hu hu hu hu hu kn hu hu hu hu en nl fi en hu hu ms hu hu hu ca en es hu hu de it fr hu hu hu en cs de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sv fr hu bo ceb ceb bo en en bo ceb ceb zh ro hu zh fi hu bo sv sv zh jbo jbo bo en gd bo pt pt bo hbs_lat hbs_lat bo ceb ceb bo ceb ceb bo jbo jbo sv en ro id it it bo sw pt bo en ms bo sl sl bo de nds bo sw fi bo de de bo eo eo bo en ceb bo ceb pl bo it it hu en id ceb it ca hu pl hu bo en id nl vi id tr sv it ta is ceb ru en fr fr cs bo en it id zh it bo en pt bo ja fr bo de de bo ru ca bo zh eo en ru ca ja zh en id zh hu da en fr hu hu hu hu hu hu hu hu bo bo bo bo bo bo ru hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu fr ja es tl en en mg en fr de en de en sl en nds ru de es en fr ja en en sv en it pt hu ja uk es tl en hu mg en fr de en de en en en ms ru de en en fr en de en sv en it pt hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu el ja uk es tl fr en mg en fr de en de en sl en pl nds ru ar es en fr ja en en en sv en it pt pt sv de hu ja uk es tl en hu mg en fr de en de en en en cs ms ru en en en fr en de en en sv en it pt pt sv de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu id hu ja hu ja hu hu hu hu sk hu hu sv hu fi hu hu hu hu hu hu fr hu hu hu hu diq hu en hu hu hu hu hbs_lat hbs_lat hu hu hu de en en hu pl hu hu tr en ast hu pl en hu hu hu es cs pl hu hu hu hu hu en hu hu en en sl hu en hu ms hu hu hu hu cs hu cs en ceb hu hu hu af hu en ko pt id en en hu hu hu tr eo de fr en hu hu ms hu hu hu hu hu hu de hu hu jbo en hu tl en hu cs war hu nl de hu hu hu hu ceb cy hu en ru hu hu en en hu hbs_lat hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu bo hu hu hu bo pl sv bo hu hu bo hbs_lat en bo gd ceb bo en hu bo pl pl bo hu hu bo ceb hu bo hu hu hu en hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu hu en hu hu hu en cs de hu hu hu nb hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Wikipédia:Tibeti nevek átírása – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ezen az oldalon a Wikipédia egyik irányelvét olvashatod. Az itt leírtak minden szerkesztő számára követendőek, de fontosabb a józan ész, mint a szabály betűje, és előfordulhatnak indokolt kivételek is. Ha módosítani szeretnél rajta, kérd ki mások véleményét a vitalapján vagy a Kocsmafal megfelelő szekciójában!
2.2 Önálló magánhangzók és azok diakritikus jelölése
5 Egyszerűsített fonetikus átírási szabályok
5.2 A fonetikus átírási rendszer
6 A THDL és a magyaros fonetikus átírás általános szabályai
A tibeti nevek (és közszavak) átírására a magyar Wikipédiában – a helyesírási irányelvnek megfelelően és a keleti nyelvekre vonatkozó akadémiai helyesírással összhangban (illetve az OH. ajánlásai alapján) – a magyaros átírást használjuk.
A tibeti szavak fonetikus átírására és transzliterációjára elég sok, többé-kevésbé jól működő rendszer létezik már nemzetközi szinten; a kettő közül a problematikusabb természetesen a fonetikai átírási rendszer létrehozása. A szakkönyv jellegű tanulmányokban és fordításokban általában angolos (Wylie-féle) transzliterációt alkalmaznak, s csak ritkán használják a kiejtésnek megfelelő szóalakot.
A THDL Simplified Phonetic Transcription of Standard Tibetan (THDL),[1] a Keleti nevek magyar helyesírása (141–164. o.) és a Terjék József: Tibeti-magyar szótár függelékében található összefoglalás alapján dolgoztuk ki ezt az átírási rendszert.
népszerűsítő: mivel csak a magyar helyesírás szerinti betűket használja
fonematikus: az átírt nyelvek fonemáit próbáljuk megfeleltetni a hangzást tekintve legmegfelelőbb magyar fonémáknak;
a magyar gyakorlatban már meghonosodott nevek hagyományos formáját megtartjuk akkor is, ha ezek nem felelnek meg az átírási gyakorlatnak, pl. a láma szó írása helyesen lama lenne, de a meghonosodott írásmód tekintetében a Keleti nevek magyar helyesírása és az OH. művek példaanyaga és a szójegyzéke a mérvadó;
Az OM MANI PADME HUM mantra tibeti betűkkel. Pirossal a magánhangzók, kékkel az aláírt betűk. 1.) Nazális hangzó, anuszvára (m) 2.) Acsung, (kis "a"), segédjel 3.) Aláírt "M"
A fonetikus ejtés rendszerének megértéséhez ismerni kell a tibeti írást, a tibeti szótag elemeit, a betűket és azok egymáshoz viszonyított elhelyezkedését (pl. elé- és mögé írt, fölé- vagy aláírt).
A tibeti a szótagokat a fej mellett lévő pontokkal választja el (cheg, Wylie: tsheg), a szóhatárokat nem jelöli, a tagmondatokat, mondatokat és a nagyobb értelmi egységeket egy vagy két függőleges vonallal jelzi.
A nagybetűket nem ismeri, tehát nem világos első ránézésre, hogy hol kezdődik a mondat, vagy mi tulajdonnév.
Az írás balról jobbra halad;
Önálló magánhangzók és azok diakritikus jelölése[szerkesztés]
Az ’a’-nak két különböző írott formája is van:
A másik ’a’ az acshen (nagy ’a’), ami önállóan az ’a’ hang jelölésére, valamint a mantrákban alapbetűként a magánhangzók megtartására szolgál, aminek a fonetikai értéke ilyenkor szintén nulla – akárcsak az OM magszótag esetében, ahol középen egy nagy ’a’ van, fölötte van az ejtett O, majd azon egy pont félholddal (ami nem a tibeti írásrendszer része, hanem a szanszkrit anuszvára, azaz a nazális 'm' tibeti kölcsönzése).
A 'gremsz-szdon a.m. "bemutatás", v. "kiállítás" kétszótagú tibeti szó írásképe. Kiejtése:dremtön
A tibeti nyelv alapszókincse egy szótagú szavakból áll. A mégis előforduló több szótagú szavak ragozott, illetve összetett szavak. Az írás szigorúan kötött szótagszerkezetű: a leírt szó magva a szótagképző magánhangzó (radikális), az ez elé írt, fölé írt (preradikálisok), alá írt (posztradikális), mögé írt (finális), és az mögé írt (posztfinális) karakterek alkotják a szó írásképét. A leghosszabb tibeti szó tehát hét karakterből állhat. [5] Egy szóban egy magánhangzó van, ami előtt és után állhat (de nem kötelezően) bizonyos számú mássalhangzó, de egy szótag magánhangzóval együtt maximum 7 betűből állhat, melyek között egy – aminek jelentős szerepe van a kiejtésben – az alapbetű. Az alapbetűhöz viszonyítva állapítjuk meg a többi betűnek a pozícióját, és ennek megfelelően mondjuk róla, hogy eléírt, föléírt, aláírt, mögéírt és még-mögéírt. A fenti pozíciókat csak egy betű töltheti ki, kivéve a ligatúrához szorosan kapcsolódó aláírt ’v’ (nem túl gyakori, de például a grva-pa –’szerzetes’ szóban, ahol mint látjuk, a g alapbetűt két mássalhangzó követi).
Egy maximális karakterhosszúságú, az archaikus tibeti nyelvjárásokra jellemző mássalhangzó-torlódásos szó példáján:
Íráskép: བསྒྱབས = bszgrubsz („teljesítette”).
Nem jelenhet meg bármelyik betű bármelyik pozícióban, adott helyen csak bizonyos mássalhangzók állhatnak. A létező pozíciók nem mindig vannak kitöltve, ilyenkor a tibeti szóban lehetséges betűkombinációk alapján kikövetkeztethető, hogy melyik az alapbetű. Az alapbetű többnyire a magánhangzó előtt áll a latinbetűs átírásban, közéjük csak az aláírtak állhatnak.
Alapbetű lehet: Bármelyik 30 mássalhangzó
Eléírtak lehetnek: ག,ད,བ,མ,འ (ga, da, ba, ma, acshung)
Föléírtak lehetnek: ར, ལ, ས (ra, la, sza)
Aláírtak lehetnek: ཡ, ར, ལ, ཝ (ja, ra, la, va)
Mögéírtak lehetnek. ག,ང,ད,ན,བ,མ,འ,ར,ལ,ས (ga, nga, da, na, ba, ma, acshung, ra, la, sza)
Még mőgéírtak lehetnek: ས, ད[6] (sza, [da])
A legelterjedtebb nemzetközi tibeti átírási rendszer a Wylie-féle_transzliterációs rendszer, az angol szövegek többségében ezt alkalmazzák, de persze találkozhatunk franciás vagy más átírásokkal is. Az összetartozó szótagokat a szövegek kritikai feldolgozásában kötőjelekkel kapcsolják össze, de gyakran a szöveg központozása teljesen megfelel az eredeti tibetinek, azaz nincs kötőjelezés és nem teszünk ki mondatjeleket. A magyarul megjelenő népszerű tibeti buddhista könyvekben szereplő átírások eseteiben helyesebb lenne a kötőjel nélküli változatot használni, mert a kötőjelezés pontos nyelvtudást igényel, amíg a másik csak szimpla másolás. (Az alábbi táblázatban félkövérrel vannak jelölve azok a betűk, amelyek eltérnek a Wylie-féle angol és a magyar fonetikus átírásban.)
A fonetikus átírás során ez a táblázat bizonyos tekintetben egyszerűsödik (a hehezetesek többségének esetében), másokban pedig bonyolódik (a magánhangzók esetében, mivel bejönnek az umlautok és ékezetes magánhangzók).
Egyszerűsített fonetikus átírási szabályok[szerkesztés]
Az itt bemutatott magyarosított tibeti fonetikus átírási rendszer nem teljesen illeszkedik a magyar hangállomány nagyobb lehetőségeihez, tehát a magyarok nyelvi adottságainak szempontjából nézve némileg tökéletlen. Viszont szem előtt kell tartani, hogy a tibeti buddhizmussal elsősorban az angol közvetítőnyelven keresztül ismerkedünk, ahol már kialakult és régóta használatban lévő fonetikai átírási formák léteznek. Szinte mindig ezekkel találkozunk, ezért a tibetivel csak közvetett módon vagyunk kapcsolatban, a feladatot az angol dekódolása jelenti.
A kódolási sor első láncszeme az, ahogyan a tibetiből létrehozták az angol THDL rendszert - ezzel szintén érdemes megismerkedni, ha véletlenül az eredeti szöveggel találkoznánk. Ugyanis az egységesség miatt ekkor is az angol alapján létrejött magyaros átírást kell használni. A tibeti angolos-magyaros fonetikai átírásának kritériumai:
A kiejtés alapja a standard, lhászai nyelvjárás.
A cél a könnyű használhatóság és egyértelműség.
A magyar rendszer a THDL-t követi, ezért bemutatása azzal párhuzamos.
A THDL rendszerben megadott hangkapcsolódásokból született jelek számát (a fonetikai kódok számát), vagyis az általa felállított hangtani törvényszerűségeket nem növeljük. Ennek oka az egyszerűségre törekvés, valamint az, hogy úgyis az angolt kell alapul vennünk az esetek többségében.
A diakritikus jelek használatának kerülése (pl.ā, ś, ŗ)
Mivel szótagírásról van szó, egy szót több szótag is alkothat. Az egybe és különírásukban az értelemszerűség elvét követjük.
A közszók, a tulajdon- és földrajzi nevek helyesírását (kötőjelezését pl.) a magyar helyesírási szabályok szerint kell megszabni, s a tibeti szavak mondatbeli funkciójának jelzését (ragok, képzők használata) szintúgy.
A fonetikus átírási rendszer[szerkesztés]
Alább a THDL szabályait vettük alapul, melyek teljesen megegyeznek a magyarba adoptáltakéval. Az angol mellett a zárójelekben a magyar kiejtés és betűhasználat áll, melyek viszonya – ha nincs kiemelve – megegyezik a fenti táblázatban bemutatottal: k (k), kh (kh), g (g), ng (ng), ch (cs), ch (cs), j (dzs),ny (ny), t (t), d (d), n (n), p (p), b (b), m (m), ts (c), dz (dz), w (v), zh (zs), z (z), a=’ (a), y (j), r (r), l (l), sh (s), s (sz), h (h), a (a), i (i), u (u), e (e), o (o) + magánhangzók: é (é), ö (ö), ü (ü).
Az é-n kívül ne használjunk hosszú magánhangzókat, mert megjelenésüket szabályhoz nem tudjuk kötni. Tehát nem túl szerencsés a láma, Lhásza írásmód, viszont sajnálatos módon ezek már viszonylag mélyen beépültek a köztudatba. Ezekben elég sok a következetlenség, hiszen az eddigi magyaros átírással: bla ma → láma, viszont bla brang → Labrang és nem Lábrang. A modern lhászai tibeti hangkészletének nemzetközi fonetikai átírása szerint is minden bizonnyal egy sereg különböző képzéshelyű reprezentációja van az a-nak a környezettől függően: [a][æ][ə] [e] stb., viszont ha nem jelöljük mindet (a megfelelő szabályok ismertetése mellett), akkor nem javasolt egyiknek sem a különösebb preferálása (á) sem. Ugyanez vonatkozik a többi hosszú magánhangzóra (talán az é kivételével).
A konzisztencia érdekében ügyelni kell arra, hogy ne azt írjuk le, amit a magyar fülünkkel hallunk, hanem azt, amit a tibeti írásképből az alábbi szabályok alapján megállapítunk. Például rinpocse helyett ne írjunk „Rimpócse”-t, mert az eredeti tibeti: rin-po-che.
A THDL és a magyaros fonetikus átírás általános szabályai[szerkesztés]
A betűk ejtése (Ø=nem ejtett):
ejtett,módosítható, a zöngés zárhangok
hehezetessé válnak, ha nincs elé/föléírt
ha igen, akkor zöngétlenednek
A zs, z,(ཞ,ཟ) minden esetben zöngétlenedik:→s, sz
A ཡ ('j') és ར ('r') aláírtak
az alapbetűvel összeolvadnak pl.:
ཀ +ཡ→ཀྱ, és ཀ +ར→ ཀྲ
módosítható ད, ཀ nem ejtett
ན,ལ ejtett mögéírtak által
e→é, i→í, o→ö, u→ü
d, sz, ’ → Ø
Az alábbi mögéírtak ejtendők: g, ng, m, b, n, r, l. Az élőbeszédben általában az r és l szuffixumok eltűnnek, de megnyújták az előttük álló magánhangzót. A THDL-ben – és így a magyaros átírásban is – azonban ezek megmaradnak, mert az artikulált ejtés során hallhatóak.
Minden kiejtetlen betű jelöletlen a szótagban. Ez vonatkozik a föléírt r, l , sz, az eléírt g, d, b, m és ’, a mögéírt d, ’ és sz, valamint a még-mögéírt sz és d hangokra. Ezek elhagyása azonban nyomot hagy a magánhangzó és az alapbetű ejtésén.
A fonetikus átírásban nincsenek hehezetesek a kh kivételével (a wylie ch/c→ch(cs), th/t→t(t), ph/p→p(p), tsh/ts→ts(c)).
Az eléírtaknak és az aláírtaknak az alapbetűvel való bizonyos kombinációi, valamint a mögéírtak hatással lehetnek a tibeti szó ejtésére. Az alábbiakban ezen hatások kiváltódásának 17 szabálya található, melyeket következetesen használni is kell.
1. A betű szerinti átírásban 'c'-vel jelölt mássalhanzó 'cs'-nek írandó át.
Gcig pa > csikpa
Rin chen > Rincsen
Nag chu > Nakcsu
2. Az átírásban szereplő 'th', 'ph', 'ch' a kiejtésnél elveszti hehezetes jellegét: 't', 'p', 'c'.
’phag pa > pakpa
gszer thang > Szertang
khang chan > Khangcen
3. Ha 'o','u', magánhangzót 'd', 'n', 'l' vagy 'sz' követ, akkor az o>ö, u>ü-vé változik. (Megjegyzés: mögéírt l, n: ejtendő; d, s (sz): eltűnik, de hatással van a magánhangzóra)
bka’ brgjud > Kagyü
bszod namsz > Sönam Szönam
dusz tsod > dücö
bon po > Bönpo
4. Ha az ’a’-t 'd', 'n', 'l' vagy 'sz' követi, akkor e-nek írjuk át, azonban ha ez egy szótagzáró magánhangzó, akkor ’é’-nek írandó, akárcsak a szótagzáró ’e’ betű (ami egyébként ’e’ marad).
szde ge > Degé
dge rgan > gegen
ral pa can > Rel pa chen
Ce ring > Cering
bsztan ’dzin > Tendzin
’Dzsam dpal bjangsz > Dzsampeljang
5. A 'g' és 'b' szuffixumokból 'k' és 'p' lesz, mert ez van legközelebb a tényleges kiejtéshez.
dge legsz > Gelek Gelek
kha btagsz > khak khatak
szngagsz pa > ngakpa ngakpa
bjang chub > dzsangcsup
thub bsztan > Tupten
6. Ha egy szó zárószótagja 'ba' vagy 'bo', akkor 'va' és 'vo' formában írjuk át. Továbbá: 'ba’i' > 'vé', 'bar' > 'var'
lha sza ba > Lhaszava
jo bo > Dzsovo
dpa’ bo > pavo
’gro ba’i > drové
gszal bar > szelvar
7. A 'pj', 'phj', 'bj' alapbetűs kombinációk → 'cs', 'cs' és 'dzs'
szpjan rasz gzigsz > Csenrezig
szbjin bdag > dzsindak
8. A 'mj' alapbetűs kombinációk → 'ny'.
dmjal ba > nyelva
9. Az r aláírtak megmaradnak, de:
kr, pr, tr → tr
khr, phr, thr → tr
gr, br, dr → dr
szgrol ma > Drölma
grub thob > druptop
szprul szku > trülku
’brasz szpung > Drepung
’phrin lasz > trinlé
10. A többi ’r’-aláírtas összetételekben (mr, szr stb.) az 'r' nem ejtendő:
szrung ma > zszungma
szrog lung > zszoklung
rdzun szmra ba > zdzünmava
11. A ’l’ aláírtak ejtendők, kivéve a ’zl’ betűkapcsolat, amit ’d’-vel írunk át.
klad pa > lepa
zla ba > dava
12. Az 'l' föléírt és 'h' kapcsolata → 'lh'.
lha sza > Lhasza (Lhásza[7])
lho phjogsz > lhocsok
lhun grub > lhündrup lhündrup
13. 'd' eléírt és 'b' alapbetű kapcsolata attól függően, hogy van-e aláírt 'j' vagy 'r'.
dbjar kha > jarkha
14. Ha egy szó második szótagja acsunggal (’) kezdődik, az alábbi nazalizáció történik:
A. Egy ’n’ jelenik meg az első szótag után, miközben az első szótag szuffixuma eltűnik (ilyenkor az n előtti magánhangzót az n nem umlautosítja, csak az eltűnt szuffixum teheti ezt meg!):
bka’ ’gjur > Kandzsúr
dge ’dun > Gendün
ngos ’dzin > ngöndzin
rig ’dzin > rindzin
mkha ’gro > khandro
dkjil khor > kjilkor
B. Ha a második szótag alapbetűje 'ph' vagy 'b', az első szótag után egy 'm' jelenik meg és eltűnik az első szótag szuffixuma (utánirtja).
chosz ’phel > Csömpel
dpal ’bar > Pembar
szku ’bum > Kumbum
Ha a második szótag 'ph', 'b' alapbetűjének van 'j' vagy 'r' aláírtja, akkor az 'm' helyett 'n' kerül a szótagok közé:
dpal ’bjor > Pendzsor
rgju ’brasz > gyündré
szkjabs ’gro > kjamdro
rten ’brel > temdrel
lam ’brasz > lamdré
15. Egymástól acsunggal elválasztott két, önálló hangalakkal bíró magánhangzó átírásakor az acsungot elhagyjuk:
16. Acsunggal elválasztott két azonos magánhangzó átírásakor az acsungot elhagyjuk és a két magánhangzó összeolvad:
pa' ang > pang
17. Ha az i (nyelvtani partikula) előtt acsunggal elválasztva egy másik magánhangzó áll, akkor az első magánhangzó olyan változásokon megy át, mintha d, n, l vagy s (sz) előtt állna, azaz o, u→ö, ü; a→e
’gro ba’i > drové
rgyal bu’i > gjelbü
rin po che’i > rinpocsé (rinpocse[8])
bdag po’i > dakpö
Ide olyan szavak tartoznak, melyekre a fenti szabályok valamilyen okból kifolyólag nem vonatkoznak.
1. Ha a második szótag föléírtja 'l' vagy az eléírtja 'm', akkor nazális kötőhangok ('m','n') jelenhetnek meg:
'l' vagy ’ → n/m
dga’ ldan > Ganden
’bras ljongs > Drendzsong
a mdo > Amdo
rta mgrin > Tamdrin
Ennek az lehet az oka, hogy az első szótag mássalhangzóval szeret záródni, ezért a magánhangzóra végződő szótag (nyílt szótag) megmenti a következő szótag lekopásra ítélt elé- vagy föléírt mássalhangzóját eredeti vagy módosult hangértékben, s azt a saját szótagvégéhez csatolja. (A laterális l és nazális n felcserélődése és kölcsönös helyettesítődése nem idegen más nyelvekben sem, hiszen képzési helyük igen közel áll egymáshoz.)
2. A második szótag eléírt 'm'-je vagy föléírt 'l'-je következtében a nazalizáció mellett az előző szótag szuffixuma eltűnhet.
chab mdo > Chamdo
dpal ldan > Penden
3. Bizonyos pr phr és br kapcsolatokból az 'r' anélkül tűnik el, hogy módosította volna az alapbetűt:
’bri ru > Biru
sbra nag zhol > Banakzsöl
4. Bizonyos esetekben a második szótag r föléírtja ejtendő:
rdo rje > Dordzse
o rgjan > Orgyen
lha rje > lhardzse
A tibeti írásban csak a szótaghatárokat jelölik, a szóhatárokat nem. (Ritkán e pontokkal (cheg) két szótagot is egybekapcsolhatnak.) Az olvasónak kell eldöntenie, hogy mely szótagok alkotnak egy szót. A személynevek és terminuszok szótagkapcsolásának általános szabályai:
monoszillabikus szavak azok is maradnak az átírásban.
A kétszótagú szavakat egybeírjuk: lha sa → Lhasa (Lhásza), bsod nams → Sönam (Szönam), sngon po → ngönpo (ngönpo)
A háromszótagú szavakat is egybeírjuk: lha mo skyid → Lhamokyi (Lhamokji), dpal ldan rgyal → Pendengyel (Pendengjel). Figyelem: vigyázz arra, hogy helyesen állapítsd meg az egy szóba tartozó szótagokat: bod rang skyong ljongs → Bö rangkyongjong (Bö rangkjongdzsong), bu ston ron chen grub → Butön Rinchendrup (Butön Rincsendrup).
A négyszótagú szavakat két szóval írjuk át: bsod nams rin chen – Sönam Rinchen (Szönam Rincsen), gang byung ma byung → gangjung majung (gangdzsung madzsung).
Az általában a szót követő nyelvtani partikulákat egybeírjuk a szóval: chos kyi rnam grangs → chökyi namdrang (csökji namdrang), gtan la phab pa → tenla pappa (tenla pappa). Ha megelőzi a szót, akkor a mögötte állóval írjuk egybe: ma byas pa → majepa (madzsepa)
a tibeti szavak kiejtés szerint átírt változata a magyar mondatban úgy funkcionál, mint bármely más teljes értékű magyar szó. Ennek megfelelően ugyanolyan szerkesztési elvek és szabályok mellett szerepelhetnek nyelvtani elemekkel, mint a többi szó teszi. Például vonatkozik rá a ragok okozta esetleges magánhangzó-hosszabbodás (dalai lamánál), az –i képzős földrajzi- és tulajdonnevekre vonatkozó aktuális szabályok stb.
titulusokat kisbetűvel írunk (pacsen lama)
A köznévi utótagú földrajzi nevekben a közszót kötőjellel kapcsoljuk a főelemhez: -co (tó), -csu (folyó), -tang (fennsík), -la (hágó), -ri (hegy), -gangri (havas hegy), -tangla (hegység). Pl.: Nam-co, Kji-csu, Dri-csu, Dzsang-tang stb.
A közszói elemet le is fordíthatjuk: Nam-tó, Kji-folyó stb.
A ce (orom), sza (föld), dzong (város, falu, erőd) közszói elemeket egybeírjuk a főelemmel (Gjance).
Dzsigme Keszar Namgyal Vangcsuk
nga Bod pa jin
nga Bö pa jin (tibeti vagyok)
↑ Tibetan and Himalayan Digital Library
↑ Eredetileg nem része a tibeti írásjeleknek
↑ Nazális hangzóvá alakítja a magánhangzót
↑ A tibetológia magyar terminusának megfelelően a továbbiakban: eléírt, föléírt, alapbetű, aláírt, mögéírt, még-mögéírt
↑ A modern tibeti írásban már nem használják
↑ A KNMH meghonosodottnak tekinti
↑ KNMH alapján meghonosodott ejtés
Terjék József: Tibeti-magyar szótár. Budapest: Kőrösi Csoma Társaság. 1988. ISBN 9630188562
Terjék József: Tibeti nyelv. In Keleti nevek magyar helyesírása. Ligeti Lajos. Budapest: Akadémiai. 1980. 441–464. o. ISBN 963052080x
THL Simplified Phonetic Transcription of Standard Tibetan. thlib.org. thl, 2013
The Tibetan Language Student. The Tibetan Language Student. (Hozzáférés: 2013. március 15.)
Tibetan language (angol nyelven). Tvorba webových stránek Bloxgros. (Hozzáférés: 2013. március 6.)
Tibetan Writing Course (angol nyelven). Language Resource Center ©2007 Cornell University. (Hozzáférés: 2013. március 6.)
The Tibetan Script (angol nyelven). Scriptsource SIL INTERNATIONAL. (Hozzáférés: 2013. március 6.)
Christopher J. Fynn: The Tibetan Script (angol nyelven). (Hozzáférés: 2013. március 6.)
THL’s Online Tibetan Phonetics ConverterTibetan. thlib.org. thl, 2013
a szabályzat (AkH.) szövege · Magyar helyesírási szótár (MHSz.) · Osiris-féle Helyesírás (OH.) · az utóbbi kettő eltérései · Nagy magyar helyesírási szótár · Keleti nevek magyar helyesírása · Az újgörög nevek magyar helyesírása · A cirill betűs szláv nyelvek neveinek magyar helyesírása · A földrajzi nevek helyesírása
kiejtés · szóelemzés · hagyomány · egyszerűsítés
betűíró rendszerű · latin betűs · hangjelölő · értelemtükröző
különírás és egybeírás · elválasztás
kötőjel · nagykötőjel · pont · vessző · felkiáltójel · kérdőjel · zárójel · idézőjel · kettőspont · pontosvessző · aposztróf · három pont · egyebek
különírt összetételek · több kötőjeles összetételek · kiejtéstől eltérő írású köznevek · jövevényszavak helyesírása · kivételes átírású szavak
A Wikipédia helyesírási irányelveit lásd: Wikipédia:Helyesírás és Átírás idegen írásrendszerű nyelvekből
Írásportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Wikipédia:Tibeti_nevek_átírása&oldid=23408609”
Hivatkozás erre a változatra
A lap utolsó módosítása: 2021. január 2., 19:04
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.