hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu sl hu hu hu pt hu hbs_lat hu hu hu hu als hu hu hu my hu en hu cs hu cs en en en en en en hu pl hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en hu hu hu hu hu pt sl de hu hbs_lat hu fr en de en en ru hu hu hu hu sk hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu de hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu en ar ku ru bn ca hbs_lat de el es eu fa fi fr lt he hi hy id it ja ka kk ko ku ms nl nb nb pl pnb pt ru sd hbs_lat et hbs_lat en tr fy ur uz zh hu hu hu hu hu hu hu hu hu hu
Szulejmán omajjád kalifa – Wikipédia
A Wikipédiából, a szabad enciklopédiából
Ez a közzétett változat, ellenőrizve: 2022. május 8.
Ugrás a navigációhoz Ugrás a kereséshez
Ebben a szócikkben az arab nevek magyaros átírásban szerepelnek.
715. február 23. – 717. szeptember 22.
717. szeptember 22. (43 évesen)
I. al-Valíd omajjád kalifa
II. Jazíd omajjád kalifa
Maslamah ibn Abd al-Malik
Fatima bint Abd al-Malik
Marwan ibn Abd al-Malik
Abdallah ibn Abd al-Malik
Muhammad ibn Abd al-Malik ibn Marwan
Sa'id ibn Abd al-Malik
A Wikimédia Commons tartalmaz Szulejmán témájú médiaállományokat.
Szulejmán ibn Abd al-Malik (arab betűkkel سليمان بن عبد الملك – Sulaymān ibn ʿAbd al-Malik; 674 k. – 717. szeptember 22. vagy október 1.) volt a szunnita iszlám tizenegyedik kalifája (uralkodott 715-től haláláig), egyben a 750-ig uralkodó Omajjád-dinasztia ún. marvánida ágának negyedik tagja. Uralkodásának legnevezetesebb eseménye Konstantinápoly sikertelen ostroma.
1 Leszámolás Haddzsádzs híveivel
Szulejmán Abd al-Malik (685–705) második trónra kerülő fia volt, bátyját, I. al-Valídot (705–715) követte a trónon. Bátyja uralkodása alatt Palesztina emírje volt, és kalifaként sem költözött át ramlai rezidenciájából Damaszkuszba. Még kormányzóként alakított ki jó kapcsolatokat a kalbitákkal, és erre az időre tehető a könyörtelen iraki kormányzó, al-Haddzsádzs ibn Júszuf elleni beállítottságának kialakulása (Szulejmán mentette meg például Jazíd ibn al-Muhallabot Haddzsádzs üldözése elől, hogy Valíd elé küldte összebilincselve saját gyermekével, mire az megbocsátott.
Trónra jutva első dolga volt leszámolni a nemrég elhunyt mezopotámiai kormányzó híveivel. Szindh meghódítója, Muhammad ibn al-Kászim börtönbe került, ahol meggyilkolták. Kuszajla ibn Muszlim, Transzoxánia legyőzője, látva, hogy rá is hasonló sors vár, sikertelen lázadást szervezett, melyet véresen levertek. Irak élére Ibn al-Muhallab került.
Szulejmán rövid regnálásának kétségkívül legnagyobb horderejű eseménye a Bizánci Birodalom ellen indított hadjárat volt. Fivére, a kiváló hadvezér Maszlama ibn Abd al-Malik vezetésével indult egy komoly arab flotta Konstantinápoly ellen, remélve, hogy ki tudják használni a 695 óta dúló trónviszályt, vesztükre azonban II. Anasztasziosz gondos előkészületei, a trónra lépő III. León katonai képességei, Tervel bolgár kán segítsége és a nagyon kemény tél egy évvel az ostrom megkezdése után, 718. augusztus 15-én visszavonulásra késztette őket. Ezt már Szulejmán nem érhette meg: útban az ostrom felé hunyt el.
Szulejmán, bár leszámolt a források által igencsak ellenségesen kezelt Haddzsáddzsal, kiváló szónoki képességekkel rendelkezett, megtámadta Konstantinápolyt és igyekezett a mekkai zarándokút vízellátását biztosítani, nem tartozott a legnépszerűbb kalifák közé. Rossz megítélése leginkább kicsapongó tobzódásainak köszönhető – állítólag udvarában csak nőkről és az evés-ivásról esett szó. Nagyobb hódítással sem büszkélkedhetett, bár horászáni helytartója, az ide áthelyezett Ibn al-Muhallab harcolt a hegyvidéki Tabarisztánban, és 717-ben egy portya a Pireneusokon is átkelt.
Szulejmán különleges döntést hozott az öröklés terén. 717-ben ugyanis kijelölt utódja, Ajjúb nevű fia elhunyt, ám ő ahelyett, hogy a Konstantinápoly alatt harcoló másik fiát, otthon tartózkodó kiskorú gyermekei egyikét vagy valamelyik fivérét nevezze ki örökösül, a teológus Radzsá rábeszélésére unokatestvérét, I. Marván Abd al-Azíz nevű fiától származó unokáját, a rendkívül vallásos, Mekkában nevelkedett II. Omárt (717–720) jelölte ki örököséül.
Később két fivére, II. Jazíd (720–724) és Hisám (724–743) is elfoglalhatta a damaszkuszi trónt. Szulejmán leszármazottai sosem uralkodtak.
The Cambridge History of Islam, I/A kötet. Szerk.: P. M. Holt, Ann K. S. Lambton, Bernard Lewis.
Lapidus, Ira M.: A History of Islamic societies. Cambridge University Press, 1988.
Cahen, Claude: Az iszlám a kezdetektől az oszmán birodalom létrejöttéig. Budapest, Gondolat, 1989.
ISNI: 0000 0000 9044 1774
Az arab világ portálja
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Szulejmán_omajjád_kalifa&oldid=24911742”
A 670-es években született személyek
Szócikkek arab nyelvű tartalommal
Hivatkozás erre a változatra
Hogyan hivatkozz erre a lapra?
A lap utolsó módosítása: 2022. május 7., 23:48
A lap szövege Creative Commons Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 licenc alatt van; egyes esetekben más módon is felhasználható. Részletekért lásd a felhasználási feltételeket.