title: Презентація на тему «Українська кухня»

text:
Українська кухня
Українська кухня — характерний стиль приготування їжі, практика і традиції, які пов'язані з українською культурою, кулінарне мистецтво українців.
В українській кухні дуже багато продуктів зазнають складної теплової обробки — спочатку їх обсмажують абоварять, а потім тушкують або запікають. Це є найбільш відмітною рисою технології української кухні. Складна теплова обробка дає змогу зберегти аромат страв і надає їм соковитості. Велика кількість страв (крученики, завиванці, фарширована птиця й овочі, шпиговане салом і часником м'ясо і тд.) приготовляються у шпигованому і фаршированому вигляді. Особливо смачні і корисні комбіновані страви з м'яса та овочів — голубці з м'ясом, крученики волинські, яловичина шпигована з буряками і тд.Українські страви відомі своєю різноманітністю та високими смаковими якостями. Українська кухня нараховує сотні рецептів: борщі й пампушки, паляниці й галушки, вареники й ковбаси, печені та напої з фруктів і меду, відомі далеко за межами України. Деякі страви мають багатовікову історію, як-от, український борщ. Уже в період трипільської культури (5-6 тисяч років тому), яку сприйняли східні слов'яни, населення Правобережної України вирощувало зернові культури — пшеницю, ячмінь і просо.
Багато особливостей української кухні були обумовлені способом життя народу, переважна більшість якого займалась важкою хліборобською працею. Щоб виконувати важку працю, людям була потрібна ситна, калорійна їжа. Тому для української кухні характерні страви багаті і на білки, і на жири, і на вуглеводи. Примхи ж національного характеру вимагали, аби ця їжа була смачною. Саме тому для більшості страв характерний складний набір компонентів (так, у борщі їх нараховується до 20), а також комбінування декількох способів теплової обробки продуктів.
В XVIII столітті в Україні дуже широко поширюється картопля, що використовується для приготування перших та других страв й гарнірів до рибних та м'ясних страв. Цей овоч став в Україні «другим хлібом» і знайшов широке застосування — практично всі перші страви починають готуватися з картоплею.
Кожному з етнографічних районів України властиві свої особливості кухні, зумовлені історичними особливостями та традиціями.
Багато страв української кухні — борщі, вареники, сирники, м'ясо шпиговане салом, фарширована риба та ін. — дістали загальне визнання російського населення. Страви української кухні, особливо з картоплі, мають багато спільного також і з стравами білоруської кухні.
Чимало українських страв за назвами й складом мають багато спільного із стравами західних слов'ян.
Характерні ознаки української кухні
Значне вживання борошняних виробів, зокрема виробів із кислого житнього й пшеничного борошна, пирогів, короваїв, калачів, а також із прісного тіста: вареників, галушок, млинців, киселів, каш, а також хліба з маком і медом, куті.
переважання варіння і тушкування над смаженням, соління — над коптінням.
Складна теплова обробка продуктів для приготування других страв.
Особливими безалкогольними і алкогольними напоями української кухні є меди, кваси, збитні, узвари. Горілка з'явилася у XV ст.
Нарізне вживання овочів, а не їх подрібнених сумішей у вигляді салатів, вінегретів. Салати й вінегрети — пізнє запозичення в XIX ст. із Західної Європи.
Смакова різноманітність страв і продуктів в українській кухні досягається поєднанням теплової обробки, використанням різних жирів і вживанням місцевих прянощів, таких як цибуля, часник, хрін, кріп, петрушка та інші. Перець, кардамон, гвоздика, кориця — пізні запозичення з XVI–XVII ст.
Щоденне вживання рідких гарячих перших страв: спочатку вариво із зіллям, пізніше борщі, супи, розсольники, кулеші та інші, що базуються переважно на рослинній сировині.
Широке вживання свинини і сала.
Широке використання яєць.
Широке використання столових буряків.

Борщ
На Поліссі борщ здавна вважався символом сім'ї. Адже усі інгредієнти, мліючи у глиняному горщику, передають свої смаки одне одному, і стають ніби одним цілим. Віддаючи — збагачуємось, чи не це філософія справжньої міцної родини. Перш ніж подати на стіл — господиня «затирала» борщ, тобто розтовкувала у ковганці внутрішній жир з сіллю та часником. У гарній хаті борщ подавали гарячим, та таким, щоб з нього ще пара йшла. Українці вірили, що то не просто пара, а духи-душечки предків, що відійшли у світ інший, а нині завітали, щоб допомагати нам. Подати гостю борщ без пари, або й зовсім холодним — вважалося за неповагу. У давні часи м'ясо у борщі можна було зустріти лише на великі свята, бо свиней часто не кололи. Коли не було посту — клали ще й добрячу ложку сметани.

Це традиційна українська страва, яку їли бодай не щодня та подавали і на вечорницях, і на весіллі. Добре приготований у печі борщ не приїдався, а другого дня був навіть смачнішим, ніж першого.
Пампушки з часником
Чудове доповнення до борщу. Ці маленькі пухнасті булочки готуються з житнього чи пшеничного тіста, перед подачею на стіл обов'язково затовкуються часником. Скільки разів ми чули про російські «пончикі», американські «донатси», а можливо навіть і не здогадувалися, що пампушки — то майже теж саме, тільки своє, рідне.

Сало
Достаток сала вважається в народі ознакою справжнього добробуту.
Сало вживають як самостійну їжу, головним чином, в сирому, запеченому вигляді, у вигляді шкварок або у вигляді різної приправи і жирової основи різних страв. Таку увага до свинини поріднює українську кухню з кухнями західних слов'ян і угорців та білорусів. Сало їдять не тільки сире, солоне, варене, копчене і смажене, на ньому не тільки готують, але ним шпигують інше м'ясо, де сало відсутнє. Сало також використовують для засмажування чи затовкування рідких страв: борщів, капусняків, юшок. Його використовують навіть у солодких стравах, поєднуючи з цукром або патокою.

Вареники
Вареники — зокрема зроблені на пару, страва переважно святкова, бо сам процес приготування вимагає неабиякої кулінарної вправності. Особливої слави зажили вареники з сиром у сметані, вареники з маком, вишнями та чорницями, политі медом. Варіант по-простіше називається «лінивими» варениками. Вони робляться з тіста, перемішаного разом з начинкою і варяться у казані. Вареники вважаються, нарівні з борщем, найтиповішою стравою в української національної кухні. І так уже вони полюбились народу, що не лише оспівав він їх у піснях, а й відвів панівне місце у значних обрядах.

Вареники з картоплею, сиром, вишнями Вареники — майже завжди страва ритуальна. Колись їх їли лише на свята. Вареники-хваленики, усі хвалять, та не усі варять, каже народне прислів'я.
Напої
З напоїв для української кухні характерні молочні, особливо користується популярністю пряжене молоко, кисляк та ряжанка. Одним з улюблених напоїв є також узвар — відвар із сухофруктів, який влітку часто заміняють компотом. Ну і з давніх давен в Україні царюють кваси: хлібний — з сухарів, фруктовий — із дичок — сирівець, а також борошняний, як-от ціберей. А такі напої як чай та кава давно стали повсякденістю на усій території України.

Алкогольні напої
Невід'ємним атрибутом святкового застілля є алкогольні напої — різноманітні горілки, коньяки, вина, міцні настоянки. Багато рецептів алкогольних напоїв відомі українцям з давніх давен. Із великого різноманіття легендарних українських горілок особливо вирізняється медова горілка з перцем, в якій поєдналися суперечливі смаки, що втілюють багатогранність і непередбачуваність самого життя — гіркість перцю, медовий смак і запашний аромат диких трав. Не позабуті калганівка, спотикач, медовуха, широкий спектр самогонів.
Завдяки сприятливим природним умовам, на теренах України здавна практикувалося виноробство. З давніх-давен ним займалися грецькі колоністи, а в наші часи кримські та одеські вина, закарпатські коньяки відомі в усьому світі.

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Свято Святого Миколая»

text:
Свято Святого Миколая
День святого Миколая— це день святкування та вшанування пам'яті Святого Миколая у католиків та православних 19 грудня. В Україні, за традицією, в цей день батьки вночі кладуть дітям подарунки під подушки , зберігаючи у таємниці свою причетність до подарунків, для того, щоб діти вірили у чудо, звершуване святим Миколаєм і вчилися милосердя в святого.
В пам'ять про милосердя святого Миколая, в цей день відзначається Міжнародний день допомоги бідним.

Традиція дарувати подарунки
Святий Миколай був багатою людиною і дбав про бідних людей тих часів. Найбільш імовірно, що традиція дарувати подарунки пішла від відомого випадку, коли один збіднілий чоловік не міг забезпечити своїх трьох доньок приданим. За тамтешніми звичаями, вони не змогли б вийти заміж, і, якщо б їм не вдалося знайти роботу, то довелося б стати повіями. Миколай, у той час ще не єпископ, дізнавшись про це, вирішує скористатись батьківським спадком щоб зарадити біді. Протягом трьох ночей він пробирався до убогої хатини та щоразу закидав крізь вікно у кімнату, де ночували сестри, шмат золота — на придане для кожної з дочок. Крім того, святий Миколай бажав, щоб ті три дочки не знали хто їм закидав це золото.
Ймовірно, ця традиція пішла з середньовічної Німеччини, де напередодні свята батьки презентували дітям новий зимовий одяг. З часом це почали робити таємно, вночі, щоб діти вірили в чудеса святого. Згодом почали також дарувати ласощі: горіхи, сухофрукти та особливі солодкі хлібці з сушеними грушами; шкільне приладдя, іграшки, які клали в нові чи начищені та відремонтовані старі черевики, які ставили поблизу камінів, чи у панчохи, які вішали на каміни. Діти вірили, що святий саме через камін закидає в дім подарунки. Неслухняних дітям клали в'язку різок. Вважалося, що імена тих хто гідний чи не гідний подарунка записувалися в Золотій книзі, якою володів святий Миколай. Діти також часто вірили, що Миколай приходить з осликом, який допомагає йому. Тому вони клали поруч зі своїм взуттям моркву для нього. Вважалося, що віслюк веде свій рід від осла, на якому Ісус Христос святково в'їжджав у Єрусалим напередодні Розп'яття.

Цікаві традиції в інших країнах
В деяких країнах Миколай має також інших супутників. У Австрії напередодні свята містами бігає чортівня, яку згодом, розганяє святий Миколай, вирушаючи роздавати подарунки. В Чехії вірять, що святого супроводжують чорт і ангел: кожен з них має книгу, де занотовуються добрі і погані справи дитини, на основі яких святий вирішує, чи гідний малюк подарунків.
З часом діти почали писати листи святому, в яких перелічували добрі справи, просили пробачення за погані вчинки і писали, який саме подарунок хочуть отримати.

За давньою українською традицією, старші господарі села на свято збиралися, щоб зварити пшеничного пива. Влаштовувалася гостина, після якої всі весело з піснями їздили на санях довкола села. Дітям цього дня дарувалося особливе печиво — миколайчики.
На Харківщині існував звичай святкувати триденні Миколині святки, на які варили кутю і узвар, щоб у наступному році забезпечити врожай на жито й плоди. На всій території України влаштовували заздравні обіди на честь Миколая Угодника з приготуванням ритуального пива й медів. На Поділлі цього дня чекали «полазника» — чоловіка, який першим зайде до хати, що віщувало багатство й щастя протягом року. Також, через подвір'я мав пройти хазяїн, дати худобині їсти й привітати її словами: «Дай, Боже, добрий день, щобись худібонька здорова була та й я з тобою ще й зі своєю» дружиною! На Київщині ґазда, прийшовши цього дня із церкви, брала миску зі свяченою водою, паляницю з грудочкою солі, квача з різного зілля, ішола кропити господу, худобу та збіжжя, примовляючи:
«Святий Миколай, помилуй та сохрани нас від усякого лиха! »

 Вірші до свята Святого Миколая
ЙДЕ ДО ДІТОК МИКОЛАЙЧерез поле, через гай Йде до діток Миколай.
У білесенькій торбинці Він усім несе гостинці.
То ж бринить від щастя край —Тут ступає Миколай.
Хоч надворі і пороша, Сніться діткам, сни хороші.
Бо з дарунками в торбинці, Є чудові сни-гостинці.М. Пономаренко

* * *
Ходить він завжди вночі Має від дверей ключі, Знає, хто живе і де,Як себе щодня веде.
Чемним діткам, хоч потроху, В чобітки та у панчохиВін кладе потішки, А нечемним - мишки! Хто це? Швидко відгадай! Це наш любий... (Миколай)І. Бевз

По дорозі йде дідусь з купою пакунків — Це несе вже Миколай дітям подарунки.
А хто буде маму й татка слухати щоденно, То до того Миколай прийде недаремно.
Принесе він цілі міхи найкращих гостинців, А для повної утіхи — ще й всім по ялинці.
І дівчаткам, і хлоп'яткам цукерки приносить, Ще й у Бога для усіх здоров'ячка просить.
А хто щиро Миколая слухає і любить, Того святий Миколай серцем приголубить.
Подай, Боже, нашим дітям у мирі зростати, Щастя, злагоди й любові у достатку мати.

Ще ніхто його не бачив, Та у ліжечка дитячі Він кладе під подушки Подарунки і книжки.
Хочу я побачить чудо І сьогодні спать не буду. Довго-довго я не спав: Все чекав, чекав, чекав...
Починаю вже дрімати... Миколай зайшов в кімнату, Він схилився наді мною І лоскоче бородою.
Щось тихесенько шепоче. Хочу я відкрити очі, Та не можу, мабуть, сплю. Миколая я люблю!В. Паронова

Народні прикмети
Який день на Миколу зимового, такий і на Миколу літнього.
У кожному році два Миколи: до першого Миколи не буває холодно ніколи, а до другого Миколи не буває тепла ніколи.
Як впаде великий іній - на гарний врожай хліба.
Як на Миколу піде дощ, то врожай на озимину.
Морозяний день - на уроду хліба й городини.
     Якщо в день Миколая замітає слід, дорозі не стояти від Миколи до Різдва (7 січня).
"Скільки дає день Миколая снігу, стільки буде трави на Миколу теплого"

Кінець


title: Презентація на тему «Художники епохи відродження»

text:
Художники епохи відродження
Найповніше і найпослідовніше еволюція Відродження проходила в Італії. Відродження — це могутній культурний рух у межах XIV — початку XVII ст., в ході якого відбулося подолання духовної диктатури і деспотії церкви, виникла нова культура, звернена до земних справ, прагнення людей до щасливого життя, а також нова система національних літератур, нова філософія і наука; небувалого розквіту досягло у ту пору образотворче  мистецтво.
Відродження, або Ренеса́нс (культурно-філософський рух кінця Середньовіччя— початку Нового часу, що ґрунтувався на ідеалах гуманізму та орієнтувався на спадщину античності. За своєю основою Ренесанс - антифеодальний за спрямуванням, йому властивий гуманістичний світогляд, звернення до культурної спадщини античності, її «відродження» (звідси і походження терміну).  В малярстві піонером була Флорентійська школа  на чолі з Філліппо  Брунеллескі (1377—1446), Донателло (1386—1466), Мазаччо (1401—бл.1428). Це період так званого «Раннього Відродження».
Живопис в період 1490—1520 рр.
В період 1490—1520 рр. живопис Італії переживає справжній розквіт і вищу фазу свого розвитку. Ще в повну силу працюють талановиті представники кватроченто — Доменіко Гірляндайо,  Сандро Боттічеллі, Перуджино, Джованні Белліні . Але підросла і активно захоплює провідні позиції в мистецтві нахабна нова генерація митців, що мало рахується з живими авторитетами нещодавнього мистецького минулого. Їх значно менше, ніж майстрів 15 століття (кватроченто за італійцями), але їх обдарованість і майстерність — майже недосяжні.
Леона́рдо да Ві́нчі (італ. Leonardo da Vinci, 15 квітня 1452 в Анкіано, коло Вінчі —2  травня 1519 в замку Кло-Люсе, Амбуаз) — видатний італійський вчений, дослідник, винахідник і художник, архітектор, анатоміст  інженер, одна з найвизначніших постатей італійського Відродження.

Тіціан Вечелліо (бл. 1480-1485, П'єве ді Кадоре — 27 серпня  1576, Венеція) – італійський живописець епохи Високого та Пізнього Відродження у Венеції. Мав великий вплив на творчість митців різних країн і епох.
Дженті́ле Беллі́ні(італ. Gentile Bellini) —італійський художник. Народився, як вважається, в 1429 році у Венеції, помер у 1507 році там само.
Тінторетто (повне справжнє ім'я Якопо Робусті італ. Jacopo Robusti, Jacopo Comin, Tintoretto; * 29 вересня 1518 — 31 травня 1594) — італійський художник з міста Венеція, представник пізнього венеціанського Відродження і маньєризму. Малював портрети, релігійні і алегорочні композиції.
Лукас ван Фалькенборх (нід. Lucas van Valckenborch, бл. 1535, Лувен - 2 лютого 1597, Франкфурт-на-Майні)- нідерландський художник 16 століття, один з послідовників національного митця на ім'я Пітер Брейгель Старший. Робив пейзажі, побутові сцени з пейзажами, іноді портрети.
Антоніс Мор (Антоніс Мор фан Дасхорст нід. Anthonis Mor van Dashorst, англ. Anthonis Mor, італ. Antonio Moro, 1517/1520, Утрехт - 1576/1577,Антверпен) — художник з Нідерландів 16 століття. Займався релігійним живописом, але відомий як талановитий портретист 16 ст. в різних країнах Західної Європи. Більше відомий під італьянізованим прізвищем Антоніо Моро.
Філіппіно Ліппі, справжнє ім'я Філіппо Ліппі (італ. Filippino Lippi, *бл.1457, Прато — †18 квітня 1504, Флоренція) — відомий художник доби італійського Відродження. Талановитий портретист.
Рафае́ль Са́нті (італ. Raffaello Santi, Raffaello Sanzio; * березень чи квітень 1483, Урбіно — † 6 квітня 1520, Рим) — італійський живописець, графік, скульптор і архітектор епохи Відродження. Втілив у своїх творах гуманістичні ідеали високого Відродження.
Виконала учениця 8-Б класуКонстантій Тетяна.


title: Презентація на тему «Стереотипи і упередження»

text:
Стереотипи і упередження
Стереотипи — це неправомочні узагальнення, які ми робимо щодо тих, кого ми мало знаємо,  регулятори соціальних відносин, їх вирізняє економія мислення, своєрідний «захист», тобто виправдання власної поведінки, задоволення агресивних тенденцій, спосіб виходу групового напруження, стійкість.
Види стереотипів
 Професійні

 Фізіогномічні

 Етнічні
 Групові
Національні
 Державні
Регіональні
Релігійні
Расові
 Соціальні
 Гендерні
 Політичні

Професійні стереотипи виникають внаслідок змішування уявлень про професію, тому що суспільству маловідомо про специфіку та особливості деяких професій.
Фізіогномічні стереотипи ґрунтуються на визнанні зв’язку між зовнішністю та рисами характеру людини.
Етнічні стереотипи фіксують взаємини між етнічними групами, пов’язані з національним характером. Автостереотип етносу описує самосвідомість, уявлення етносу про себе. Гетеростереотип змальовує образ іншого етносу.
Гендерні стереотипи – це уявлення в суспільстві про соціальні ролі чоловіків і жінок, їх психологічні та фізіологічні особливості.
Раси ― групи людей, які склалися історично і пов’язані спільним походженням, яке відбивається (передається) в загальних спадкових морфологічних і фізіологічних ознаках, що змінюються у певних межах.
Расизм - це соціальне упередження, що існує стосовно групи людей на підставі фізичних характеристик (пігментація шкіри, типові риси особи, текстура волосся, промова, манери й інші (етнічні) показники. Расизм - це ідеологія, що використовує зовнішні відмінності в якості основної причини для відмови в рівному відношенні до членів іншої групи
Упередження - це iррацiональне, негнучке ставлення до цiлої категорiї людей. Можливі i позитивнi упередження, але звичайно упередження являє собою негативнi почуття - антипатiю, ворожнечу, або навiть страх.
Дискримінація — будь-яка відмінність, виключення, обмеження або перевага, що заперечує або зменшує рівне здійснення прав. Поняття охоплює виключення або обмеження можливостей для членів певної групи відносно можливостей інших груп
Ксенофо́бія — це система поглядів, що виявляється у нав'язливому страху стосовно чужинців чи просто чогось незнайомого, чужоземного, або страх перед чужоземцями та ненависть до них. У науковій фантастиці ксенофобія — страх перед інопланетянами
Толерантність - повага, сприйняття та розуміння багатого різноманіття культур нашого світу, форм самовираження та самовиявлення людської особистості. Формуванню толерантності сприяють знання, відкритість, спілкування та свобода думки, совісті й переконань.
Толерантність - це єдність у різноманітті.
Толерантність - це те, що уможливлює досягнення миру, сприяє переходу від війни до культури миру.
Толерантність - це не поступка, поблажливість чи потурання.
Толерантність - це, передусім, активна позиція, що формується на основі визнання універсальних прав та основних свобод людини
Сучасний світ не стоїть на місці – саме це повинен усвідомити кожен. Боротьба зі стереотипами та упередженнями – це важливо . Потрібно розуміти, що жоден з нас не вибирає свою расу, гендер.   Всі ми люди і потребуємо любові та підтримки .Зосереджуючись на особистісних аспектах один одного ми не слідкуємо за проблемами глобальними .Отже, стереотипи та упередження – актуальна проблема третього тисячоліття.
Підготувала
учениця 11 класу
Магаляс Аліна


title: Презентація на тему «Професіограма професії журналіст»

text:
Професіограма професії журналіст
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
Журналіст (новинар) — особа, яка займається
збором, створенням, редагуванням, підготовкою
та оформленням інформації редакції
зареєстрованого засобу масової інформації, що
пов'язаний з нею трудовими чи іншимидоговірними
відносинами, — або займається такою діяльністю
за власною ініціативою. Журналіст — це дзеркало
суспільства, він повинен відображати дійсність.
Покликання журналіста —
приносити користь
людям, захищати їх інтереси
й вносити світло в
темряву необізнаності
Знання
Знання: журналіст насамперед працює для людей,
спілкується з ними, глибоко аналізує їхні потреби в
інформації, вивчає, досліджує, здобуває докази та новини,
прогнозує розвиток подій які в майбутньому зацікавлять
аудиторію, тому повинен знати етику та психологію,
філологію, риторику, основи редагування та оформлення
тексту, інформаційні технології
Зміст праці
робота в засобах масової інформації;
інформування людей достовірними фактами;
збір інформації (інтерв'ювання, робота з
документами, архівами), її обробка;
аналіз фактів і ситуацій, оцінка поточних подій;
пошук найбільш цікавих, значимих, актуальних
подій у сфері економіки, політики, культури,
громадського життя для висвітлення їх у засобах
масової інформації;
підготовка матеріалів для публікації;
літературна обробка матеріалу з урахуванням
жанрової своєрідності, стилістичної подачі фактів,
журналістських прийомів (у письмовій і усній
формі)
Здібності:
навички спілкування і взаємодії з людьми
(установлення контакту)
уміння слухати і чути співрозмовника
здатність грамотно і чітко задавати питання
уміння швидко орієнтуватися в подіях, приймати
адекватне рішення
творче мислення
уміння викладати доступною мовою отриману
інформацію
об'єктивність
ерудованість
самоконтроль і урівноваженість
інтерес і повага до іншої людини
прагнення до самопізнання, саморозвитку
оригінальність, спритність, різнобічність
допитливість,   тактовність,   ввічливість
Якості, що перешкоджають ефективності професійної діяльності:

ригідність (невміння змінити своє поводження і
способи рішення проблемних ситуацій у
залежності від зміни умов навколишнього
середовища)
некомунікабельність;
замкнутість
невміння викладати свої думки на папері
корисність
нечесність у викладанні інформації
Області застосування професійних знань:
засоби масової інформації (щотижневики,
газети, журнали,телебачення, радіо)
прес-центри
освітні установ(вузи–факультети журналістики)
Історія професії
Перші регулярні періодичні видання у нас і на Заході в
XVII столітті не мали строгого підрозділу на журнали і
газети. Один з номерів першодрукованої газети,
випущеної по указу Петра I 27 грудня 1702 року, іменувався
"Юрнал, чи поденний розпис..." Із січня 1703 року почали
регулярно виходити "Відомості" Петра I - перша друкована
газета. Перший журнал - "Щомісячні твори, користі і
звеселянню слугуючі" - випускався Академією наук з 1755
року.Професія журналіста набула великого значення в першій
половині XIX століття в зв'язку з розвитком періодичної преси,
особливо журналів.В даний час професія журналіста відіграє
велику роль у формуванні політичного, економічного,
культурного світогляду суспільства, а також є основним
джерелом інформації для всього населення нашої планети
Плюси професії
можливість мати творчу за характером роботу
можливість доносити до людей правду
можливість впливати на формування суспільної
свідомості, громадської думки
спілкування з видатними людьми і цікаве
життя
зобов'язаність першим опинятися в гущині
подій
можливість подорожувати
 можливість стати відомим
 гарні заробітки, посідати престижне місце в
структурі суспільства

Мінуси професії

успіх залежить передусім від міри таланту
велика конкуренція
професія журналіста - це безкінечне
самовдосконалення
величезна моральна відповідальність за кожне
вимовлене чи написане вами слово
ніколи не знаєш чого очікувати
можеш опинитися в центрі небезпечних подій
Перспективи кар’єрного росту
Перспектива кар'єрного росту з’явиться за
наявності власної рубрики, серії передач на
телебаченні або на радіо. Тобто шанси на
самореалізацію є, але треба постійно
пробувати, шукати,проявляти себе та
показувати свої здібності і талант
Відомі представники професії
Катерина Осадча

Оксана Марченко

Олексій Ліхман

Ольга Фреймут

Микола Сванідзе

Уолтер Кронкайт

Висновок
Отже, журналістика - це професія професій. Не
тільки тому, що вимагає від суб'єкта інформаційної
діяльності різноманітних обдарувань (письменника,
оратора, учителя, актора, психолога, соціолога тощо),
але й тому, що вимагає від нього універсальних знань у
різних галузях людської діяльності. Незважаючи на те, що
в соціальній дійсності усталюється дедалі глибша
спеціалізація, журналістика, навпаки, зберігає свою
підкреслену універсальність, залишається професією
усезнайок, готових розповідати людству про його ж
власні професійні таємниці й секрети, занурюватися в
найскладнішу наукову проблематику, витлумачувати
для масового читача найскладніші мистецькі чи
наукові явища
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Вишивка бісером» (варіант 1)

text:
ПроектВишивка бісером
Автор проекту:
Костюк Катерина
9-Б клас

 План Вступ. Історичний екскурс.
I. Організаційно – підготовчий етап.
   1.1.Мотивація проекту.
   1.2.Призначення проектованого виробу.
  1.3.Вимоги  до виробу
II. Конструкторський етап.
  2.1. Моделі - аналоги
  2.2. Вибір інструментів і матеріалів

III. Технологічний етап.
  3.1. Технологічна послідовність виготовлення виробу.
  3.2.  Виготовлення виробу.
  3.3.  Кінцева обробка виробу.
 VI. Економічний  етап
VII. Заключний етап

Вступ.Історичний екскурс.
Вишивка – найпоширеніший вид народного декоративно-прикладного мистецтва, орнаментальне або сюжетне зображення на тканинах, шкірі, виконане різними ручними або машинними швами. Дивовижне багатство художньо-емоційних рішень української народної вишивки зумовлене різнотиповістю матеріалів, технік виконання орнаментів, композицій, колориту, які мають численні локальні особливості. Художнє обдарування українського народу, вершини його мистецького хисту в повну силу виявлені у вишитих творах. Немає меж розмаїттю їхніх художньо-виражальних засобів.

Вишивка завжди була одним з найулюбленіших способів прикрашання одягу, а також різноманітних речей домашнього вжитку.
За своїм призначенням усі вишивки можна поділити на дві групи: для оформлення одягу: та побутових речей. Вишивки першої групи мають здебільшого орнаментально-рапортну побудову, для чого створено безліч різноманітних швів. Вишивки другої групи можуть мати ще й образотворчий зміст, декоративно-тематичного спрямування. Тому важливо, вибираючи чи створюючи зразок вишивки, знайти художню єдність, зробити красивою не лише саму вишивку, а й прикрасити предмет у цільому, зберегти його красу в співіснуванні з іншими предметами. Завжди треба враховувати, щоб кольори вишивки контрасно як тонально, але обов’язково гармонійно поєднувалися як між собою, так і з фоном і приємно вписувалися у загальний колорит одягу або інтер’єру.

Вишивка бісером
Нашим проектом є вишивка бісером пасхального рушника.
Вишивка бісером виникла 6 тисяч років тому в Фінікії, про що розповідає легенда: фінікійські моряки, везучи з Африки вантаж соди, висадилися на нічліг і обклали багаття не каменями, а шматками соди, і на ранок вони знайшли в золі злиток, прозорий і дуже твердий. Це було скло. Зі скла почали робити намисто, які ставали все дрібнішими і дрібніше - так з'явився бісер.
Бісер - чудовий за своїм декоративним якостям матеріал. Він привертав увагу майстрів з незапам'ятних часів. Попередники бісеру - скляні намистини - прикрашали одяг давньоєгипетських фараонів.

Центром виробництва бісеру в Європі була Венеціанська республіка. Тут виготовляли дзеркала, намистини, гудзики, бісер і інше. Завдяки ретельній охороні секретів скляного майстерності (до них ставилися склад скляної маси, виробництво соди і т.д.), Венеції до кінця 17 століття вдавалося зберігати монополію на виробництво бісеру і скла. Цю монополію порушили майстри Богемії (Північна Чехія). Вони розробили технологію отримання так званого "лісового скла", замінивши соду деревною золою. Богемське скло добре піддавалося ограновуванню та мало, чудовими оптичними властивостями. Поступово богемський бісер потіснив венеціанський на світовому ринку. І в даний час Чехія є одним з основних виробників бісеру в світі.

Перша спроба в Росії створити власний бісер відноситься до кінця 17 століття, коли за сприяння венеціанських майстрів була організована майстерня з виготовлення бісеру. Однак, незважаючи на зусилля російського вченого М. В. Ломоносова, досконало володів технікою виготовлення кольорового непрозорого скла для мозаїчних панно, налагодити масовий випуск вітчизняного бісеру тоді не вдалося.
"Золотим століттям" бісеру в Росії були друга половина 18 і перша половина 19 століть. З нього виготовлялися найрізноманітніші вироби: церковні прикраси, гаманці і ягдташ, чохли для шкатулок, чорнильниць і чубуків - бісером вишивали ризи, сукні і навіть цілі картини. Але потім це мистецтво захиріло, і тепер цими чудовими виробами можна помилуватися лише в музеях.

У 30-50-і роки 20 століття мистецтво вишивки та бісероплетіння почало відроджуватися. У моді були розшиті стеклярусом сукні, сумочки і гаманці. У 60-і роки були популярні феньки в русі хіпі.
На жаль, в наші дні багато секрети старих майстрів втрачені. Але інтерес до бісеру остаточно не згас. Останнім часом створюються гуртки і курси з бісероплетіння та вишивки бісером, нерідко прикраси, виконані з цього матеріалу, можна зустріти в магазинах і на виставках.

Широке поширення одержали картини, вишиті бісером. У них відображена різноманітна тематика:
природа (пейзажі, натюрморти);
духовного спрямування (ікони, церкви);
копії картин відомих художників (Леонардо да Вінчі, Айвазовський і ін)
світ тварин і птахів.

Організаційно-підготовчий етап
1.1. Мотивація проекту
На  сьогоднішній день вишивка пасхальних рушників займає вільне місце в декоративно – прикладному мистецтві.
Починається кожна вишивка з підготовки матеріалу - вибору бісеру, ниток, голки та ін. Легкі рухи їх розміщень, сполучень, приводить до утворення складних, наперед задуманих «серцю милих» узорів. При цьому завжди присутні тактовна неспішність, міра співставлення, органічний зв'язок між матеріалом тканини і вишивальних ниток. В результаті народжується вишивка як нова реальність - на весільному рушникові, сорочці для милого, дитячому одязі та картинах, які оздоблюють наш дім. Найкращі узори, такі, яких би ні в кого не було, створювались і вишивались для дорогих людей, для особливих святкових подій.

1.2. Призначення об'єкту
Рушник пройшов крізь віки нашої історії. Він і нині символізує чистоту почуттів, глибину безмежної любові до своїх дітей, до всіх, хто не черствіє душею, він щедро простелений близьким і далеким друзям, гостям, як ознака великої любові і щирої поваги.

1.3. 	Вимоги до виробу
Вироби, виготовлені з бісеру перуться звичайним порошком при температурі 40 градусів, прасуються з виворітної сторони при низьких температурах.рушник , вишитий  бісером має відповідати таким вимогам:
мають відповідати вимогам які висуваються до них;
мають інтерпретувати та пропагувати народні традиції;
прищеплювати любов до прекрасного;

Санітарно-гігієнічні вимоги до виробу.
Враховуючи призначення виробу, тканина має бути гігроскопічною та повітропроникною, зберігати форму, бути приємною на дотик, а поєднання кольорів позитивно впливати на людину.

Експлуатаційні вимоги.
Виріб повинен легко пратися та прасуватися, оздоблення повинно мати стійке забарвлення. Для виробу рекомендоване ручне прання при низьких температурах, прасування з виворітної сторони виробу.

Конструкторський етап
	2.1. Моделі – аналоги

1. Аналіз моделей – аналогів.
Модель, що створена на основі базової моделі, але відрізняється формою деталей чи оздоблення, називають моделлю – аналогом. Використання моделей– аналогів значно прискорює і здешевлює процес художнього конструювання.

Опис зовнішнього вигляду.
Назва виробу: українська сім”я,вишита  різнокольоровим бісером на  вишивальній тканині. Використано бісер двадцяти кольорів: жовтий, світло-зелений, темно-зелений, рожевий,голубий,синій,чорний,коричневий,білий,червоний,сірий,фіолетовий.

2.2. Вибір інструментів та матеріалів.
Інструменти та обладнання:
для ручних робіт – обладнане робоче місце з робочою коробкою;
для ВТО – обладнане робоче місце.

Вибір оздоблення
Для оздоблення нашої моделі пропонуються наступні декоративні елементи: бісер.
Вибір швейних ниток
Вибір ниток залежить від характеру операції, що виконується, товщини голки, тканини і якості оздоблювального матеріалу. Для виготовлення даного виробу рекомендуємо використовувати швейні нитки із поліестру 100%
Вибір обладнання та інструментів
Набір голок  ,бісер , ножиці, нитки,схема для вишивки.

Технологічний етап
Технологічна послідовність виготовлення виробу
1.  Підготувати вишивальну тканину до роботи.                                                                       2. Підготувати малюнок  враховуючи його розміщення    на тканині.                                           3. Вишити малюнок на тканині  за схемою у додатку.                                                                                4.  Після завершення роботи оформити презентацію.

3.3. Виготовлення виробу.
Основні прийоми вишивання бісером.
Бісер, стеклярус, блискітки та намисто застосовують у вишиванні виробів, які не потребують частого прання та хімічного чищення.
Основою для вишивок намистом і бісером є полотно, льон, льон з лавсаном, грубий шовк, оксамит, атлас, шерсть, сукно. Нитки застосовують міцні, щоб намистинки не перетирали їх, вощені та під колір тканини виробу. Намистинки треба брати з великими отворами, крізь які легко проходять голка з ниткою.

Техніка вишивання намистом і бісером не дуже складна, але потребує навичок і кмітливості. Основна умова — бісеринки під час вишивання мають лягати рівно, з однаковим нахилом і на однаковій відстані.

3.4 Кінцева обробка виробу
1. Видалити усі кінці ниток, перевірити закріплення з вивороту  та відповідність до схеми.
2 Пропрасувати виріб.

Завершальний  аналітичний етап

Розрахунок витрат матеріалів


title: Презентація на тему «Гроші та грошова одиниця. Функції, сутність та види» (варіант 3)

text:
Гроші, та грошова одиниця.Функції, сутність та види.
Підготувала учениця 11 - Б класу
Сидорук Аліна
Гро́ші
Гро́ші — особливий товар, що є загальною еквівалентною формою вартості інших товарів. Гроші виконують функції мірила вартості та засобу обігу. Крім того, вони є засобами нагромадження та платежу. З утворенням світового ринку деякі національні гроші виконують функції світових.
Сучасна гривня
Історія виникнення
В економічній теорії виділяють дві основні концепції походження грошей:
Раціоналістична — гроші виникли як наслідок певної раціональної угоди між людьми через необхідність виділення спеціального інструменту для обслуговування сфери товарного обігу.
Еволюційна — гроші виділяють із загальної товарної маси, оскільки вони найпридатніші для виконання функціональної ролі грошового товару. Той чи інший товар стає грішми лише в межах певної особливої суспільної форми, товарного виробництва й обігу.
Монета 6 ст. до н. е., Лідія
Історія виникнення
Передбачається, що ще 100 000 років тому виникли бартерні операції — прямий безгрошовий обмін товарами. Проте в безгрошових суспільствах в основному діяли подарунки або позики. Наступним етапом стало виникнення товарних грошей, тобто, коли в якості грошей використовувались різні матеріальні носії. Перша згадка про термін «гроші» датується 3000 роком до Р. Х., це був клинописний текст на глиняній табличці із Месопотамії.
Месопотамія
Історія виникнення
З найдавніших часів грішми були різні товари: хутра звірів, металеві сокири, мушлі каурі тощо. Однак завдяки своїм фізичним властивостям найбільш вживаним загальним еквівалентом вартості дуже швидко стають благородні метали: золото та срібло. Згодом вони набирають форми монет.
Золото
Срібло
Монети
Історія виникнення
У своїй «Історії» Геродот вказує, що першими використовувати металеві монети почали лідійці. Сучасні вчені вважають, що перші монети були з електрума і чеканились близько 650–600 р до Р. Х. Швидке розповсюдження монет пов'язано із зручністю їх зберігання, дроблення і об'єднання, відносною великою вартістю при невеликій вазі та обсягу, що є дуже зручним при обмінних операціях.
Геродот
Історія виникнення
Паперові гроші або банкноти були вперше використані в Китаї за часів династії Сун. Ці банкноти, відомі як «jiaozi», еволюціонували з векселів, що були у використанні з сьомого сторіччя. Тим не менш, вони не витісняють традиційних грошей, і були у використанні поряд з монетами. В Європі банкноти були вперше випущені Банком Стокгольма в 1661 році.
Банк Стокгольма в 1661 році
Китай
Із історії походження грошей
        Спочатку одні товари замінювалися на інші. Проте з часом виділялась якась найважливіша річ, яка легко могла переходити від одного власника до іншого. Вона починала виконувати роль грошей. Що тільки не слугувало за гроші: наприклад на острові Борнео це були коров’ячі черепи, у Конго – металеві списи, в Африці – бруски солі, на Соломонових островах – людські черепи.
     Найпоширенішою формою перших грошей була худоба. Багатьма мовами світу гроші і худоба мають однакову назву або назву із спільним коренем. Наприклад, у стародавніх римлян це слово «пекуніа», у греків – «ктема». Навіть слово «капітал» походить від латинського «caputa» - голова худоби. Індійська «рупія» також в перекладі означає
 «худоба».
          У третьому тисячолітті до нашої ери в Шумері з’явилися перші срібні гроші у вигляді злитків. Через тисячу років вони поширились по всій Азії від Аравії до Китаю. Перші монети, що з’явилися у Китаї в 12 ст. до н.е., були литими. І досі сперечаються про те, де з’явилася перша карбована монета. Одні вважають, що це відбулося на грецькому острові Егіні, який знаходиться між півостровом Пелопонес і Аттикою. Інші вважають, що першими викарбували монету жителі могутньої рабовласницької держави Лідії, що існувала в західній частині Малої Азії задовго до нашої ери. Спочатку монети називались гігадами за ім’ям царя Лідії Гігоса. Карбування було однобоким, зображувались лев і бик, що протистояли один одному. Відома найдавніша лідійська монета –золотий статер. На ньому з одного боку зображено лисицю, що біжить. Цю тварину вважали в Лідії священною, вона символізувала головного лідійського бога – Бассарея. На зворотному боці монети не було зображення.
Дослідники стверджують, що перші паперові гроші з’явились у Китаї у 812 р. нашої ери. В Європі банкноти виникли в середні віки і називались банкоседлерами. Випущені вони були в середні віки в Швеції в 1661 р. Збережено 5-талерову банкноту випуску 6 грудня 1662 р.
У Росії перші паперова гроші було надруковано за наказом Катерини 2. вони являли соболю паперова асигнації вартістю 25, 50, 75 і 100 рублів. Їх вільно обмінювали на громіздкі мідні гроші. Для обміну в Москві і Санкт-Перетбурзі  1768 р. заснували два банки.
Історія грошей в Україні
Найдавнішими монетами відкарбованими на українських землях були емісії грецьких колоній заснованих на північному узбережжі Чорного моря (Ольвія, Тіра, Херсонес, Пантікапей та ін.) Випускались вони впродовж 6 ст. до н. е. — 4 ст. н. е. Однак ареал їх розповсюдження є незначним.
Емісії грецьких колоній
Гроші виконують ряд важливих функцій:

① Міра вартості — це функція, в якій гроші забезпечують вираження і вимірювання вартості товарів, надаючи їй форму ціни. Для забезпечення виконання грошима функції міри вартості держава у законодавчому порядку впроваджує масштаб цін, та встановлює певну грошову одиницю розрахунків — національну валюту.
Функції грошей
Національна валюта
Гроші виконують ряд важливих функцій:

② Засіб обігу — це функція, в якій гроші є посередником в обміні товарів і забезпечують їх обіг.
③ Засіб нагромадження — це функція, що пов'язана із здатністю грошей бути засобом збереження вартості, представником абстрактної форми багатства. Сутність цієї функції полягає в тому, що гроші виходять зі сфери обігу і перетворюються на скарб.

Функції грошей
" Скарб піратів чорного моря "
Гроші виконують ряд важливих функцій:

④ Засіб платежу — це функція, в якій гроші обслуговують погашення різноманітних боргових зобов'язань між суб'єктами економічних відносин, що виникають у процесі розширеного відтворення.
⑤ Світові гроші — це функція, в якій гроші обслуговують рух вартості в міжнародному економічному обороті і забезпечують реалізацію взаємовідносин між країнами.

Функції грошей
За критерієм матеріально-речового змісту розрізняють дві групи носіїв грошових властивостей: повноцінні (товарні та металеві) і неповноцінні (паперові та кредитні):
Повноцінні — це гроші, номінальна вартість яких відповідає вартості благородного металу, що міститься в них. До повноціних відносять товарні та металеві гроші.
Неповноцінні гроші — це гроші, які не мають власної субстанціональної вартості. До них відносяться паперові, кредитні гроші та білонна монета.
Змішані форми грошей ─ гроші, якими користувалися в період переходу від повноцінних до неповноцінних грошей.
Види грошей
Повноцінні
Неповноцінні
Товарні гроші — це різновид грошей, які є товаром (наприклад худоба, зерно, ракушки, хутра). Тобто предмети, які можна безпосередньо використовувати, проте одночасно, вони виступають і як еквівалент вартості інших товарів. Купівельна спроможність товарних грошей ґрунтується на вартості, властивій конкретному товару, який виступає в ролі грошей.
Види грошей
Металеві гроші спочатку з'явилися як шматки металу різної форми та ваги, з часом вони трансформувались у форму монет. Монета грошовий знак, виготовлений з металу (золота, срібла, міді або сплавів) встановлених законом ваги і форми, що використовується як засіб грошового обігу та платежу.
Види грошей
Паперові гроші — це гроші, що не мають самостійної вартості, або ця вартість не співрозмірна з номіналом. Вони випускаються державою для покриття своїх (бюджетних) витрат і наділяються нею примусовим курсом, визнаються законним платіжним засобом на всій території.
Види грошей
Кредитні гроші — це права вимоги до фізичних або юридичних осіб, спеціальним чином оформлений борг, зазвичай у формі переданого цінного паперу, які можна використовувати для покупки товарів (послуг) або оплати власних боргів. Оплата по таким зобов'язанням зазвичай проводиться у визначений термін, хоча є варіанти, коли оплата проводиться в будь-який час на першу вимогу. Кредитні гроші несуть в собі ризик невиконання вимоги. Кредитні гроші пройшли наступний шлях розвитку: вексель, банкнота, чек, електронні гроші, кредитні картки.
Види грошей
Банківські білети (банкноти) – гроші, що випускаються в обіг банком і забезпечуються його активами

Казначейські білети – гроші, що випускаються державою від свого імені й забезпечуються державною власністю

Розмінна (білонна) монета

Грошові знаки


title: Презентація на тему «Випадкові винаходи людства»

text:
Випадкові винаходи людства
Томас Едісон говорив: «Все приходить до того, хто працює і вміє чекати». Але не завжди прогрес є метою. Деякі геніальні ідеї приходять в голову абсолютно випадково
Історія показує, що деякі наукові відкриття, в тому числі ті, які перевернули світ, були зроблені абсолютно випадково.Досить згадати Архімеда, який, опустившись у ванну, відкрив закон, згодом названий його ім’ям про занурення у воду тіла і виштовхуючій його силі, або Ньютона, на якого впало знамените яблуко. І нарешті, Менделєєва, що побачив свою таблицю елементів у сні.

Пеніцилін.
Цей антимікробний препарат народився в лабораторії англійського бактеріолога Олександра Флемінга в 1928 році. Причиною стала неохайність ученого, що часто забував мити лабораторний посуд після експериментів з бактеріями. Одного дня в одній з таких немитих колб Флемінг виявив цвіль, яка перемогла бактерії стафілокока. Після цього і з'явився перший антибіотик, що врятував і врятовує досі життя і здоров'я неймовірної кількості людей.
Застібка-липучка
В 1941 році швейцарський винахідник Жорж де Местраль вигулював свою собаку. Коли вони повернулися додому, виявилось, що пальто в Жоржа, як і шерсть собаки, покрите реп'яхами. Заради цікавості поглянувши на реп'ях через мікроскоп, Жорж розгледів гачки, завдяки яким рослина чіпляється до всього підряд.  Жорж змайстрував дві стрічки з такими ж дрібними гачками, які чіплялися б один за одного, — вийшла альтернативна застібка. Але масове виробництво липучок почалося лише через 14 років. Першими на озброєння їх прийняли космонавти: на липучки застібали скафандри.
Картопляні чіпси
Перші чіпси були зроблені клієнтові на зло. Це сталося в 1853 році. У місті Саратога-Спрінгс (штат Нью-Йорк, США) в одному з ресторанів спроможний клієнт, залізничний магнат Корнеліус Вандербільт, відмовився їсти не просмажену, товсто нарізану картоплю. Він викликав до себе чорношкірого шефа-кухаря Джорджа Крама і публічно його присоромив. Крам подав зарозумілому мільйонерові найтонші скибочки картоплі, зажарені до хрускоту. А Вандербільту це блюдо дуже сподобалося. У результаті в меню з'явилися саратогські чіпси. Спочатку чіпси подавалися виключно в дорогих ресторанах. А в 1890 році вони «вийшли» на вулицю.
Рентген
У XIX столітті багатьох вчених цікавили промені, що з'являються в результаті ударів електронів по металевій мішені. Проте відкрив рентгенівське випромінювання німецький вчений Вільгельм Рентген в 1895 році. Він піддавав різні об'єкти впливу даного випромінювання і, змінюючи їх, випадково побачив, як на стіні з'явилася проекція кісток його власної руки.
Мікрохвильова піча
У 1946 році інженер Персі Спенсер тестував магнетрон, що випромінює мікрохвильову радіацію. Під час тестів шоколад в його кишені розплавився. Персі припустив, що це сталося через магнетрон і помістив поруч із приладом зерна для попкорну. Отримавши попкорн, спенсер вирішив приготувати яйце, але воно вибухнуло. Все це привело його до думки, що низькочастотна енергія допомагає швидко готувати їжу, і через рік на прилавках з`явилася перша мікрохвильова піч.
Вулканізована гума
Навряд чи вас шокує звістка про те, що гуму для автомобільних покришок винайшов Чарльз Гудійр – він став першим винахідником, ім'я якого отримав кінцевий продукт.Непросто було винайти гуму, здатну витримувати перегони на максимальній швидкості і автомобільні гонки, про які почали мріяти всі з дня створення першого автомобіля. Та й взагалі, у Гудійра були всі підстави назавжди розпрощатися з кришталевою мрією юності – він раз у раз потрапляв у в'язницю, позбувся всіх друзів і ледь не уморив голодом власних дітей, невпинно намагаючись винайти міцнішу гуму (для нього це перетворилося майже на нав'язливу ідею).Отже, справа була в середині 1830-х. Після двох років невдалих спроб оптимізації і зміцнення звичайної гуми (змішування каучуку з магнезією і вапном) Гудійр і його сім'я вимушені були шукати притулок на покинутій фабриці і вудити рибу для прожитку. Тоді-то Гудійр і зробив сенсаційне відкриття: він змішав каучук з сіркою і отримав нову гуму! Перші 150 мішків гуми було продано уряду.Ах, так. Гума виявилася неякісною і абсолютно некорисною. Нова технологія виявилася неефективною. Гудійр був розорений – у котрий раз!Нарешті, в 1839 – не виключено, що після удару блискавкою або укусу скаженого собаки – Гудійр забрів в універсальний магазин із черговою порцією невдалої гуми. Люди, що зібралися в магазині, з цікавістю спостерігали за божевільним винахідником. Потім почали сміятися. У люті Гудійр шпурнув грудку гуми на гарячу плиту.Уважно вивчивши обгорілі залишки гуми, Гудійр зрозумів, що тільки що – абсолютно випадково – винайшов спосіб виробництва надійної, еластичної, водостійкої гуми. Так з вогню народилася ціла імперія.

Булочки з родзинками
Тут же варто згадати і про легенду, описану знавцем Москви журналістом та письменником Володимиром Гіляровським, про те, що булочку з родзинками винайшов знаменитий булочник Іван Філіппов. Генерал-губернатор Арсеній Закревський, що купив якось свіжу булочку, раптом виявив у ній таргана. Викликаний на килим Філіппов, схопив комаха і з'їв, заявивши, що генерал помилився – це була родзинка. Повернувшись в пекарню, Филіппов розпорядився терміново почати пекти булочки з родзинками, щоб виправдатися перед губернатором.
Суперклей
У 1942 році американський фізик доктор Гарі Кувер намагався відокремити прозорий пластик для оптичних прицілів портативного зброї. У ході експерименту він працював з ціанокрілатом, який міцно-міцно склеював тестові матеріали. Але лише через 6 років доктор Кувер усвідомив весь потенціал цієї речовини, якому не потрібно ні тиску, ні тепла. Саме так було створено суперклей. Цікавий факт - під час В`єтнамської війни суперклей використовували для затримання кровотечі у відкритих ранах. Ось такий винахід врятував безліч життів.
Небитке скло
Небитке скло широко використовується в автомобільній промисловості і будівництві. Сьогодні воно всюди, але, коли французький вчений (а також художник, композитор і письменник) Едуард Бенедіктус в 1903 році випадково упустив на підлогу порожню скляну колбу і вона не розбилася, що його дуже здивувало. Як виявилось, до цього в колбі зберігався розчин колодія, розчин випарувався, але стінки посудини були покриті його тонким шаром.У той час у Франції інтенсивно розвивалося автомобілебудування, і вітрове скло виготовляли із звичайного скла, що було причиною безлічі травм водіїв, на що і звернув увагу Бенедіктус. Він побачив реальну вигоду для врятування людських життів у використанні його винаходу в автомобілях, але автомобілебудівники порахували його дуже дорогим для виробництва. І лише через роки, коли під час Другої світової війни триплекс (таку назву отримало нове скло) використовувався як скло для протигазів, в 1944 Volvo застосувала його і в автомобілях.
Морозиво на паличці
Фруктове морозиво або навіть заморожений сік на паличці знають і люблять мільйони людей. Адже автор цього простого продукту відкрив спосіб створення такого морозива, коли йому було 11 років (відбувалося все це в 1905 році). Він висипав порошок типу "Юпі” або "Інвайт” у воду і забув все це випити. Чашку з усім цим хлопчина залишив на вулиці, в холодну пору року. І так, у воді він також залишив паличку для помішування. Після того, як все це замерзло, хлопчині продукт дуже сподобався.Він його показав усім друзям і забув про все це. Згадав про свій «винахід» він тільки через 18 років. Так з’явилося морозиво "Epsicles”. Ну, а інші виробники спати не стали, і випускали свої версії такого морозива. Результат ми бачимо сьогодні – тисячі видів фруктового морозива, соку на паличці і всіх інших.
СТІКЕРИ
Американський фізик Спенсер Сільвер винайшов клей, але самоклеючі листки для заміток були створені Артуром Фраєм. У 1968 році Сільвер намагався створити клей для ідеальної роботи з папером, який міг би утримувати папір на поверхні, але не сильним, щоб можна було зняти папір, не порвавши його. Крім того, він повинен був бути липким для багаторазового використання. Правда, в компанії, де працював Сільвер, нікого така ідея не зацікавила. До тих пір, поки Артур Фрай не став використовувати клей для приклеювання закладок в Псалтирі. Саме він запропонував використовувати речовину для створення липких багаторазових закладок. Так ідея набула популярності.
(Post-іt Notes)
СТРУМЕНЕВИЙ ПРИНТЕР
Інженер компанії Canon випадково поклав розпечений паяльник на ручку. І коли потекло чорнило виникла ідея для створення струменевого принтера.
 ДИНАМІТ
Динаміт відкрив Альфред Нобель. Коли він працював над нітрогліцерином, він намагався зробити його більш стабільним, щоб уникнути випадкових вибухів. Пляшечка з речовиною впала на підлогу, де було багато тирси. Тирса додала невелику стабільність - і бульбашка не вибухнула. Нобель поліпшив формулу, додавши нітрогліцерин в кремнезем. Так і з`явився динаміт.
ВАЗЕЛІН
Англійський хімік Роберт Чезбро в 1859 році помітив, що багато працівників нафтопромисловості скаржаться на воскову речовину - «парафін», яка накопичувалася в трубах нафтових насосів. Чезбро негайно взяв пробу речовини і почав експериментувати. Виявилося, що нафтове желе відмінно загоює рани і порізи. Хімік дав йому назву «вазелін». Спектр застосування вазеліну в той час був широкий - від чищення килима до очищення носа. Автор настільки вірив у чудодійні сили вазеліну, що все життя їв його по ложці в день. До речі, помер він у 96 років!
Мішок для сміття
Гаррі Василюк (Harry Wasylyk) (напевно родом з України) в 1950 році винайшов перший мішок для сміття. Василюк був винахідником й інженером й один раз до нього звернувся муніципалітет міста, що поставив завдання: зробити так, щоб побутові відходи не висипалися в процесі завантаження сміттєзбиральних машин. Василюк довгий час роздумував над створенням подоби пилососа, але рішення прийшло раптово. Хтось із його знайомих або домашніх (версії розходяться) кинув фразу: "Мені потрібна сумка для сміття!”. Василюк зміркував, що для операцій зі сміттям варто використати одноразові мішки й запропонував робити їх з поліетилену. Першим пластикові мішки для сміття став використовувати госпіталь міста Вінніпегу. Перші мішки для сміття, призначені для приватних осіб, з’явилися в 1960-і роки.
НЕРЖАВІЮЧА СТАЛЬ
Англійський металург Гаррі Бреарлі намагався створити сплав нержавіючої сталі для виробництва зброї. Нержавіюча сталь з`явилася, коли він змішав 12.8% хром з 0.24% вуглецем. Вийшов сплав, який був стійкий навіть до кислот оцту і лимонного соку. Пізніше винахідник зрозумів, що отриманий сплав ідеальний для столових приладів, які виготовлялися зі срібла і вуглецевої сталі та поступово приходили в непридатність через корозію.
ЧАЙНИЙ ПАКЕТИК
Торговець в Нью-Йоркському магазині Томас Салліван вирішив, що продавати чай в шовкових мішечках буде набагато зручніше. Після цього продажі чаю злетіли до небес. Виявилося, що покупці помилково опускали повні мішечки в окріп, і результат їм сподобався.
«Кока-Кола»
В 1886 році доктор і фармацевт Джон Пембертон (John Pemberton) намагався приготувати мікстуру на основі витяжки з листів південноамериканської рослини кока й африканських горіхів кола, що володіють тонізуючими властивостями. Пембертон спробував готову мікстуру й зрозумів, що вона має гарний смак. Він вважав, що цей сироп міг допомогти людям, що страждають від втоми, стресу й зубного болю. Фармацевт відніс сироп у найбільшу аптеку міста Атланти. У той же день були продані перші порції сиропу, по п’ять центів за склянку.Однак напій Coca-Cola з’явився в результаті недбалості. Випадково продавець, що розбавляв сироп, переплутав крани й налив газовану воду замість звичайної. Суміш, що вийшла, і стала "кока-колою”. Спочатку цей напій не мав великого успіху. За перший рік виробництва газування Пембертон витратив 79,96 дол. на рекламу нового напою, але зміг продати Кока-коли тільки на 50 $. Нині кока-колу роблять і п’ють в 200 країнах світу.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Китайський живопис» (варіант 3)

text:
Китайський живопис
Або Гохуа , термін для позначання традиційного китайського живопису з традиційним же використанням основи, матеріалів та інструментів.
Виникнення терміну
Назва Гохуа (живопис нашої країни) виникла лише на зламі 19-20 століть як протиставлення назві Сиянхуа (західноєвропейський, тобто заморський, живопис). Є ще одна позначка живопису за технікою виконання – Шуймохуа (тобто живопис чорною тушшю, притаманний Китаю) і Юхуа (заморський живопис олійними фарбами).
Анонім 12 століття.Птахи і квіти
Інструменти і умовності.
В Гохуа є свої традиційні умовності, як в західному балеті чи пекінській опері. Так, носієм кольору виступає особливий різновид туші - так звана китайська туш. Розтерта на порох і розведена водою, туш дає багато відтінків чорного - від найслабшого сірого до вугільно-чорного.
Послідовник Чень Чуня. «Квіти в саду», 1540 р.
Ще однією умовнистю Гохуа виступає активне використання художньої порожнечі і фрагментарності. Основою для Гохуа виступали шовк, хлопкова    ( коттон ) або пенькова тканина,і особливий папір. Пензлі робили з бамбуку і хутра тварин.
Худ.Чен Їшоу.Літній вітерець.Колекція Хашимото
Жанрова різноманітність
Гохуа притаманна жанрова різноманітність, як і живопису Італії чи Голландії 17-18 століть.
Релігійний образ
Портрет (офіційний чи приватний)
Історичний живопис (історична картина)
Міфологічна картина
Пейзаж
Побутовий жанр
Натюрморт
Але є і свої відмінності - особливі жанри типу « Квіти і птахи » тощо.
Як самостійний жанр живопису пейзаж виник в средньовічному Китаї у 6-му столітті нашої ери.
Пейзаж в традиційному китайському живопису
Фан Фангу. «Хижка анахорета у високих горах », 14 століття. Академія мистецтв Гонолулу.
Шен Цуо (Shen Zhuo), «Квітучі песикові дерева у горах весною», 1834 р.
Символізм зображень
Складна ієрархія свідомості доби середньовіччя привнесла в зображення тварин і рослин власні корективи. Виникає уява про подвійний-портрійний зміст зображеного на картині. Частка рослин і тварин переводиться в « шляхетні » зображення попри інші. Так, до «чотирьох шляхетних квітів» китайці віднесли —
орхідею
хризантему
бамбук
дику сливу мейхуа
Зразки
Анонім 12 ст.
Бай Юй на банановому листі
Зоу Шуксі.Квіти камелії
Худ Чен Яєн( 1599-1685)Скеля, бамбук і нарциси.Кембел арт Мьюзеум
Кошик з квітами Худ.Лі Сонг
Чжан Дачань
Китайський живопис Гохуа давно предмет колекціонування великими музеями світу. Його зразки мають музеї Китаю, Японії, США, Франції, України, Росії тощо.
Один із найвідоміших представників гохуа
«Весна»
Дякую за увагу!
Ігнатова І. 11-С


title: Презентація на тему «Японський театр» (варіант 1)

text:
Японський театр
Виконала: учениця 11-го класу
Шепель Поліна
 Сучасний традиційний японський театр - це неповторний багатоколірний світ.

Народження японського театру пов'язують з появою пантоміми Гигаку («акторське мистецтво») і танців Бугаку («мистецтво танцю»), запозичених з континентальної культури в VII столітті.

Гигаку проіснувало до X століття, а потім було витіснене більш складними формами пантомімічне драми, зате подання Бугаку з часом виросли в окремий музично-танцювальний жанр, який не тільки зберігся, а й пережив новий розквіт і нині виповнюється для широкої аудиторії, в концертних залах.
Японських традиційних театрів завжди було багато. Це, перш за все, і Але - театр піднесені трагедії, і Кеген - невигадлива комедія, грубуватий фарс, і Кабукі, що виник в якості особливого сакрального дії, і Бунраку - чудовий театр ляльок. Одними з найбільш прославлених театрів за межами Японії, по праву вважаються Кабукі і Но.

1.Театр Кабукі. 2. Театр Но
Театр Але зародився в XIV ст. і був надзвичайно популярним серед став самураїв і аристократії. Тобто, театр Але орієнтувався виключно на вищі стани і був не доступний для широких мас.

Небагате оздоблення сцени (часто взагалі відсутнє) і досить одноманітні рухи
акторів ставлять перед собою мету пробудження уяви у глядача.

Як правило, обов'язковий атрибут - маска і громіздке одіяння персонажа, фактично приховують міміку і рухи тіла актора. Театр АЛЕ - це царство жесту. Найчастіше, більшість жестів несе собою строго певний сенс.

Традиції та історія театру Кьоген сягають корінням в дуже далеке минуле. Кьоген - це нехитра комедія, грубуватий фарс на грані фолу.Кьоген досить прозаїчний і простолюду. Як правило, невеликі п'єси тетра Кьоген виконують між актами вистав театру Але.
Театр Кабукі виник в надрах народу на початку епохи Токугава. І спочатку був виключно ритуальні танці, що виконувалися для розваги прихожан при сінтоїському храмі в Ідзумо.
Танець називається
 "кабукі-одорі"
   (歌舞伎踊)
 і присвячений Ізумо-но Окуні
Театр Бунраку зобов'язаний своєю назвою імені організатора і постановника перших спектаклів Уемура Бунракукен (1737-1810). Бунраку - це найдавніший і великий японський театр ляльок. Він був відкритий в Осаці в 1872 р.
Бунраку стали практикувати з'єднання лялькової вистави з народним пісенним оповіддю дзерурі, який виконувався під акомпанемент сямісена. У наші дні, всі уявлення йдуть під голос співака-сказателя – гіда.
Но (яп. 能, のう, «ефектність», «майстерність») — традиційний театр в Японії. Розвинувся з середньовічного мистецтва співу й танцю саруґаку
У виставі кожній но бере участь декілька осіб: актори співаки та музики. Актори поділяються на три категорії: виконавців головних ролей виконавців допоміжних ролей і виконавців інтермедій. Співаки перебувають в ролі головних виконавців (сіте-ката). Музики акомпанують на флейті, малому і великому барабанах.
Японські театри, до останніх років не були популярні у світі, але за останнє десятиліття світова мода на все японське торкнулася і театрального життя. І сьогодні, виступи будь-якого традиційного театру Країни висхідного Сонця є подією в культурному житті будь-якого європейського міста.


title: Презентація на тему «Марія Приймаченко»

text:
Марія Приймаченко –
 народна художниця України
Підготувала:
Бобела Ольга
студентка 16 групи
історичного факультету
СНУ ім. Лесі Українки
Марія Приймаченко – народна художниця України, лауреат Державної премії України ім. Т.Г. Шевченка, вона своєю творчістю відкрила оригінальну сторінку самобутнього мистецтва світової культури
Народилася Марія Оксентіївна 1908 року в селі Болотня на Київщині в сім'ї мистецьки обдарованих людей. Її батько був бондарем, займався теслярством і різьбленням по дереву, майстрував дворові огорожі у вигляді давньослов'янських зображень.
Мати була визнаною майстринею з вишивання. Від неї і перейняла художниця вміння створювати той чарівний, характерний для українських майстринь орнамент, в якому, говорячи словами Гоголя "птахи виходять схожими на квіти, а квіти – на птахів". Бабуся фарбувала і розписувала писанки.
У дитинстві Марія Приймаченко занедужала важкою хворобою – поліомієліт, вірусне захворювання, що супроводжує ураженням нервової системи та призводить до паралічів. Сталося лихо, коли дівчинці було 6-7 років.
Марія Приймаченко так висловиться про початок своєї творчої діяльності:
"Починалося все це так. Якось біля хати, над річкою на заквітчаному лузі пасла я гусей. На піску малювала всякі квіти, побачені мною. А потім помітила синюватий глей. Набрала його в пелену і розмалювала нашу хату...".
Було їй тоді 8 років. Сусідам припало до душі таке оформлення оселі, отож мала вона чимало замовників.
Хоча недуга змусила Марійку рано усамітнюватися, майбутня майстриня не упала духом, а навпаки, прагнула приносити людям радість...
Морська чайка у своєму  гнізді (1965), Марія Приймаченко
У 1935 року, талановиту дівчину помітила київська художниця Тетяна Флеру, коли збирала взірці для виставки народного мистецтва.
 Завдяки діяльності і старанню Тетяни Флеру наступного 1936 року Марію Приймаченко запросили до експериментальних майстерень при Київському державному музеї.
Лісова птиця зі своєю дитиною (1961), Марія Приймаченко

У ці роки Марія Приймаченко створює цілу серію малюнків, яку назвала "Звірі у Болотні" (1935-1941), для яких характерне біле тло, темні плями зображених звірів і птахів, пов’язаних із казковими рослинами
Зелений слон (1936), Марія Приймаченко

Казкова птиця - павич (1936), Марія Приймаченко
У 1937 році птахи і звірі Примаченко вражали навіть відвідувачів Першої міжнародної виставки у Парижі.  На ній Приймаченко отримала золоту медаль. Захоплюються її творамит відомі світові митці. Пабло Пікассо називав її твори "Прекрасними роботами геніальної жінки". Марк Шагал так захопився творчістю Марії Приймаченко, що аж сам почав малювати дивних істот, що дуже схожі на звірів нашої геніальної художниці.

Чорна мавпа (1936), Марія Приймаченко
Повернулася додому знаною художницею, щасливою, жінкою. Свою другу половинку, лейтенанта Василя Маринчука, який теж був родом з Болотні, рідного села Марії, вона зустріла в Києві. Щастя завжди було поряд.
Невдовзі після того, як Марія повернулася додому в Болотню, почалася війна. Марія під своїм серцем уже виношувала сина, який народився у грудні 1941 року. Марія дала йому ім’я Федір.
Фантастичний звір (1936), Марія Приймаченко
Друга світова війна позбавила Марію Примаченко чоловіка: він так і не побачив свого сина, а вона до кінця днів берегла йому вірність
Хлопець оре (1972), Марія Приймаченко
Малюючи картину за картиною, та через інші твори геніальна художниця створила власний мистецький стиль, в межах якого нескінченні варіанти декоративних, орнаментальних, жанрових і пейзажних композицій з квітами, птахами та звірами. Формат малюнків, звичайно, з часом поступово змінювався.  Так на зміну білому тлу творів 1930-х років  у 1960-ті роки прийшло кольорове. Від легкої акварелі ранніх робіт вона переходить до густої, насиченої гуаші. Проте незмінними залишаються світ образів і доведене до віртуозності поєднання пластики ліній та повнозвучності кольорів. Коли малювала картини, фарби не змішувала. Малювала  купленими пензликами, але часто робила їх власноруч із котячої шерсті.
Червоні маки (1982), Марія Приймаченко
У 1959 році вона стала членом Спілки художників, а це не могло не відкрити для неї нових можливостей. Після публікації в газеті "Київська правда" до робіт художниці повернулася велика популярність. І ось тепер у 1961 році збулася давня мрія Марії Приймаченко – нарешті був побудований новий цегляний будинок у рідному селі за допомогою районних властей.
У 1960 році Марія Приймаченко була нагороджена орденом  ‘’Знак пошани’’.
Художниця у цей час (1960- 1965 роки) натхненно працює над новим циклом - "Людям на радість", до якого увійшли роботи "Сонях", "Синій вазон з квітами", "Голуб на калині", "Пава у квітах", "Лев". Саме за цей цикл Марії Приймаченко присвоєно звання лауреата Державної премії України ім. Т.Г. Шевченка у 1966 році. А у 1970 р. одержала звання заслуженого діяча мистецтв УРСР.   Була також нагороджена орденом "Знак пошани". У 1998 Марії Приймаченко було присвоєно титул народної художниці.

Соняшник життя (1963), Марія Приймаченко
Квіти за мир (1965), Марія Приймаченко
Жоржини у синій вазі (1965), Марія Приймаченко

Померла геніальна художниця 18 серпня 1997 року в Києві. Похована в с.Болотня.
Художниця майже не виїжджала з рідного села, а до неї часто приїздили шанувальники її таланту. Серед них були письменники: М.Бажан, П.Тичина, А.Корнійчук, М.Стельмах, М.Вінграновський, художники: Н.Глущенко, Т.Яблонська, Г.Кальченко, співак Д.Гнатюк, режисер С.Параджанов. Можливо це справжнє диво, але особистість Марії Приймаченко, простої селянки і водночас талановитої художниці, та її мистецтво притягували до себе багатьох видатних особистостей.
Марія Приймаченко намалювала понад 800 картин, 650 з них зберігається в Київському музеї українського народного декоративного мистецтва.
Галя і козак (1947), Марія Приймаченко
"От якби зібрати з усієї України народних майстрів, що за дива витворили б – цвів би не лише садами Київ. Будинки б сміялися до людей..." – мріяла художниця
Домашні маки (1965), Марія Приймаченко

Калиновий берег (1966), Марія Приймаченко
Синій бик (1947), Марія Приймаченко

Лев (1947), Марія Приймаченко
Пташка (1962), Марія Приймаченко
Соняшник та горох (1962), Марія Приймаченко
Собака-красуня (1964), Марія Приймаченко

Два орли-соколи на могилі (1965), Марія Приймаченко
Дівчина-українка (1965), Марія Приймаченко

Маруся кужіль пряла (1968), Марія Приймаченко
Весілля (1971), Марія Приймаченко
Сватає Іван Галю (1972), Марія Приймаченко
Їде осінь на коні (1984), Марія Приймаченко
Підсилили сприйняття картин Марії Приймаченко  тріо бандуристок Тернопільського музичного училища імені Соломії Крушельницької, які виконали українські пісні
Картини Марії Приймаченко – у Тернополі
Пам'ятник Марії Оксентіївні Примаченко — українській народній художниці. Місто Яготин. Перед картинною галереєю
Кочубарики (1987), Марія Приймаченко

Несколько работ украинского дизайнера Оксаны Караванской по мотивам картин Марии Приймаченко
http://mjoy.ua/hto-taka-mariya-prymachenko.html

http://ukra.inn.uol.ua/text/4592323/lyudyam-na-radistzhivopis-mariyi-primachenko/
http://ukrmystetstvo.blogspot.com/2012/07/blog-post_09.html
http://uk.wikipedia.org/wiki/

http://www.google.ru/imgres?um=1&hl=ru&newwindow=1&sa=N&tbo=d&biw=1075&bih=694&tbm=isch&tbnid=UVio_eUwa
http://www.u-e-p.eu/meet-ukraine/2012/february/mi-lubimo-ukranu-marya-priimachenko.html
Джерела:
Сидить баба на печі, пряде кужель (1969), Марія Приймаченко


title: Презентація на тему «Права людини в Україні»

text:
Права людини в Україні
Права людини-це її соціальна спроможність вільно діяти,самостійно обирати вид і міру своєї поведінки з метою задоволення різнобічних матеріальних и духовних потреб шляхом користування певними соціальними благами в  межах,визначеними законодавчими актами
Міжнародні документи
Статут ООН (Сан- Франциско. 1945р.)
Загальна декларація прав людини (ООН. 1948р.)
 Європейська конвенціяпро захист прав людини і основних свобод (Рим.1950р.)
Європейська соціальна хартія (Турин.1961р.)
Міжнародний пакт про економічні,соціальні і культурні права(ООН. 1966)
Міжнародний пакт про  громадянські і політичні права(ООН.1966р.)
Заключний акт Наради з безпеки тп співробітництва в Європі — НБСЄ (1975р.)
Конвенція про права людини(1989р.)

Громадянскі права- це можливість громадянина брати участь у громадському та державному житті, вносити пропозиції про поліпщення роботи державних органах, безпосередньо брати участь у різних об'єднаннях громадян.Це право: на життя,на таємницю листування,на власну недоторканість,на недоторканість житла т.н
Політичні права-це можливість людей, що характеризує їхнє фізичне та біолоічне існування, задоволення матерільних та духовних потреб
Це:право на вільне  зібрання и в партії,право на проведення мітингів,зборів,походів завчасно попередищи органи місцевого самоврядування.

Соціально-економічні-це можливості людини і громадянина,що характеризує їхню участь у виробленні матеріальних благ та можливість забезпечити соціальні умови життя Це:право на приватне підприємство право на власність,право на страйк,право на відпочинок,право на заробітну плату не нижче від визначених законом.
Культурні права- це можливість доступудо духовних ціностей свого народі(нації) та всього людства
Це:право на освіту,Право на свободу наукової,творчої та художньої творчості.

Екологічні права- це права людини и громадянина на безпечне екологічне середовише
Обов'язок-це суб'єктивно обумовленна вимога держави до особи діяти чітко визначним у законі чином або утримуватися від певних дій.

Основні обов'язки людини і громадянина
-Не заподіювати шкоди приподі,культурній спадщини.
-Відшкодовувати завданні збитки.
-Сплачувати податки и збори.
-Шанувати державні символи Украини.
-Неухильно додержуватися Конституції та Законів. -України,не посягати на права і свободи інших людей.

Гарантії прав людини і громадянина- це умови та засоби,що забезпечують ефективну реалізацію прав і свобод кожної людини і громадянином


Презентація на тему «Студентський проект удосконалення власного мовлення»


title: Презентація на тему «Моя майбутня професія» (варіант 8)

text:
Проект
Моя майбутня професія
Я довго не могла визначитися зі своєю майбутньою професією. І ось нарешті я зробила вибір-я обрала професію фінансиста. Чим мене приваблює ця професія?
Особливості роботи
Здійснює фінансовий і банківський контроль за обігом грошових коштів, забезпеченням фінансової стабільності підприємства. Аналізує стан фінансової і господарської діяльності підприємства. Бере участь у розробці інвестиційних програм, визначенні напрямів витрачання коштів, забезпеченні поточного фінансування. Здійснює взаємодію з різними структурами фінансового ринку по всіляких аспектах фінансової, кредитної і податкової діяльності.
Місцем професійної діяльності фінансиста можуть бути державні органи федерального, територіального і муніципального рівня; банки, біржі, фінансові компанії, інвестиційні фонди, економічні і фінансові служби підприємств і організацій.
Специфіка діяльності фінансиста визначається конкретними умовами робочого місця, також можуть бути різні варіації, але основні професійні напрями і цілі такі:
 Фінансово-кредитна: (кредит – позика, надання грошей або товарів в борг, на умовах повернення).
розробка і використання різних систем обліку і витрат для оцінки витрат і доходів;
складання фінансових кошторисів, розробка кредитних операцій і контроль за ними;
планування фінансів. надання рекомендацій з операцій з нерухомістю (продаж, покупка, злиття фірм).
2. Податково-бюджетна: (податок – вид платежу, що стягується державою з підприємств, організацій і населення; бюджет – кошторис доходів і витрат);розрахунок податків, їх нарахування (контроль за кількістю) і відрахування; планування бюджету.
3. Інвестиційна: (капіталовкладення, спрямовані на підтримку і розширення капіталу).Інвестиції реалізуються шляхом кредитування, прямих витрат грошових коштів і покупки коштовних паперів.
4. Нормативно-методична: розробка і впровадження систем фінансової і статистичної звітності; складання фінансових звітів..
5. Страхова: (система економічних стосунків, при яких за рахунок внесків підприємств і населення створюються страхові фонди, призначені для відшкодування збитків від стихійного лиха, а так само надання допомоги громадянам або їхнім сім'ям). Робота зі страховими документами.
6. Зовнішньо-економічна: економіка і організація виробництва (робота в умовах постійної змінної економічної кон'юнктури).
Вимоги професії до індивідуально-особистих особливостей фахівця:
аналітичний склад розуму;
емоційно-вольова стійкість;
уважність;
акуратність;
сумлінність;
посидючість, вміння багато і напружено працювати;
нервово-психічна стійкість;
рахунково-аналітичні здібності;
висока працездатність;
здібність до концентрації і розподілу уваги впродовж тривалого часу;
хороша оперативна і довготривала пам'ять.

Медичні протипокази
Робота фінансиста не рекомендується людям із захворюваннями:
нервової системи (нервово-психічні розлади);
зорової системи;
сердечно-судинної системи (гіпертонія).

Освіта
Для опанування професії необхідна вища професійна освіта за спеціальністю фінансист. Необхідні також хороші знання з математики, інформатики, економіки.

Дякую за увагу


Презентація на тему «Писанкарство та писанки» (варіант 2)


Презентація на тему «Субкультура растаманів»


Презентація на тему «Гай Юлій Цезар»


title: Презентація на тему «Французька кухня»

text:
Французька кухня
Розпорядок дня
Французи дуже уважно вибирають продукти для кожного прийому їжі, меню залежить від свята у календарі, пори дня чи просто фантазії кухара. Час прийому їжі змінюється в залежності від регіонів, але можна вважати, що сніданок, який складається з кави, чаю або гарячого шоколаду, прийнято споживати разом з рогаликом із джемом від сьомої до восьмої ранку. Обід - опівдні, а вечеря, що починається з супу - близько восьмої вечора.
Перші страви
З перших страв для французької кухні характерні суп-пюре з цибулі-порею чи з картоплею, цибульний суп заправлений сиром. Відомий також провансальський густий рибний суп-буйабез.
М'ясо і риба
Французькі кулінари використовують усі види м’ясних продуктів: телятину, яловичину, баранину, птаха, дичину. Дуже популярні страви з морської і прісноводної риби: тріски, палтуса, щуки, коропа, а також таких морепродуктів, як устриці, креветки, лангусти і морські гребінці. Характерні для французького столу омлети і сирні суфле, що готують з різними приправами і начинкою: шинкою, грибами, зеленню.
В Франції поширеною стравою є устриці. Знавці вважають цих молюсків найвишуканішою стравою. Французькі пласкі види устриць називаються белон, маренн, аркашон. При вживанні устриць треба переконатися, що стулки їхніх раковин щільно закриті; якщо раковина відкрита, то молюск мертвий. Для відкривання устриць існує спеціальний ніж. Після відкриття раковини на устрицю треба видавити трошки лимонного соку, висмоктати її з раковини разом з делікатним устричним соком.
Молочні продукти
Французька кулінарія, у порівнянні з іншими країнами Західної Європи, молочних продуктів використовує не багато, виняток складають сири, що прославилися на увесь світ. Страви з сирами і зеленим салатом обов’язково подають перед десертом. В Франції роблять не менш 500 сортів сиру, серед яких такі широко відомі, як рокфор, грюер, камамбер і ін. Сири є невід’ємним елементом французької кухні, їх подають на обід і вечерю на дерев'яній дощечці.
Сири Франції
В знаменитих французьких провінціях народилися не менш знамениті сорти сирів: камамбер, брі, рокфор, рокамболь. Французи просто помішані на сирах, і ця країна – безперечний лідер за різноманіттям їх сортів. Ще б пак, адже тут створили більше ніж 400 видів!
Особливо французи цінують м’які сири з незвичним різким запахом (грибним або гостро-перцевим), м’якою маслянистою консистенцією та живою пліснявою: білою, блакитною, мармуровою чи темно-зеленою.
Король французьких сирів – брі. Такий статус він здобув ще на початку XIX ст., коли європейські дипломати святкували перемогу над Наполеоном, і їх пригощали знаменитими сирами, щоб вони змогли обрати кращий. За словами самих французів, брі має смак лісових горіхів і королівську мантію з білої плісняви. Сир роблять вручну: виготовити його промисловим способом практично неможливо.

Солодощі
Найвідомішими французькими десертами є круасан, вишневий пиріг клафуті, шарлотка, Тарт Татен, різдвяне поліно, крем-брюле (вершки запечені з карамельною скоринкою).
Напої
З напоїв французи віддають перевагу фруктовим сокам, мінеральній воді. Надзвичайно популярна кава. Зі спиртних напоїв у Франції поширені абсент, кальвадос, коньяк. Усі вважають, що французи дня не можуть прожити без келиха вина. Це дійсно так, але скоріше стосується південних провінцій.
Типові страви
Французький багет
Печінка кролика
Фуа-гра — паштет з печінки гуски
Креп — тонкі млинці
Бешамель
Буйабез — рибний суп
Фрикасе з курки
Жаб`ячі лапки
Крем-брюле — запечені вершки
Суфле
Тарт Татен
Виробництво вина
Франція виробляє 20% вина у світі і залишається найбільшим виробником в 2010 році з 44 750 000 гектолітрів , проте з кожним роком спостерігається спад виробництва на рівні від 2 до 5%.
Французький експорт вина становив 15,2 мільйони гектолітрів в 2006—2007 роках сумарною вартістю 6,7 млрд євро. Основні країни куди експортується вино: Великобританія, Німеччина та Бельгія. У вартісному вираженні найбільше вина експортується у США (1,08 млрд євро) та Великобританію (1,43 млрд євро). У 2008 і 2009 роках експорт почав значно скорочуватися (-16% у першому кварталі 2009 року). В результаті у 2010 році обсяг експорту склав лише 6,2 млрд євро. Попри це винна та алкогольна промисловості, як і раніше займають друге місце у загальному експорті Франції за рівнем прибутків поступаючись лише авіаційній промисловості.
Споживання вина
За величиною споживання вина на душу населення французи займають перше місце у світі, але у абсолютних цифрах споживання Франція (321 млн ящиків вина) відстає від США (330 млн ящиків вина). 71% населення віддає перевагу червоному вину, 25% населення — білому, а 4% — рожевому. Серед чоловіків, любителів червоного вина — 74%, серед жінок — 62%. Улюбленим приводом для розпивання вина є вечір з друзями, в ресторані, весілля тощо. Критерієм для покупки того чи іншого сорту вина є найчастіше популярність апелласьйону чи господарства або рекомендації знайомих. У 58% випадків алкогольний напій купується для негайного споживання, в 41% випадків — для зберігання та витримки. Із споживанням вина французами, у світі відомий так званий «французький парадокс», який полягає в тому, що незважаючи на вживання великої кількості жирної їжі і вина французи рідше за громадян інших країн страждають від серцево-судинних захворювань
Жаб'ячі лапки
Жа́б'ячі ла́пки – вишуканий делікатес, популярний у французькій та кантонській кухнях.
Жаб'яче м'ясо зараховується до дієтичних. Воно майже не містить жиру, проте є досить поживним (містить 16,4 відсотка білка, кальцій, залізо, фосфор, магній, фолієву кислоту, вітаміни групи В тощо). У східній медицині жаб'яче м'ясо «призначали» і як ліки: при дистрофії, бронхіальній астмі, як тонізуючий засіб і навіть для лікування новоутворів. Щоправда, з медичною метою частіше використовували жаб'ячу шкіру, яка містить багато біологічно активних речовин .
Шоколадні трюфелі
Згідно з легендою, вперше шоколадні трюфелі були приготовані в кінці XIX століття у французькому містечку Шамбері, розташованому в південних Альпах. Напередодні Нового року кондитер на ім'я Луї Дюфур виявив катастрофічний брак какао і вирішив компенсувати його тим, що було під рукою, – вершками і ароматною ваніллю. Так вийшов ганаш – основа шоколадних трюфелів. Така історія може не тільки збудити живий інтерес до, здавалося б, звичайної цукерки, але і спонукати вас відправитися в романтичну подорож по місцях, «трюфелів» Франції.

Підготували
учениці 10 класу
Карпів Ірина і Висоцька Оля


title: Презентація на тему «Чорнобиль» (варіант 15)

text:
Чорнобиль
Пилить ще атомний реактор,дає взнаки
Та катастрофа,проклята АЕС.
Це мука,плач і крик,і спадок на віки…
Так людство платить за прогрес…

Підготувала Назаренко Ксенія
	При́п'ять — місто обласного значення в Київській області. Засноване 4 лютого 1970 року на березі річки Прип'ять, поблизу залізничної станції Семиходи. Населення евакуйоване через катастрофу на ЧАЕС у 1986 році, внаслідок якої місто опинилося в зоні відчуження ЧАЕС.
	Головним приводом для заснування міста стало будівництво однієї з найбільших в Європі атомних електростанцій — Чорнобильської атомної електростанції (ЧАЕС)
	Чисельність населення за станом на листопад 1985 року — 47 500 осіб, більш ніж 25 різних національностей.

Склад:
*енергоблок № 1, зупинений у 1996
*енергоблок № 2, зупинений в жовтні 1991
* енергоблок № 3, перебував в режимі експлуатації до 2000 року;
енергоблок № 4, на якому в 1986 році сталася аварія масштабу екологічної
* енергоблоки № 5 та № 6 з незавершеним будівництвом,
* сховище рідких та твердих радіоактивних відходів і відпрацьованого ядерного палива та інші споруди.
Чорнобильська АЕС (ЧАЕС)
Чорнобильська АЕС (ЧАЕС) — атомна електростанція, збудована в 1971 році. Розташована на території України (Київська область)
25 квітня 1986 року на Чорнобильській АЕС готувалися до зупинення  4-го блоку на плановий  ремонт. Цим вирішили скористатися, щоб провести випробування однієї з систем безпеки експлуатації реактора РБМК-1000. Але програма випробування мала серйозні недоліки. Внаслідок збігу цілого ряду обставин, починаючи з 1 години 24 хвилини 26 квітня, відбулася серія вибухів, які призвели до руйнування реактора та будівлі 4-го блока і викиду великої кількості радіоактивних речовин у довкілля. Потоки високоактивної лави з розплавленого палива й графіту проникли у приміщення нижньої частини реактора. В результаті склалася надзвичайна ситуація, яка вимагала термінових дій по нейтралізації небезпеки.
Аварія 26 квітня 1986 року
Першими в боротьбу з вогнем включилися воєнізовані пожежні частини міст Чорнобиля і Прип'яті, а також Києва й інших населених пунктів Київщини, особливо міста Білої Церкви.
Завдяки рішучим діям воєнізованої пожежної охорони Чорнобильської АЕС та інших підрозділів пожежу на покрівлях ЧАЕС о 6 годині 35 хвилин 26 квітня було повністю ліквідовано.

Практично всі, хто першими включилися в боротьбу з пожежею, дістали небезпечні для життя дози опромінення.
Всі вони посмертно відзначені високими нагородами.Високі моральні якості, бойова готовність, професіоналізм – усе це дозволило пожежникам успішно вийти з ситуацій, що виникли відразу ж після аварії. Разом з тим стало ясно, що пожежна техніка була погано захищена від проникнення радіоактивного пилу в кабіни машин, мала невеликий коефіцієнт захисту від іонізуючого випромінювання. Пожежники не мали надійних засобів захисту особового складу, пристрої індивідуального дозиметричного контролю не завжди забезпечували достовірні дози опромінювання.
Розчищенням підходів до зруйнованого реактора, прибиранням викинутих вибухом ядерного палива, уламків паливних шматків, графітової кладки та елементів конструкцій зайнялися підрозділи збройних сил колишнього СРСР, ряду міністерств і відомств. У перші ж дні після аварії розгорнулися інженерні, хімічні та інші роботи по мінімізації наслідків трагедії. Для виконання робіт у зоні Чорнобильської АЕС було мобілізовано велику кількість цивільних осіб, які перебували на військовому обліку.
	У перші два дні після аварії на Чорнобильській АЕС здійснювали евакуацію лише із 10-кілометрової зони. Зокрема, через півтори доби після вибуху на станції вивезли мешканців міста Прип’ять. А з 30-кілометрової зони перші п’ять днів після аварії людей не лише не вивозили – населення й не попереджали про загрозу радіації.
	Зокрема, 1 травня сотні тисяч людей, у тому числі дітей, вивели на святковий парад у Києві, хоча рівень радіації у столиці України перевищував тоді допустимий у декілька десятків разів. Про це свідчать розсекречені документи радянських спецслужб.

	Інформацію ж іноземної преси, зокрема, радіоповідомлення, радянська преса і телебачення називали брехнею та провокацією.
	Тодішнє керівництво радянської України пояснювало згодом свої дії необхідністю запобігти паніці серед населення. Зокрема, колишня голова Президії Верховної Ради УРСР Валентина Шевченко в документальному фільмі «Жінки Чорнобиля» запевнювала, що тодішнє керівництво України намагалось усіляко захистити людей. «Всі дуже сьогодні охочі аналізувати і говорити, а тоді потрібно було кожну хвилину, навіть не годину, а хвилину, ухвалювати рішення», – наголосила Валентина Шевченко.
	Водночас у матеріалах кримінальної справи, порушеної 1992 року щодо дій тодішніх керівників України, зокрема, і першого секретаря ЦК КПУ Володимира Шербицького і голови Президії верховної ради УРСР Валентини Шевченко, зазначається, що керівництво УРСР інформацію про рівень небезпеки приховувало. «Щербицький, Ляшко та Шевченко вночі і вранці 26 квітня отримали достовірну інформацію, – мовиться у справі, – але… не ухвалили термінових заходів для захисту населення, а Ляшко в цей же день інформував Раду Міністрів УСРС, що нібито рівень радіації зменшується». Олександр Ляшко очолював тоді уряд УРСР.
	Евакуювати з 30-кілометрової зони влада вирішила 2 травня – на шостий день після аварії. А 3 травня почали вивезення дітей з Києва та області.
1.Грубі порушення правил експлуатації АЕС, скоєні персоналом ЧАЕС, за цією версією, полягали в наступному:
     *проведення експерименту будь-якою ціною, не зважаючи на зміну стану реактора;
     *вивід з роботи справного технологічного захисту, який просто зупинив би реактор ще до того як він потрапив би в небезпечний режим;
     *замовчання масштабу аварії в перші дні керівництвом ЧАЕС.
2.У сучасному викладі, причини аварії такі:
      *реактор був неправильно спроектований і небезпечний;
      *персонал не був проінформований про небезпеки;
      *персонал допустив ряд помилок і неумисно порушив існуючі інструкції,
частково через відсутність інформації про небезпеки реактора;
     *відключення захисту або не вплинуло на розвиток аварії, або не суперечило нормативним документам.
Причини:
	З двох наявних приладів для вимірювання радіації на 1000 рентген на годину один вийшов з ладу, а інший був недоступний через завали. Тому в перші години аварії ніхто точно не знав реальних рівнів радіації в приміщеннях блоку і довкола нього. Неясним був і стан реактору.
У перші години після аварії багато хто, мабуть, не усвідомлював, наскільки сильно зруйнований реактор, тому було прийнято помилкове рішення забезпечити подачу води в активну зону реактора для її охолоджування. Ці зусилля були даремними, оскільки і трубопроводи і сама активна зона були зруйновані, але вони вимагали ведення робіт в зонах з високою радіацією, які персонал виконував без захисного одягу. Інші дії персоналу станції, такі як гасіння локальних пожеж в приміщеннях станції, заходи, направлені на запобігання можливого вибуху водню, та інше, навпаки, були необхідними. Можливо, вони запобігли ще серйознішим наслідкам.
	Майже одразу до місця аварії, прибули пожежні. Першими до ЧАЕС приїхала бригада під командуванням лейтенанта Володимира Правика, який помер 9 травня від гострої променевої хвороби. Їх не попередили про небезпеку радіоактивного диму і уламків, вони не знали, що ця аварія була чимось більшим, ніж звичайна пожежа.
	Вогонь гасили до 5 години ранку. У середині четвертого блоку його вдалося загасити лише до 10 травня 1986 року, коли більша частина графіту згоріла.
Масштаб Чорнобильської катастрофи, найтяжчої за всю історію людства техногенної катастрофи, добре відомий всім. В навколишнє середовище надійшло близько 3% радіонуклідів, які на момент катастрофи були накопичені в 4-му енергоблоці ЧАЕС.

Аварія призвела до забруднення більше 145 тисяч кв. км території України, Республіки Білорусь та Російської Федерації. Внаслідок Чорнобильської катастрофи постраждало біля 5 мільйонів людей
Наслідки:

Урядова комісія прийняла рішення про створення 30-км зони відчуження навколо Чорнобильської АЕС. З 27 квітня 1986 року Уряд України провів евакуацію мешканців міст Прип’ять та Чорнобиль, районних центрів та сіл 30-км зони (близько 100 тисяч людей).
Приховування інформації про Чорнобильську катастрофу призвело до виникнення і розповсюдження найнеймовірніших чуток щодо можливих наслідків катастрофи..
Керівництво СРСР відмовилось від міжнародного співробітництва при проведенні робіт з ліквідації наслідків ядерної катастрофи..

Внаслідок вибуху стався потужний викид радіоактивних речовин у довкілля
Медико-демографічні наслідки Чорнобильської катастрофи:
медико-демографічна ситуація на радіоактивно забруднених територіях продовжує формуватися в умовах триваючої в Україні демографічної кризи. З 1991 р. смертність населення стала перевищувати народжуваність. У радіоактивно забруднених областях ці негативні зміни відбулися на рік раніше й більш виразно.

З 1994 р. став зменшуватися обсяг витрат на ліквідацію наслідків катастрофи, що негативно вплинуло на здійснення заходів протирадіаційного, соціального і медичного захисту постраждалих.

Наразі поступово знижується смертність постраждалих дітей, що можна визнати одним із позитивних досягнень медичної науки й практики та здійснюваних у країні заходів протирадіаційного, соціального і медичного захисту потерпілих дітей.
Після аварії утворилася радіоактивна хмара, яка накрила не лише сучасну Україну, Білорусь та Росію, які знаходилися поблизу ЧАЕС, але й і Східну  Фракію, Македонію, Сербію,Хорватію, Болгарію, Грецію, Румунію, Литву, Естонію, Латвію, Фінляндію, Данію, Норвегію, Швецію, Австрію, Угорщину, Чехію, Словаччину, Нідерланди, Бельгію, Словенію, Польщу,Швейцарію, Німеччину, Італію, Ірландію, Францію (разом з Корсикою), Велику Британію та острів Мен
Чорнобильська катастрофа стала причиною серйозних збитків для економіки та соціальної сфери як у колишньому СРСР, так і за його межами. Аварія порушила нормальну життєдіяльність та виробництво у багатьох регіонах УРСР, БРСР та РРФСР, призвела до зниження виробництва електроенергії для потреб економіки, істотні збитки були завдані сільськогосподарським і промисловим об’єктам, постраждали лісові масиви та водне господарство.
У 1986 році виникла проблема будівництва додаткового житла для евакуйованих.
Економічні збитки
	У перші дні основні зусилля були направлені на зниження радіоактивних викидів із зруйнованого реактора і запобігання ще серйознішим наслідкам. Наприклад, існували побоювання, що через залишкове тепловиділення в паливі, що залишається в реакторі, станеться розплавлення активної зони. Розплавлена речовина могла б проникнути в затоплене приміщення під реактором і викликати ще один вибух з великим викидом радіоактивності. Вода з цих приміщень була відкачана. Також були прийняті заходи для того, щоб запобігти проникненню розплавленої речовини в ґрунт під реактором.
	Потім почалися роботи з очищення території і поховання зруйнованого реактора. Довкола 4-го блоку був побудований бетонний «саркофаг» (об'єкт «Укриття»). Оскільки було вирішено запустити 1-й, 2-й і 3-й блок станції, радіоактивні уламки, розкидані територією АЕС і на даху машинного залу були прибрані всередину саркофага або забетоновані. У приміщеннях перших трьох енергоблоків проводилася дезактивація. Будівництво саркофага було завершене в кінці листопада 1986 року.
Ґрінпіс і міжнародна організація «Лікарі проти ядерної війни» стверджують[, що в результаті аварії лише серед ліквідаторів померли десятки тисяч чоловік, в Європі зафіксовано 10 000 випадків вроджених патологій(англ.)укр. в новонароджених, 10 000 випадків раку щитоподібної залози і очікується ще 50 тисяч. За даними організації Союз «Чорнобиль», з 600 000 ліквідаторів 10% померло і 165 000 стало інвалідами.
Припять — место действия игрового мира S.T.A.L.K.E.R., а также двух миссий из игры «Call of Duty 4: Modern Warfare».
Припять является одним из желанных мест посещений для туристов и учёных со всего мира.
В феврале 2013 года был анонсирован проект «Припять 3D», главной задачей которого является создание виртуального музея г. Припять до аварии.
В фильме «Жизнь после людей» город показывают как пример воздействия времени и природы на город после гибели человечества.
Документальные съёмки города с вертолёта использованы в художественном фильме «Распад» (СССР, 1990).
Действие фильма ужасов «Запретная зона» (2012, США) происходит в Припяти.
В российско-украинском фильме ужасов «Припять. Оставленные позади» (англ.  Pripyat. Left Behind) (2013) четыре американских туриста теряются во время своего путешествия по Восточной Европе и оказываются в ночной заброшенной Припяти.
В 2013 году на экраны вышел фильм «Крепкий орешек: Хороший день, чтобы умереть», развязка которого происходит в Припяти.
В 2006 году снят фильм "Аврора" повествующий о судьбе девочки по имени Аврора Неделина из Припяти, мечтающей стать балериной.
13 октября 2014 года на российском телеканале ТНТ начался показ фантастического сериала «Чернобыль. Зона отчуждения», главное действие которого происходит в Припяти
На сьогоднішній день до міста Припять проводяться екскурсії від 1-7 днів
Ціна на одноденну екскурсіяю
 громадян України : 2206 UAH / людина
для громадян інших країн : 2626 UAH / людина
в англ . групі з перекладачем : 3046 UAH / людина
- Стела "Чорнобильський район"
- В'їзд в 30-кілометрову зону: контрольно-пропускний пункт (КПП) "Дитятки"
- Села Залісся і Копачі: огляд уцілілих будівель
- КПП "Лелів": в'їзд в 10-кілометрову зону
- Дезактивований Рудий ліс на місці західного радіоактивного сліду від першого, найпотужнішого викиду від вибуху 4-го енергоблоку
- Cтела "Прип'ять" біля в'їзду в місто
- М Прип'ять, покинутий жителями понад чверть століття тому: "чортове колесо"; дитячий садок і школа, міський басейн р Прип'ять, стадіон, кінотеатр "Прометей", пристань з затопленим причалом, будівля міліції з СІЗО; будівлю міськвиконкому - перший штаб ліквідації наслідків аварії; готель "Полісся", де був спостережний пункт коригування вертолітних операцій над руїною 4-го реактора; лікарня, яка прийняла перших постраждалих від аварії та її ліквідації;
- Чорнобильська АЕС: меморіал біля адміністративного корпусу, Саркофаг - оглядовий майданчик, об'їзд навколо території ЧАЕС, годування сомів :) (залежить від сезону)
- Секретний об'єкт Чорнобиль-2 Гігантські антени радара "ДУГА-1", секретний містечко Чорнобиль-2, що забезпечував працездатність антен загоризонтного стеження за запуском балістичних ракет.
- Вечеря в їдальні в Чорнобилі (за бажанням)
- Місто Чорнобиль: пішохідна прогулянка; огляд міста та виставки техніки і роботів, які брали участь у ліквідації аварії, пам'ятник "тим, хто врятував світ".