020 (Tények és tanúk)
A névtelen vár (1981)
Fogadó az "Örök világossághoz" (1982)
Csak egy mozi (1985)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4
Molnár Gál Péter az IMDb honlapján
↑ Elhunyt Molnár Gál Péter
↑ Bächer Iván: MGP, Népszabadság Online, 2011. július 27. – 2011. július 28.
↑ a b http://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:AhDszvUhuJ4J:esdev.pirin.hu/print.php%3Fnid%3D29240+coming+out+MGP&cd=21&hl=hu&ct=clnk&gl=hu&lr=lang_hu
↑ MGP: Három brit nővér[halott link], Népszabadság Online, 2009. március 27.
↑ Archivált másolat. [2012. május 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. május 23.)
↑ Ablonczy László: Régimódi színháztörténet. Hitel, 2012. febr. (XXV. / 2.)
↑ http://www.hitelfolyoirat.hu/dl/pdf/20120305-26397.pdf Archiválva 2013. július 31-i dátummal a Wayback Machine-ben Ablonczy Cipollája, helyes volt.
↑ Archivált másolat. [2013. január 13-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. május 13.)
↑ Archivált másolat. (Hozzáférés: 2012. május 14.)
↑ Homoszexualitásával zsarolták Molnár Gál Pétert, Index, 2005. április 20.
↑ Melegségével zsarolták, besúgó lett, végül megírta a történetét. Index, 2020. május 22.
↑ Balek a horgon. 168ora.hu, 2020. május 22.
↑ Az a lényeg, hogy az írásait olvassák. szinhaz.org, 2019. február 23.
Írásai a Színház.hu portálon
A szólás szabadsága. Molnár Gál Péterrel Friderikusz Sándor beszélget Archiválva 2013. július 31-i dátummal a Wayback Machine-ben MTV Archívum, 2004. december 12.
Spiró György: a Luzsnyánszky-dossziéról (könyvkritika), Élet és Irodalom, XLIX. évfolyam 1. szám, 2005. január 7.
Gervai András: Egy besúgó tanulóévei, Élet és Irodalom, LIII. évfolyam 14. szám, 2009. április 3.
Ki tudja, kikben fogunk még csalódni, Hetek, 2004. november 26.
Sándor Erzsi: Talán MGP Mozgó Világ online, 2011. szeptember
Koltai Tamás: A követhetetlen kritikus. MGP halálára Élet és Irodalom, LV. évfolyam 31. szám, 2011. augusztus 5.
MGP (1936-2011). Spiró György Molnár Gál Pétertől búcsúzik SZÍNHÁZonline 2011. szeptember
A rivaldafény árnyékában. A "vágatlan" Luzsnyánszky dosszié; szerk. Fonyódi Péter; Magyar a Magyarért Alapítvány, Bp., 2004
Sablon:A Színház- és Filmművészeti Főiskola 1961-ben oklevelet szerzett hallgatói
A Színház- és Filmművészeti Főiskola 1961-ben oklevelet szerzett hallgatói
Bürös Gyöngyi ·  Fonyó István ·  Győry Emil ·  Mécs Károly ·  Pap Éva ·  Szokolay Ottó ·  Tiboldi Mária ·  Varga Tibor ·  Verebély Iván
Osztályvezető tanár: Simon Zsuzsa
Budai István ·  Linka György ·  Majczen Mária ·  Mészöly Júlia · Petényi Ilona ·  Sólyom Ildikó ·  Szilágyi István ·  Szilárd Sándor ·  Sztankay István ·  Tímár Éva ·  Tóth Miklós
Osztályvezető tanár: Pártos Géza
Angyal Mária ·  Bencze Zsuzsa ·  Léner Péter ·  Lengyel György ·  Molnár Gál Péter ·  Pós Sándor ·  Szilágyi Sándor
Osztályvezető tanár: Marton Endre
Abonyi Antal ·  Énev Sztoján ·  Kenyeres Gábor ·  Lakatos Iván ·  Lőrincz József ·  Lugossy László ·  Molnár Miklós ·  Vámos Tamás ·  Zöldi István ·  Zsombolyai János
Osztályvezető tanár: Illés György
Évfolyamok · 1959 · 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 · 1970 ·
ISNI: 0000 0000 7835 2939
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Molnár_Gál_Péter&oldid=24590077”
Minden szócikk halott külső hivatkozásokkal
Szócikkek halott külső hivatkozásokkal 2018 novemberéből
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. január 16., 21:47
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.