title: Презентація на тему «Народна музика»

text:
Народна музика
Роль мистецтва в житті людини високо оцінив німецький поет Іоганнеса Бехер. Він сказав, що мистецтво може змінити людину.
Музика – світ мистецтва, якого не можна виміряти.
Украї́нські наро́дні пісні́ — це фольклорні твори, які зберігаються в народній пам'яті і передаються з вуст в уста.
Все життя людини пов’язане з піснею. В піснях люди висловлюють свої думки, почуття, радості, горе. Народне мистецтво – скарбниця народної мудрості.

Ми не знаємо авторів старовинних народних пісень. Раніше ці пісні переходили з уст в уста. Нотний запис знав мало хто. Передавались пісні в неписемній формі завдяки виконавчим традиціям.
Джерела народної музики відходять в доісторичне минуле. В кожну історичну епоху існувала музика. На основі давніх творів створювались нові. В сукупності вони утворювали традиційний музичний фольклор. Його основу становила музика селянства.

Є пісні пов’язані з трудовою діяльністю людини, життям, (календарні), є пісні, які відображають календарні свята (колядки, веснянки, купальські пісні).
Польові роботи, до них спонукали теж пісні – це про косовицю, про жатву. Є обрядові пісні про народження, весілля (колискові, весільні), похоронні (пісні-плачі), пісні, пов’язані з веденням господарства (тваринництва, пісні про прилучення коня, загоном тварин і т.д.).

У народній пісні – найбільш поширеному фольклорному жанрі – тісно поєднані поетичне слово і музика. Величезна кількість народних пісень зібрана порівняно недавно, активна робота, щодо їх запису проводиться тепер. Найтиповіші мелодичні звороти фольклорних зразків сягають давнини тому знавці М.Лисенко, М.Леонтович підкреслювали значення вивчення саме старовинних пісень зокрема обрядових та історичних.

Велике значення для розвитку української музики мали взаємозв’язки з фольклором росіян, поляків, чехів, угорців. Для народних пісень характерна певна “діалектика” виникнення якої пов’язує різні суспільно-історичні умови життя. Для східно-українських пісень більш характерна широка, наспівана мелодика часте використання різновидностей мажору і мінору. Особливою ознакою східнослов’янської пісні є розвиненя багатоголосся в хоровому співі. Західноукраїнські пісні здебільшого вкладаються в рамки діатоніки в груповому виконанні.

Народні пісні за змістом групуються на певні жанри. Музика кожного з них назначена загальною спільністю емоційного характеру, спорідненістю музично стилістичних рис.
Складаючи свої пісні, народ часто звертався до літературних текстів відомих поетів. Особливо багато пісень складено на слова Т.Г.Шевченка “Заповіт”, “Реве та стогне Дніпр широкий”, “Думи мої, думи”.

Для мелодії українських народних пісень характерне використання деяких ладових видозмін, що виникають внаслідок хроматизації окремих ступенів ладу.
Сьогодні кожен з нас може побачити по телевізору, почути по радіо виконання народних пісень в обробці. Народні пісні виконують ансамблі “Ватра”, “Смерічка”, “Краяни”, “Світязь”, можна почути народні пісні у виконанні Черкаського хору, Полісся.

Народні пісні мають багато жанрів, деякі з них:
Жартівливі пісні;
Історичні пісні;
Козацькі пісні і думи;
Обрядові пісні;
Побутові пісні;
Стрілецькі пісні;
Купальські пісні;
Соціально-побутові пісні — це великий масив епічних народно-пісенних творів про економічні та політичні умови життя різних соціальних груп населення, про їхню історичну роль у становленні та розвитку українського суспільства, у формуванні національних норм етики й моралі.
Соціально-побутові пісні різнопланові і за тематикою, і за сюжетами, і за мотивами, і за колоритністю образів. Для них характерне поєднання реалістичної конкретності з метафорично-символічною образністю, вони багаті на традиційні для народного епосу метафори, постійні епітети, порівняння.
Станові пісні — соц.-побутові пісні про життя, побут та інтереси окремих суспільних та груп. Найвидатніші серед них — це високопоетичні чумацькі пісні, що своїми мотивами наближаються до козацьких. Вони виникли у 15 ст. і найбільшого поширення набрали під час розквіту чумацького промислу у 18 і в першій третині 19 ст.
Рекрутські та солдатські пісні — пісні про рекрутів, що примусово відбували військ. службу в царській або в цісарській (австро-угор.) армії, про тяжку долю вояка, змушеного 25 pp. служити у чужому війську в тяжких умовах; про тугу за рідним краєм, страхіття воєн, каліцтво, смерть вояка, про зустріч з родиною по багаторічній розлуці. Виникнення цих пісень припадає на кін. 18 ст., коли в Україні було введено обов'язкову військ. службу. Мотиви рекрутських пісень лежать в основі багатьох творів Шевченка («Сова», «Сон») та Ю. Федьковича («Рекрут», «Дезертир»), які самі відбули десятирічну примусову військ. службу.
Весільні пісні — пісні, що супроводжують весільні обряди, пояснюють їх зміст і значення, прославляють молодих та їх батьків.
У весільних піснях ідеться і про свах, і про подруг нареченої, світилок, бояр і боярок, старост і дружб. Співають весільних пісень тільки жінки. Це переважно хори, діалоги. Весільними піснями супроводжується замішування короваю, розплітання коси молодої, одягання на неї очіпка. Чоловіки у формі діалогів і монологів беруть участь у найдраматичніших епізодах обряду — під час нападу бояр, викупу нареченої. Святкуючи перезву, родичі молодої після першої шлюбної ночі йдуть або їдуть з відповідними обрядовими піснями на частування до хати молодого.

Дякуємо за увагу
Турчина Вікторія
Цибульська Вікторія
Олена Хомич
Трофимчук Юрій


title: Презентація на тему «Право дитини на життя»

text:
Презентація на тему: Право дитини на життя

ВступРозділ 1.Основні нормативні документи, які захищають права дитини.
   1.1 Конвенція ООН про права дитини
   1.2 Декларація прав дитини
Розділ 2.Зміст права дитини на життя у правовому значенні.
Розділ 3.Проблеми пов`язані з можливістю дитини реалізувати право на життя.
   3.1 Право на народження
   3.2 Право на захист дитинства
Розділ 4.Сучасна ситуація в Україні. Шляхи виходу
4.1Діти-сироти в Україні
4.2 Торгівля дітьми
4.3Дитяча злочинність
4.4 Правова інформованість дітей та дорослих
Розділ 5. Механізми реалізації прав дитини в Україні
Висновок.

План:

Яким буде для нас  21-ше століття?  Нас це хвилює тому, що  в цьому столітті будемо жити ми сьогоднішні діти. Дитину жодним чином не можна прирівнювати до дорослої людини. Дитина  має  бути  забезпечена  особливими правами,  особливим  захистом. Зараз проблема дитинства є найголовнішою проблемою в усьому світі,  бо діти – наше майбутнє. Тому я вирішила вивчити цю  проблему  докладніше,  щоб  мати  змогу  цивілізовано вирішувати свої проблеми і відстоювати права. Знаючи свої права з дитинства, людина зможе плідно й  ефективно  брати участь у розбудові правового суспільства нашої держави.

Вступ
Права дитини - це система можливостей, які необхідні особі для її комплексного та цілісного розвитку в умовах і відповідно до вимог середовища, беручи до уваги незрілість дитини.
Закони України, які носять характер захист прав дітей, а до таких відносяться такі закони, як:
1.Конституція України
2.Конвенція про права дитини
3.Закон України «Про охорону дитинства»
4.Сімейний кодекс України

1. Основні нормативні документи,які захищають права дітей
1.1 Конвенція ООН про права дитини
ООН приділяє особливу увагу захисту прав дітей. У 1959  році ООН приймає Декларацію прав дитини,  основною тезою якої є:

«Людство зобов'язане давати дитині все краще, що воно має».

     Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 р. було прийнято Конвенцію про права дитини, що часто називають "Світовою Конституцією прав дитини".

    Конвенція —  це не стільки перелік прав дитини,  скільки всеосяжний список зобов'язань, що держави готові визнати у відношенні дитини

Декларація прав дитини — міжнародна декларація, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.
Тобто правами дитини, згідно  цього міжнародно-правового документа є наступні:
    1) право на життя, виживання і вільний розвиток;

2) право на ім'я та на набуття громадянства;

3) право знаті своїх батьків та користуватися батьківською турботою;

4) право не розлучатися з батьками наперекір їх бажанням;

5) право на возз'єднання з сім'єю, яка знаходиться в іншій державі…і т.д.

1.2 Декларація прав дитини

Ставлячи запитання, чим є право на життя з точки зору юридичного поняття, зауважимо, що це є категорія, яка регулює відносини з приводу такого блага фізичної особи, як благо життя. Це благо носить нематеріальний характер і є об"єктом регулювання численних галузей права.
Вчені-юристи активно досліджують проблеми здійснення права на життя дитини.

2.Зміст права на життя
у правовому значенні
Статистика свідчить, що щороку в Україні відбувається близько пів мільйона абортів. Як християнка - я переконана, що правові норми повинні бути моральними, що християнський закон «Не вбивай!» має стати правовою нормою, яка захищає право на життя кожної людини незалежно від віку і росту.
Можливо до особистих прав людини потрібно додати ще і право на народження?..

3.Проблеми пов’язані з можливістю дитини
реалізувати право на життя
3.1 Право на народження
Якщо дитина потребує особливого піклування і захисту, то і покарання за наругу над дитиною, за посягання на її життя і гідність мало б бути особливим. Як на мене, питання насильства в сім`ї є актуальним для нашої держави і потребує особливої уваги.
     Для мене дуже болючим питанням є права дітей інвалідів. Дійсно існують державні програми допомоги таким дітям, система правових норм, які за своїм змістом справді чудові. Здається такі гуманні закони, але якщо дитині доля піднесла це страшне випробування і вона народилася інвалідом, то батьки мають право (у випадку коли вони визнають свою неспроможність ) передати свою дитину на проживання в інтернат, відмовитися від неї. Звичайно, можливо такій дитині буде краще в державному закладі, де про неї хоч хтось буде піклуватися. Але не секрет, що страшні відхилення у дитини часто є наслідком алкоголізму, наркоманії чи соціальнонебезпечної поведінки батьків.
3.2 Право на захист дитинства

Зараз проблема дитинства одна з найважливіших проблем нашої країни.  І не треба легковажно ставитися до ситуації, що склалося, бо діти  –  це  наше майбутнє і треба сприймати це  дуже серйозно.
На паперах все виглядає не так, як у реальному житті. Більшість дітей, як і їхніх батьків, і уявлення не має про права дитини і про  Конвенцію  ООН про права дитини. Та навіть ті,  хто  знають,  не  можуть  застосувати  свої знання належним чином.Проблемою нашого  населення  була  юридична

     необізнаність та неграмотність. Так, держава робить деякі окремі,  повільні, рідкі кроки на шляху вирішення цієї проблеми, але  повинні  існувати  дійсні шляхи виходу, справжня рішуча програма.
Конвенція ООН про права дитини порушується на кожному  кроку,  бо  про неї знають одиниці.
Наше майбутнє у наших дітях. Тому потрібно оберігати дітей - наше майбутнє.

4. Сучасна ситуація в Україні
У нашому законодавстві говориться, що держава  захищає  права  дитини, дотримується Конвенції і контролює її дотримання. Але це все  в  ідеалі.  Не існує ще в Україні  такої  організації,  яка  б  дійсно  постійно,  системно захищала права дитини, відстоювала  їх,  контролювала  дотримання  Конвенції ООН про права дитини.
Нащо ж тоді було приймати  і  ратифікувати  Конвенцію  ООН  про  права дитини, якщо діти не знають своїх прав, їх не дотримуються й дорослі?
Але надія є, зараз створений проект про утворення такої потрібної всім нам організації, але це лише проект,  скільки  його  будуть  узгоджувати  та обговорювати ніхто не знає, але все ж таки це вже щось.

5.Механізми реалізації прав дитини
В Україні
Я впевнена, що моя робота є актуальною в теперішній час тому, що як я вже не раз писала,права дітей порушуються на кожному кроці.Працюючи над цією роботою, дуже багато нового відкрила для себе і надіюся, що для інших дітей та дорослих. Я сподіваюся, що всі жахливі статистики злочинів в майбутньому зміняться на кращі. Але для цього, потрібно починати змінювати суспільство з молоді, із забезпечення прав, гарантованих Конвенцією.Коли я починала працювати над цією роботою, я навіть і не знала, скільки прав має по законодавству дитина, як вони регулюються, якими документами вони проголошуються.Я думаю, що ця робота буде корисною моїм друзям, дітям України. Сподіваюсь, що нею зацікавляться дорослі – батьки, вчителі, працівники органів влади.Ми перебуваємо у періоді трансформації, не тільки політичної, але й культурної. У нас зараз суспільна криза – і вона відчутно позначається на молоді. Однак нинішня молодь вже зробила "ковток свободи" – тому зміни на гірше вже не зможуть відбуватися.
Висновок


title: Презентація на тему «Марія Заньковецька» (варіант 1)

text:
Марія Заньковецька
Марія Заньковецька. 70-і рр. ХІХ ст.
Марі́я Костянти́нівна Занькове́цька (справжнє прізвище — Адасовська; *22 липня (4 серпня) 1854, с. Заньки, Ніжинський повіт, Чернігівська губ. — †4 жовтня 1934, Київ) — українська актриса.
Народилася у багатодітній родині дворянина Костянтина Костянтиновича Адасовського та міщанки з Чернігова Марії Василівни Нефедової.
1876 — вийшла на сцену ніжинського театру.

М. Заньковецька з сестрою Лідією. 80-і рр. ХІХ ст.
Вона була п’ятою дитиною в сім’ї збіднілих поміщиків Адасовських. З десяти років Марія почала навчання у приватному пансіоні Осовської в Чернігові. На той час програма цього закладу відзначалася досить серйозним рівнем викладання широкого спектра дисциплін. Дівчинка з великим задоволенням поринула у світ знань, але більше за все любила імпровізувати зі своїми подругами на уроках танців, занять пантомімою. Дівчатка самі собі ставили невеличкі п’єси, різні етюди і з великим задоволенням їх виконували.
Артисти українського театру М. Кропивницький, М. Садовський і М. Заньковецька. 1883-1884 рр.
Замість вступу у консерваторію дружина артилерійського офіцера Хлистова, Марія Костянтинівна, переїхала у Бендери (Бесарабія), куди було переведено на службу її чоловіка. Там вона познайомилася з Миколою Тобілевичем (пізніше Садовський), жадібно вивчала українську та світову літературу, готувала себе до омріяних з дитинства виступів на сцені. Не зважаючи на категоричну заборону батьків та чоловіка виступати на сцені, Марія рвалася до неї. Для цього довелося залишити родину та розлучитися з чоловіком.
М. Заньковецька з братом Євтухієм Адасовським. 90-і рр ХІХ ст
Сім’я Адасовських відзначалася гостинністю. У них завжди збиралося багато молоді, приїжджали студенти — товариші братів по навчанню. Батько Марії Костянтин Костянтинович мав чудовий голос, соковитий баритон, а Марія — сильне меццо-сопрано. Удвох вони часто влаштовували для гостей сімейні концерти. На великі храмові свята батько запрошував до себе студентів з Ніжина.
М. Заньковецька. До 1917 р
Мій дебют на українській сцені був у Єлизаветграді… Я виступила в "Наталці Полтавці. Я хвилювалася у першій дії, не чула свого голосу, коли співала "Віють вітри". За кулісами я від хвилювання впала і пам'ятаю, як заметушилися усі навколо мене, Михалча (лікар) підніс мені краплі, Карпенко-Карий - вина. У другій дії я вже оволоділа собою і твердо вела свою роль.

М. Заньковецька в ролі Зосі у виставі за п'єсою І. К. Карпенка-Карого "Сава Чалий". До 1917 р.
Актриса створювала образи, проникнуті справжнім драматизмом і запальною комедійністю. Вона уславляла своєю грою звичайних простих людей, розкриваючи безмежність їхніх душ. Маючи чудовий голос — драматичне сопрано, незрівнянно виконувала у спектаклях українські народні пісні. Домагалася відкриття в Ніжині стаціонарного державного театру.
Театр для мене, перш за все і після всього, — Храм.

для мене і моїх сучасниць театр перш за все і після всього - храм… Я не можу грати те, чого не розуміє серце…
М. Заньковецька
Зроблене нею свідчить про величезний талант. А головне - все своє, від початку до кінця… Талант винятковий, свій, національний. Я сказав би - істинно народний
К. Станіславський
Всією душею люблю я народ свій і його драму"…
М. Заньковецька
Справжньою окрасою української сцени була Марія Заньковецька. Коли їй запропонували блискучу кар'єру в Росії, вона відповіла, що Україна надто бідна, щоб її покинути. Ця відповідь не випадкова: Заньковецька була свідома українка.
Т. Гунчак
М. Заньковецька в ролі Івги Цвіркунки в опереті М. Лисенко "Чорноморці". 1892 р.
Симон Петлюра, голова уряду і Директорії УНР у 1919 році. Заньковецька - "артистичний символ цього героя, сценічне втілення тих наук, які доводиться зазнавати українській нації в образі жінки. Її скарги на мачуху-долю, її сльози і часами розпач страшенний і, нарешті, надія на щастя, на те, що із сліз повиростають квітки запашні вільного гармонійного життя нашої нації, що все нагадує наші національні муки і наші надії".
М. Заньковецька в ролі Олени Чаплинської у виставі М. Старицького "Богдан Хмельницький". 80-90-і рр. ХІХ ст.
актриса прагнула свої "ніжні створіння" перетворити в героїчні характери. Це прагнення виявляє її особистість як людини, що зуміла подолати перешкоди родинних заборон театру, відмови від неї батька, неможливості одружитись з коханою людиною. Якби воля до боротьби не була властива актрисі, то її чудові дані так лишились би нікому не відомими. А ця тендітна, хвороблива, слабка жінка зуміла віддати свій талант театру, утвередженню гуманної ідеї - людина повинна боротись за свою свободу і щастя, не хилитися під ударами долі. Протест особистості був навіть у таких її страдниць, як Харитина в "Наймичці", Олена в "Глитаї", Софія в "Безталанній". Актриса не могла не наділити їх своєю силою волі, яка виявляє потенціальні можливості людини. М.Заньковецька повністю відповідає формулі, якою К.Станіславський визначає талант: "Талант - це щаслива комбінація багатьох творчих здібностей людини в сполученні з творчою волею"
М. Заньковецька. До 1917 р.
Ви питаєте, чи переживаю я, коли виходжу на сцену. Хіба можна передати ці умови. Скажу тільки, що скільки я б не грала, обов'язково нестерпне світло рампи, що б'є в очі, одночасно боляче б'є по моїх нервах: мить, і я вся холодію. Але це тільки коротка мить. Далі я "входжу в роль" і зовсім забуваю, що театр загадковий сфінкс, ім'я якому публіка

М. Заньковецька після свого бенефісу у виставі М. Кропивницького "Дві сім'ї". 1912 р.
Під час московських гастролей у 1912 році Марію Заньковецьку бачив Лев Толстой у ролі Олени з драми Марка Кропивницького "Глитай, або ж Павук". Письменник був так захоплений грою акторки, що попросив її подарувати йому червону хустку з своїх плечей. Видатний майстер пера високо цінував творчість Заньковецької і шанобливо ставився до неї як до справжнього майстра сцени.Петро Чайковський, перебуваючи в Одесі, виступив як диригент у постановці своєї опери "Пікова дама". Після вистави Марія Заньковецька з групою українських акторів вітала геніального композитора й подарувала йому вінок із живих квітів з написом на стрічці: "Смертні - безсмертному". Невдовзі Чайковський дивився виставу "Безталанна" Івана Карпенка-Карого, де роль Софії виконувала Марія Костянтинівна. Композитор вийшов на сцену й урочисто підніс актрисі вінок, на якому були такі слова: "М.К.Заньковецькій - безсмертній від смертного".
театр «Українська трупа під орудою М.К Заньковецької»
У 1918 році вона організувала народний театр «Українська трупа під орудою М.К Заньковецької». У театрі гралиБ.Романицький, Т.Садовський, А.Ратмиров, В.Сосницький. Були поставлені спектаклі «Наталка Полтавка», «Гетьман Дорошенко», «Циганка Аза». Визнаючи її сценічні заслуги, в червні 1918 гетьман Скоропадський затвердив ухвалену Радою міністрів постанову про призначення їй довічної державної пенсії.
Народна артистка УРСР М. Заньковецька з внучатими племінницями Іриною і Галиною Воликами. Київ, 20-і рр. ХХ ст.
 …Я побачив Вас вперше в російській п’єсі (в «Лісі») і мало не збожеволів від захоплення. Такого виконання я ще не бачив, хоча, як рецензентові однієї з південних газет, мені доводилося бачити багато талановитих знаменитостей… Кілька друкованих рядків, присвячених вам в одній з київських газет, здавалися мені краплею в морі, і я не міг зрозуміти тих, хто намагався переконати мене, що я перебільшив, що я сказав дуже багато, що у російських п’єсах Ви нібито слабіші, ніж у малоросійських! Брехня! Для таланту немає меж, немає мови, немає становища, яке б він не подолав
І.Висоцький

Відкриття меморіальної дошки на будинку № 121 по вул. Червоноармійській, де жила М. Заньковецька. Київ, 5 квітня 1953 р.
До останніх років життя видатна актриса цікавилася драматургією і розвитком театру, жила його інтересами, раділа з успіхів. Її квартира у Києві по вулиці Червоноармійській,121 (тепер там облаштовано меморіальний музей Заньковецької) була своєрідним університетом мистецтв. За порадами до неї часто приходили Панас Саксаганський, Іван Мар'яненко, Оксана Петрусенко, Гнат Юра, Наталія Ужвій. Особливо часто бував Іван Козловський. Вечорами між ними відбувалися довгі задушевні розмови, які завжди закінчувалися піснею.15 грудня 1922 року театральна громадськість Києва відзначала 40-річчя сценічної діяльності Марії Заньковецької. Урочистості проходили у театрі, якому до цієї дати було присвоєно ім'я Заньковецької, а самій актрисі - звання народної артистки республіки, першій в Україні. Того дня Марія Костянтинівна останній раз виступила на сцені у ролі, з якою чотири десятиліття тому дебютувала у Єлизаветграді і неперевершений образ якої творила вподовж усього свого театрального життя - нев'янучої Наталки Полтавки.
Артисти Львівського українського драматичного театру ім. М. Заньковецької покладають вінки на могилу української актриси М. Заньковецької. Київ, липень 1957 р.
Померла 4 жовтня 1934 року. Похована в Києві на Байковому кладовищі (надгробок — мармур, граніт; скульптор Ю. І. Білостоцький)[1].
Дружила з сім'єю Богомольців - президентом Академії Наук УРСР Олександром Олександровичем Богомольцем (1881-1946), його батьками, а також з двоюрідною сестрою академіка - Наталею Михайлівною Богомолець-Лазурською (1880-1959), з якою грала на одній сцені.

ПідготувалаУчениця 10 – А класуССЗШ №307Високоморна Ярослава
2013


title: Презентація на тему «Йоганн Бах» (варіант 2)

text:
Йоганн Себастьян Бах
Йоганн Себастьян Бах народився в маленькому містечку Айзенах і був шостою дитиною скрипаля Йоганна Амвросія Баха. Усі Бахи жили у гірській Тюрінгії. З початку XVI століття в родині Баха були флейтисти, сурмачі, органісти, скрипалі, капельмейстери. Їхнє музичне обдарування передавалося з покоління в покоління. Коли Йогану Себастьяну виповнилося п'ять, батько подарував йому скрипку. Йоганн швидко вивчився на ній грати, і музика стала невід'ємною частиною і його життя.
Творча спадщина Йоганна Себастьяна Баха надзвичайно велика, охоплює понад 1000 композицій, з них 320 світських і духовних кантат, багато мес, «Різдвяна» й «Великодня» ораторії, численні хорали, мотети, інструментальні твори та інші.
Протягом життя Бах був найбільше відомий як першокласний органіст, викладач та композитор органної музики. Він працював як у традиційних для того часу «вільних» жанрах, таких як прелюдія, фантазія, токата, пасакалія, так і у більш строгих формах — хоральної прелюдії та фуги. Протягом найбільш плідного для органної музики періоду (1708–1714) Йоганн Себастьян не лише написав багато пар прелюдій і фуг та токат і фуг, але й вигадав незакінчену Органну книжечку — збірку з 46 коротких хоральних прелюдій, у якій демонструвалися різні техніки та підходи до створення творів на хоральні теми.
Бах також написав ряд творів для клавесина, багато з яких можна було виконувати і на клавікорді. Багато з цих творінь є енциклопедичними збірниками, що демонструють різні прийоми та методи створення поліфонічних творів. Більшість клавірних творів Баха, виданих за його життя, містилися у збірках під назвою «Clavier-Übung» («клавірні вправи»).
Бах писав музику як для окремих інструментів, так і для ансамблів. Його твори для інструментів соло — 6 сонат та партії для скрипки соло, 6 сюїт для віолончелі. Крім того, Бах написав кілька творів для лютні соло. Писав він також тріо-сонати, сонати для виконуючих соло флейти та віоли да гамба, які супроводжуються лише генерал-басом, а також багато канонів та ричеркар, переважно без вказівки інструментів для виконання. Найбільш значимі приклади таких творів — цикли «Мистецтво фуги» та «Музичне приношення».


title: Презентація на тему «День вчителя. Привітання»

text:
З святом вас дорогі вчителі
Ми вас дуже любимо та поважаємо
Це все для вас
Протягом багатьох років ви нас навчали та здебільшого ви нас терпіли
Не кожна  людина має сталеві нерви!!!! Та у вчителів це відразу вродженне))))

Не завжди ми вас слухаємо,а точніше майже ніколи!!!!	Та це неозначяєщо ви нам любі вчителі байдужі.


title: Презентація на тему «Новорічні свята»

text:
Новорічні свята
В Україні найбільшими новорічними святами є:
Новий рік
СвЯтвечір
Різдво христове
Це одне з найбільш таємничих, урочистих і “родинних” свят, яке обіцяє здійснення мрій кожному, хто вірить у дива. Дива очікують не тільки діти , але й дорослі, навіть якщо вони зовні зовсім серйозні й не подають виду. Святкується Новий рік з ночі 31 грудня на 1 січня.

Новий Рік
Святий Вечір – Святвечір – Багатий Вечір – Багата Кутя – Вілія – це одне з найурочистіших християнських свят. Його відзначають напередодні Різдва, 6 січня (за григоріанським календарем святкується 24 грудня).
Святвечір
Різдво Христове – велике християнське свято, день Народження Ісуса Христа, Спасителя світу і Відкупителя людей з полону гріха. Різдво святкується 7 січня.
Різдво христове


title: Презентація на тему «Комети» (варіант 1)

text:
Презентація на тему «Комети»
Підготувала: Климчук Д.С.учениця 11-А класу
Перевірила: Соколовська Л.А.
План
1. Що таке комета?
2. Будова комети.
3.Комета Голмса.
4. Комета Гейла-Боппа.
5. Зіткнення комети Шумейкер-Леві 9 з Юпітером.
6. Ядро комети Темпеля 1.
7.Література.
8.Висновок.
Комети — це тіла Сонячної системи,  що рухаються по витягнутих орбітах.
При наближенні до Сонця комети утворять хвіст із газу та пилу, що іноді досягає в довжину мільйонів кілометрів.
Вважається, що джерелом багатьох комет (довгоперіодичних) є хмара Оорта, у якій перебувають мільйони кометних ядер.
Як правило, комети складаються з «голови» — невеликого яскравого згустку-ядра, що оточена світлою туманною оболонкою (комою), яка складається з газу та пилу.
У комет з наближенням до Сонця утворюється «хвіст» — слабка світна смуга, що у результаті дії сонячного вітру найчастіше спрямована у протилежну від Сонця сторону.
Хвости комет розрізняються довжиною й формою, не мають різких обрисів і практично прозорі — крізь них добре видні зірки, — тому що утворені з надзвичайно розрідженої речовини.
Комета Голмса в 2007 році, праворуч блакитним видно іонізований газ.
Комета Гейла — Боппа. Спостереження 29 березня 1997 року у Пазині, Хорватія.
Зіткнення великої комети з планетою призводить до великомасштабних наслідків в атмосфері, магнітосфері, кліматі останньої. Гарним і досить якісно дослідженим прикладом такого зіткнення було зіткнення уламків комети Шумейкер-Леві 9 з Юпітером в липні 1994 року.
Зіткнення уламків комети Шумейкер-Леві 9 з Юпітером в липні 1994 року
Ядро комети Темпеля 1 (фото апарату «Діп імпакт»)
Маси комет приблизно в мільярд разів менше маси Землі (5,9737×1024 кг), щільність речовини хвостів комет наближається до нуля. Хвости «небесних гостей» майже не впливають на планети Сонячної системи.
У травні 1910 Земля проходила крізь хвіст комети Галлея, ніяких пов'язаних з цім змін на планеті та в русі планети не відмічено.
Література
В презентації використана інформація з вільної енциклопедії «Вікіпедія».
Висновок
Комети — надзвичайно цікаві для науки космічні об'єкти. Віддаляючись на великі відстані від Сонця, що у 7—10 разів перевищують відстань Землі від нашого денного світила, комети зазнають фізичних впливів, що змінюють їх стан. Спостерігаючи ці зміни, можна визначати фізичні умови у просторі Сонячної системи. Отже, комети можуть бути своєрідними створеними самою природою зондами, які дають можливість дістати унікальну інформацію про фізичні процеси, що відбуваються у міжпланетному просторі.


title: Презентація на тему «Людські раси, рівність рас»

text:
Людські раси, рівність рас…

Раси людини - систематичні підрозділи всередині виду Людина розумна (Homo sapiens). В основі поняття «раса» лежить біологічне, насамперед фізична схожість людей і спільність населяється ними території (ареалу) у минулому або сьогоденні. Раса характеризується комплексом успадкованих ознак, до яких відносяться колір шкіри, волосся, очей, форма волосся, м'яких частин обличчя, черепа, пропорції тіла та ін. Але оскільки більшість цих ознак у людини схильне мінливості, а між расами відбувалися і відбуваються змішання (метисація), конкретний індивід рідко володіє всім набором типових расових ознак.
За зовнішніми ознаками виокремлюють чотири основні раси: європеоїдну, монголоїдну, негроїдну та австралоїдну.
До європеоїдної раси належить майже половина людства планети. Сама назва свідчить про те, що більшість народів цієї раси живуть в Європі. З відкриттям Америки та Австралії європеоїди розселилися по всьому світу. У європеоїдів світла шкіра, м'яке пряме або трохи хвилясте волосся, вузький ніс, тонкі губи, колір очей може бути різним. Крім європейців, до цієї раси належать індійці, таджики, вірмени, араби. Усі слов'яни, у тому числі й українці, — європеоїди.
Представники Європеоїдної  раси
Представники монголоїдної раси
Представник  негроїдної раси
Представник австролоїдної раси
В Африці та Америці живуть люди негроїдної раси. Народи цієї раси переважають у навколоекваторіальних районах. Для негроїдів характерні темний колір шкіри, волосся та очей, волосся кучеряве або хвилясте, на обличчі та тілі волосяний покрив розвинутий слабо, у більшості з них широкий ніс, верхня щелепа виступає вперед, губи товсті.
До монголоїдної раси належить майже 40% населення земної кулі. Народи монголоїдної раси розселилися на величезних просторах Азії, островах Тихого океану і на обох материках Америки. У монголоїдів жовтуватий колір шкіри, чорне пряме волосся, очі вузькі, ніби щілинки, обличчя плоске, широкий ніс, губи, трохи потовщені. До цієї раси належать монголи, китайці, японці, корейці та інші народи Азії, а також індіанці — корінне населення Америки.
Представники австралоїдної раси населяють північний схід материка Австралія та східну частину о. Нова Гвінея. Для цієї раси характерний темний колір шкіри, волосся, очей. На обличчі волосяний покрив розвинутий добре, ніс — широкий і плоский.

Із зростанням населення Землі народи різних рас дедалі тісніше спілкувалися між собою. Тому з'явилися мішані раси — мулати (нащадки негрів та європейців), метиси (нащадки індіанців та європейців), самбо (нащадки індіанців і негрів).
Тривалий час європейці не визнавали рівності рас. Представників монголоїдної раси і особливо негроїдної вважали такими, які стоять на нижчому рівні розвитку і не здатні створити власну цивілізацію. Одним з перших, хто спростував цю помилкову й расистську за своєю сутністю теорію, був всесвітньо відомий учений, правнук запорозького козака Махлая М. М. Миклухо-Маклай. Микола Миколайович був видатним мандрівником.
Він тривалий час жив серед папуасів Нової Гвінеї і довів, що вони за своїм розумовим розвитком не поступаються європейцям. Він стверджував, що всі люди, незалежно від місця проживання, кольору шкіри, волосся та інших зовнішніх ознак, за своїми біологічними особливостями однакові. Папуаси вважали Миколу Миколайовича своїм другом. На узбережжі о. Нова Гвінея є територія, названа на честь нашого співвітчизника Берегом Маклая.
  Дякую за увагу !!!


title: Презентація на тему «Внесок українців у світову культуру та науку» (варіант 2)

text:
Внесок українців у світову культуру та науку
Виконали:
Ігнатьєва М.
Поляк В.
Україна – країна, багата на талановитих людей. На її території та поза її межами проживає значна кількість видатних українців, які збагатили світ своїми талантами.
Родоначальник “Катюші”Мало хто знає, що предка міністра вуглепрому - Олександра Засядька - вважають родоначальником сучасної ракетної артилерії.Після служби в армії і виходу у відставку Олександр Дмитрович, продавши маєток батька, вирішив витратити всі гроші на створення ракетної зброї. Кілька років наполегливої праці принесли свої плоди - були створені ракети, які прицільно вражали ціль на відстані 6 кілометрів. Цей принцип взяли за основу при створенні знаменитих “катюш”, завдяки яким, як вважають деякі історики, вдалося змінити хід Другої світової війни.

Знаменитий зварювальникПерелік видатних українських вчених був би неповним без Євгена Оскаровича Патона - видатного спеціаліста в галузі зварювання і мостобудування. Патон першим сформулював принципи розрахунку і побудови клепаних мостів. Але світову славу він здобув як розробник технології зварювання спеціальних сталей. В роки війни його розробки були впроваджені у оборонну промисловість. Саме завдяки Патону і його розрахункам вдалося у вісім (!) разів знизити затрати при виготовленні танка Т-34. Уже після війни вчений спрямував свою діяльність в мирне русло. Він - автор більше 100 зварних мостів. Один з найбільших його проектів - міст Патона в Києві.
Вертоліт київського хлопчиниЩе одним видатним українцем, ім’я якого змінило хід історії, є Ігор Іванович Сікорський. “Гранд”, “Руський витязь”, “Ілля Муромець” - ці багатодвигунні літаки були створені на Російсько-Балтійському заводі під керівництвом Сікорського. Всього за роки Першої світової війни було побудовано 75 чотиридвигунних бомбардувальників Сікорського.Створенням літаків Сікорський зайнявся і в США, куди емігрував після Жовтневої революції. Але своє захоплення вертольотами не забув, повернувшись до нього наприкінці 1930-х років. Цього разу спроба була успішною. Вертольоти Сікорського встановили кілька світових рекордів; їх закуповували різні цивільні державні агентства і авіакомпанії, а також армія. Найвідоміша розробка Сікорського - вертоліт S-51, котрий широко застосовувався у бойових операціях.
Україна виступала свого роду донором для російської культури. Відбувалась "українізація" російської культури. Протягом другої половини XVII ст. і в ХVIII ст. українських вчених, літераторів, педагогів переводили до Москви і Петербурга. Серед них були Феофан Прокопович, Стефан Яворський, Епіфаній Славинецький, Симеон Полоцький.
У XVIII ст. композитори з України: Дмитро Бортнянський, Максим Березовський, Артем Ведель заснували російський хоровий спів, російську хорову музику.
Одним з найвидатніших європейських філософів XVIII ст. був Г.С.Сковорода. Вплив його філософії ширився не тільки в Україні. Глибина його думок, аскетичне життя, прагнення свободи - викликали порівняння з Сократом.
ХІХ ст. породило духовну основу нації -  Т.Г. Шевченка. Творчість Шевченка вивела українську літературу на світову арену. І сьогодні поняття молодої Української держави асоціюється в багатьох жителів нашої планети з іменем Шевченка.
Маючи такі славні прізвища як Кропивницький, Карпенко-Карий, Садовський, Саксаганський, Заньковецька зайняв собі почесне місце серед театрів Європи український театр.
Сьогодні в Україну повернуто ім'я М.С. Грушевського, його величезну наукову спадщину. Світову славу вчений здобув завдяки фундаментальній дослідницькій праці "Історія України-Руси". Це найголовніше, що є в його друкованому доробку, в якому значиться близько двох тисяч назв. Взагалі мало в світі знайдеться вчених (в Україні нікого), хто б міг стати врівень з М.С. Грушевським за продуктивністю творчої роботи.
Світової слави заслужив кінорежисер Олександр Довженко. В 1958 р. на Всесвітній виставці в Брюселі його фільм "Земля" (1930) включено до почесного списку 12-ти кращих фільмів світу всіх часів і народів.
Весь світ користується винаходом українського пасічника Петра Прокоповича й уродженця Кіровоградщини Миколи Бенардоса, якому належить пріоритет у відкритті електрозварювання.
Ціла плеяда українців вивела людство в космос, відкрила таємниці сусідніх планет. Олександр Засядько, Микола Кибальчич, Юрій Кондратюк, Костянтин Ціолковський, Валентин Глушко.
Олександр Володимирович Палладін, видатний біохімік. Досліджував біохімію вітамінів, обміну речовин, порівняльну біохімію нервової тканини і головного мозку при різних функціональних станах. Перший розпочав дослідження в галузі функціональної біохімії нервової системи, установив біохімічну топографію нервової тканини. Один із основоположників функціональної біохімії головного мозку. Синтезував водорозчинний аналог вітаміну К – вікасол.
Володимир Ааронович Хавкін  – відомий в Європі та Азії мікробіолог і епідеміолог. Створив і випробував на собі першу в світі убиту протихолерну вакцину (1892). За створення протихолерної вакцини та практичне її застосування його удостоєно премії Паризької академії. Створив і знову випробував на собі убиту протичумну вакцину (1896).

Олександр Михайлович Шумлянський -  захистив дисертацію «Про будову нирок» (1782). У ній вперше у світі найдосконаліше дослідив та описав особливості мікроскопічної будови нирок: звивисті канальці, судинний клубочок і капсулу навколо нього, яку пізніше описав англієць В.Боумен (капсула Шумлянського-Боумена).

Олександр Олександрович Богомолець.Вивчав проблеми патологічної фізіології, ендокринології, реактивності організму. Розвинув вчення про сполучну тканину, її трофічну і захисну функції, яке пізніше лягло в основу уявлення про колагенози. Створив антиретикулярну цитотоксичну сироватку (АЦС) яка стимулювала функції ретикулоендотеліальної системи та посилювала захисні властивості організму. Висунув концепцію старіння як зміну фізико-хімічних властивостей тканин та міжклітинної речовини, ослаблення трофічної функції сполучної тканини.
Ще одним внеском України в цивілізаційний розвиток світу є хліборобський. Саме завдяки своїй трудолюбивості український селекціонер  В.М.Ремесло вивів нові сорти пшениці.
1908 рік - Ілля Мечніков, знаменитий бактеріолог і імунолог. Народився в селі Іванівка Куп’янського уїзду на Харківщині. Вчений був удостоєний Нобелівської премії в галузі фізіології і медицини разом з Паулем Ерліхом за дослідження по імунології.
Українські лауреати Нобелівської премії
1952 рік - Зельман Ваксман, уродженець міста Прилуки на Черкащині. Нобелівську премію як вчений США він отримав в галузі медицини “за відкриття стрептоміцину - першого антибіотика, ефективного при лікуванні туберкульозу”.
1966 рік - Шмуель Агнон, народився в місті Бучач Тернопільської області. Премія в галузі літератури була присуджена йому за “глибоко оригінальне мистецтво розповіді, навіяне єврейськими народними мотивами”.
1971 рік - Саймон Кузнець, уродженець Харкова. Удостоєний премії як американський вчений в галузі економіки “за емпірично обгрунтоване поясненні економічного росту, яке призвело до нового, більш глибокого розуміння як економічної і соціальної структур, так і процесу розвитку”.
1981 рік - Роальф Гофман, уродженець Золочева на Львівщині. Вчений вважається великим американським спеціалістом в галузі органічної і квантової хімії. Нобелівську премію отримав спільно з Кенеті Фукуї “за розробку теорії протікання хімічної реакції, створеної ними незалежно один від одного”.
1992 рік - Георгій Шарпак, народився на Рівненщині. У восьмирічному віці разом з сім’єю емігрував до Франції. Нобелівську премію він отримав за розробку детектора елементарних часток.


title: Презентація на тему «United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland» (варіант 1)

text:
United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland
Geographical location
The country area: 243 809 km². Of 1.34% water. By area, Britain is the world's 78th.
According to the 2013 population of the UK 63.395.574 people. The population density is 246 people/ Km ²

Capital - the city of London, one of the largest cities in Europe and the most important global financial center. Official language - English.
Geography of Britain
The state is located in the British Isles. Bordering the North, Irish, Celtic Sea and the Hebrides. Slightly more than half of Britain is England - most of it consists of lowlands. The length of the rivers are the Thames, Severn and the Humber.
Population
Climate
The UK has a temperate oceanic climate with more rainfall throughout the year . Temperatures vary according to the season, but rarely fall below -11 ° C or rise above 35 ° C. Major wind coming from the southwest and often bring cold and wet weather from the Atlantic Ocean, but the eastern part of the country largely protected from these winds, and because most of the rainfall in the western regions , east are the driest . Atlantic currents , warmed by the Gulf Stream , bring mild winters , sometimes in the winter and early spring are snow , although the snow is usually short-lived.
Рolity
United Kingdom - a unitary state with a parliamentary monarchy. The monarch is symbolic rather than political role and only has "the right to consultation, the right to the approval of and the right to prevent." Britain has no constitution as a single document.
International relations
Britain is a permanent member of the UN Security Council, a member of the Commonwealth of Nations. Is a "special relationship" with the United States and a close partnership with France, "Heart's agreement", and has a total nuclear weapons program with the two countries. Other close allies include other members of the EU and NATO and the countries of the Commonwealth, as well as Japan. Global presence and influence of Britain are also being strengthened through trade relations, foreign investments, official development assistance and military forces.


title: Презентація на тему «Екологія» (варіант 3)

text:
Екологія
Проблеми навколишнього середовища на планеті та в Україні
Екологія (від дав.-гр. οἶκος — житло, оселище, будинок, майно і λόγος — поняття, вчення, наука) — наука про взаємодії живих організмів і їх спільнот між собою і з навколишнім середовищем. Термін вперше запропонував німецький біолог Ернст Геккель в 1866 р. в книзі «Загальна морфологія організмів» («Generelle Morphologie der Organismen»).
Екологія вивчає взаємовідносини організмів із довкіллям, досліджує структурно-функціональну організацію надорганізмових систем (популяцій, угруповань, екосистем, біосфери), виявляє механізми підтримання їх стійкості у просторі й часі.
Закони екології
Список основних екологічних законів, принципів і концепцій
Закон мінімуму (закон Лібіха)
Закон толерантності (закон Шелфорда)
Закон біогенної міграції атомів (закон Вернадського)
Закон внутрішньої динаміки рівноваги
Закон оптимальності
Закон односпрямованості потоку енергії
Закон рівно-визначеності умов життя
Закон розвитку довкілля
Закон сукупної дії природних факторів
Закон ґрунтостомлення (зниження родючості)
Закон фізико-хімічної єдності живої речовини (сформульований Вернадським)
Ще одна класифікація екологічних дисциплін, за принципом теоретичності і застосування знань на практиці включає екологію теоретичну і практичну:
Теоретична екологія (біоекологія) — екологія живих організмів: людини, тварин, рослин, мікроорганізмів. Цей розділ виник першим і є фундаментом екології.Практична —
а) геоекологія — вивчає охорону і раціональне використання природніх ресурсів, ділиться на атмо-, гідро-, літо- та ландшафтну екологію.б) соціоекологія — вивчає вплив соціально-економічних факторів на довкілля.в) техноекологічна — вивчає техногенні фактори забруднення довкілля. Поділяється на екологію промисловості, с/г, транспорту.
Таким чином сьогодні є підстави говорити про складно організовану систему — екологічне знання.
Екологічна криза
Екологі́чна кри́за — термін для позначення важкого перехідного стану екологічних систем і біосфери в цілому. Стан екологічної кризи означає наявність значних структурних змін навколишнього середовища. Традиційно виділяються екологічні кризи природного та антропогенного походження.
При цьому екологічна криза істотним чином відрізняється від екологічної катастрофи, адже остання означає повне руйнування екологічної системи. У випадку ж екологічної кризи зберігається можливість відновлення порушеного стану.

Екологічна криза – одна із глобальних проблем сучасності, яка проявляється в різкому загостренні протиріч між Л і П, порушення природних процесів.
Причини виникнення:
довгочасна зневага об’єктивних законів розвитку навколишнього середовища,
зріст чисельності населення і нерівномірне розподілення його.
створення гігантських мегаполісів, що супроводжуються скороченням с/г земель,
створення нових магістралей
постійний зріст продукції
забруднення НПС відходами
низький рівень екологічної свідомості,
відсутність належної реалізації норм екологічного права.
Форми:
забруднення НПС(світового океану),
потепління клімату(танення льодовиків),
 зменшення озонового шару(зріст ракових захворень),
скорочення біорізноманіття (втрата видів біорізноманіття).
опустелювання,
зміна режиму поверхневих вод (створення дамб),
значна кількість зораних земель
кислотні дощі.

Шляхи подолання:
раціоналізація та оптимізація природокористування
 обмеження та екологізація господарської діяльності,
регулювання чисельності населення
вдосконалення екологічного законодавства.
Узагальнюючи ці дані, відзначимо, що до основних проявів екологічної кризи відносяться:
- поступове виснаження природних ресурсів: запасів вугілля, нафти, металів (передбачається, що при нинішніх темпах споживання запаси нафти можуть бути витрачені досередини XXI століття); скорочення територій, займаних лісами;
- забруднення атмосфери, ґрунтів і Світового океану виробничими і побутовими відходами;
- тенденція глобального потепління (у результаті зростаючого викиду в атмосферу вуглекислого газу, що утворюється в процесі спалювання вугілля і нафти);
- зникнення багатьох видів рослин і тварин (якщо людство буде знищувати біологічну розмаїтість настільки ж інтенсивно, як сьогодні, то вона скоротиться через піввіку на 30-40%);
- ріст захворювань, викликаних несприятливою екологічною ситуацією. Загрозу власному існуванню внаслідок споживчого ставлення до природи
Людство усвідомило ще кілька десятиліть тому. Велику роль у цьому зіграв Римський клуб - міжнародна громадська організація, заснована в 1962 р. з метою дослідження розвитку суспільства в епоху науково-технічної революції. Саме доповідь Римському клубу, присвячена глобальним проблемам, залучила у 70-і рр. XX ст. увагу людей до назріваючої екологічної кризи.
Незабаром після цього стали висуватися взаємні обвинувачення держав у найбільшому "внеску" у забруднення навколишнього середовища. Країни Заходу дорікали країнам" що розвиваються, у недостатній увазі до проблеми різкого росту народонаселення в їхньому регіоні. Продовольча проблема, що загострилася, змусила багато з цих держав почати масове вирубування лісів для розчищення орних земель. Країни Східної Європи звинувачувались у погоні за цифрою плану за будь-яку ціну, що вело до марнотратного використання природних ресурсів. У той же час непорушним залишається і той факт, що США, де проживає всього 5% населення, споживають до 40% усіх ресурсів планети. Якби увесь інший світ вийшов на такий же рівень споживання, екологічна катастрофа неминуче вибухнула б.
Так що шукати головного "винуватця" у загостренні екологічних проблем - справа безперспективна. Головне - це здійснювати практичні дії як на локальному рівні (у своїй державі, місті, селищі), так і в загальносвітових масштабах, що допомогли б якщо не вирішити, то хоча пом'якшити дані проблеми.
Зусиль у цьому напрямку здійснюється чимало. На початку 90-х рр. XX ст. ООН на своїй конференції прийняла концепцію стій кого розвитку, відповідно до якої від витрат на відновлення навколишнього середовища треба переходити до поступового відмовлення від технологій, що її руйнують. Яку роль тут можуть зіграти новітні досягнення науково-технічної революції, ви довідаєтеся з наступного параграфа.
В останні роки XX ст. країни Європейського союзу підписали угоду про скорочення протягом 5 років шкідливих викидів від автобусів і вантажівок на 60%. На вихлопні труби цих видів транспорту установлюються спеціальні фільтри, що затримують кіптяву.
Дуже активно виявляють себе рухи і партії "зелених", що існують вже в багатьох країнах світу. Активісти цих рухів перешкоджають будівництву підприємств зі шкідливими відходами виробництва, здійсненню транспортних проектів, які порушують сформовану екосистему, захищають види тварин, що залишилися. Правда, деякі виступи "зелених", спрямовані, зокрема, проти використання біотехнологій, викликають критику.
Зусилля із захисту природи вимагаються і від кожного з нас.
Сучасна екологічна ситуація у світі
Під екологічною ситуацією розуміють стан навколишнього середовища, або окремих його факторів, які мають емоціональну, кількісну або якісну оцінку. З позиції людини, розуміння екологічної ситуації, яка потребує покращення або запобігання, зветься екологічною проблемою.
Сучасна екологічна ситуація у світі, з якою пов'язані проблеми охорони і відтворення біологічних ресурсів, склалася як наслідок дії таких факторів: ускладнення і кількісного зростання антропосистеми; досягнутого рівня розвитку промисловості і сільського господарства; недостатньої уваги збоку багатьох урядів та парламентів до екологічних проблем; слабкого контролю за станом природних ресурсів; неповноти наукового пізнання організації і розподілу життя на Землі; екологічної необізнаності більшості населення.
Наприкінці XX століття людство почало відчувати наближення екологічної кризи. Екологічна криза кінця XX століття має якісно іншу природу порівняно з усіма попередніми кризами. Це перша криза, що охопила усю планету та цілком зумовлена не природними, а техніко—виробничими причинами. Темпи зміни параметрів біосфери, причиною яких є ця екологічна криза, виявилися в сотні і тисячі разів більшими, ніж темпи її природної еволюції. Почалася загальна, глобальна деградація природного середовища. Чималу роль в розвитку екологічної кризи відіграє складний соціальний фон, з розколом людського суспільства на конкуруючі блоки: Захід - Схід, країни, що розвиваються - економічно розвинуті країни, сільське населення - міське населення. Соціально - економічні умови в цих блоках не однакові. Так, за даними ООН у 1998 році в розвинутих країнах світу середній прибуток однієї людини складав 11 тис. доларів США на рік, тоді як в країнах, що розвивалися, проживало 1 млрд. 125 млн. людей із середнім прибутком всього 370 доларів на рік.
Економічна та соціальна нерівність породжує прагнення досягти більш високого рівня за будь яку ціну, національний сепаратизм веде до ігнорування глобальних екологічних проблем. Ті, що живуть на селі не можуть сприймати гостроту екологічних проблем великих міст. Як елементи тиску цивілізації на природне середовище, виступають багатовідходні та високовитратні технології, що застосовуються у промисловості та сільському господарстві; автомобільний транспорт та урбанізація. Чималу роль в розвитку екологічної кризи відіграє гонка озброєння. Майже неконтрольовані громадськістю військово-промислові комплекси розвинутих країн світу є найбільшими споживачами ресурсів та енергії. Відомий канадський соціолог Мюррей Бучин (1979) головною причиною екологічної кризи вважав тип організації людського суспільства. На думку чеського вченого Р.Конярського (1989), екологічна криза — це криза філософії, криза духовності. Деградація природного середовища є результатом не просто, та не тільки техногенного тиску на нього, а наслідком зубожіння моральності суспільства, сліпоти щодо майбутніх наслідків прийнятого стилю життя.
Чималий внесок у розвиток кризових явищ додає існуюче протиріччя особистих та суспільних інтересів, переважання регіонального мислення над глобальним. Техногенний тип розвитку цивілізації в умовах швидкого росту населення вимагає залучення до виробничих процесів все більшої кількості природних ресурсів. Так, тільки з 1958 р. до 1986 р. у світі було використано 117 млрд. тонн викопного палива, яке є невідновним ресурсом. Для видобування викопного палива та руд здійснюються великомасштабні втручання в геосферу планети. В одному лише колишньому Радянському Союзі в рік видобувалося більше 1 млрд. тонн гірської породи, корисна частина якої складала менш ніж 20%. Відбуваються ці процеси й в інших країнах світу. В результаті порушуються геологічні структури масивів гірських порід, виникають кар'єрно-відвальні комплекси, сховища шламів, рови. Змінюється ландшафт величезних територій.
У світі зареєстровано більш ніж 9 млн. видів штучно отриманих хімічних речовин. Близько 300 тисяч видів їх надходить у продаж. Величезні масштаби отримав штучний синтез органічних речовин: у 1950 році світова промисловість виробляла їх 7 млн. тонн, а у 1985 році - вже 250 млн. тонн. Асортимент штучних органічних речовин перевищує 2 млн. назв. Багато з них токсичні для живих організмів, але гранично допустимі концентрації (ГДК) розроблені тільки для 4,5 тис. з них, ГДК для речовин, що токсичні для рослин та тварин, не розробляються взагалі. Для більшості забруднюючих речовин відсутні методи реєстрації їхньої наявності в природному середовищі.
Широкомасштабне споживання ресурсів та матеріалів веде до зростання кількості відходів. У середньому в промисловості тільки 1 — 1,5% споживаних ресурсів включається в кінцевий корисний продукт. Решта — це відходи, що забруднюють природне середовище. Загальний їхній об'єм в світі оцінюється в 600 млн. тонн на рік. Багатовідходним є сільське господарство та промисловість.
Забруднення природного середовища промислового та сільського виробництва
Будь-які форми ведення сільського господарства вносять небажані зміни до навколишнього середовища. Але в період інтенсифікації відходність сільського господарства та його виснажуюча дія на природне середовище багаторазово зросла. Інтенсифікація сільського господарства викликала цілу низку небажаних наслідків. Головні з них такі: деградація грунтів, забруднення природного середовища залишковою кількістю мінеральних добрив та пестицидів, несприятливі зміни гідрологічного режиму та пов'язані з ними процеси запустелювання та заболочення.
Деградація грунту проявляється у "виорюванні" на ріллі, де спеціалізовані сівозміни різко посилили ерозійні процеси та знизили родючість грунту, постійно збільшуючи його потребу в добривах; перевипасі на пасовищах, наслідком чого стала їх сильна деградація; ущільнення грунту під дією важких с/г машин.
Інтенсифікація різко посилила відходність сільського господарства. Природне середовище забруднюють 3 основні види відходів:
- залишкова кількість добрив;
- залишкова кількість пестицидів;
- гній та рідкі стоки тваринництва.
Із врожаєм з ланів щорічно виносяться біогенні елементи. Постійно зменшується кількість гумусу в грунтах, падає родючість землі. У сучасному землеробстві цей дефіцит покривають головним чином за рахунок синтетичних мінеральних добрив. Але вони не можуть повністю засвоюватися рослинами. Частина їх залишається в грунті та проникає до ґрунтових вод, чи зі стоками надходить до водойм, або при вітровій ерозії розноситься по великих територіях. Також втрати міндобрив відбуваються на етапі "завод-поле", досягаючи 15-20%. При зберіганні поза приміщенням 11,1% добрив втрачається в результаті витоку з рваних мішків і перемішування з землею
Але, мабуть, найбільшу екологічну небезпеку становить забруднення природного середовища залишковою кількістю пестицидів. Пестициди небезпечні не лише самі по собі, в грунті вони піддаються розкладанню та трансформації, і продукти таких перетворень виявляються ще шкідливішими.
Заходи боротьби зі шкідливим впливом на довкілля. Утилізація відходів

Протиерозійні заходи. Одне з провідних місць у зменшенні водної та вітрової ерозії грунтів займають ґрунтозахисні прийоми обробітку грунту, які умовно поділяються на 2 групи: загальні та спеціальні. До загальних відносяться оранка впоперек схилу, плоскорізний обробіток, чизельний та ін., а до спеціальних - лункування, перервне борознування, створення мікролиманів, обвалування, щілювання, кротування, грунтопоглиблення, глибоке смугове розпушення та ін. Деякі господарства здійснюють перехід до контурно-меліоративного землеробства, яке спрямоване на усунення порушень водного режиму території через ерозію. При проходженні через захисні смуги лісонасаджень вміст біогенних речовин у водах поверхневого стоку з ріллі знижується в середньому в 4-5 разів. Рекомендуються заходи щодо підвищення протиерозійної стійкості грунтів, які полягають головним чином у створенні оптимального розміру водостійких агрегатів і їх зчеплення. Цього можна досягти шляхом внесення органічних і мінеральних добрив, посівом багаторічних трав, штучним структуруванням грунту. Зменшення іригаційної ерозії грунтів при внесенні добрив здійснюється за рахунок створення більш потужної вегетативної маси рослин. Використання багаторічних трав сприяє зміцненню грунту кореневою системою, збагаченню її азотом, сприяє покращенню структури грунту. Крім того, за рахунок густого травостою також знижується поверхневий стік. Застосування полімерів-структуроутворювачів - більш радикальний спосіб. Тривалість їх дії може бути до 6 років. Структуроутворювачі готуються на основі поліакрилатів, латексу, поліетиленаміду, бітумної емульсії, полівінілацетату тощо. Норми витрати від 100 до 400 і 1000 кг/га
Глобальне потепління
Глоба́льне потеплі́ння (англ. Global warming) — прогресуюче поступове підвищення температури поверхні Землі, що пов'язується з парниковим ефектом і призводить до зміни клімату у глобальних масштабах. Однак слід зазначити, що достеменно причини глобального потепління невідомі. Також треба розуміти, що потепління це загальна усереднена тенденція, зміна температур відбувається нерівномірно в залежності від сезону та місцевості, більше того місцями в деякі сезони клімат навіть стає холоднішим. Наприклад, в Україні температури у зимовий період зросли значно більше ніж в літній, а в центральній Росії (Московський регіон) при значному потеплінні взимку літні температури не змінилися, а осінні похолоднішали.
За останню сотню років середня температура повітря над сушею зросла, як стверджується, більш, ніж на пів градуса. За даними доповіді Міжнародної групи експертів з питань зміни клімату це зростання становить за останні сто років 0,74    0,18 °C
Наукова думка, виражена Міждержавною групою експертів по зміні клімату (МГЕЗК) ООН, і безпосередньо підтримане національними академіями наук країн «Великої вісімки», полягає в тому, що середня температура по Землі піднялася на 0,7 °C з часу початку промислової революції (з другої половини XVIII століття), і що "велика частка потепління, що спостерігалося в останні 50 років, викликана діяльністю людини "в першу чергу викидом газів, що викликають парниковий ефект, таких як вуглекислий газ (CO2) і метан (CH4). Оцінки, отримані по кліматичних моделях, на які посилається МГЕЗК, кажуть, що в XXI столітті середня температура поверхні Землі може підвищитися на величину від 1,1 до 6,4 °C. В окремих регіонах температура може небагато знизитися.

Крім підвищення рівня Світового океану підвищення глобальної температури також призведе до змін в кількості і розподілі атмосферних опадів. У результаті можуть почастішати природні катаклізми, такі як повені, посухи, урагани та інші, знизиться врожай сільськогосподарських культур на постраждалих територіях і підвищиться — в інших зонах (за рахунок збільшення концентрації вуглекислого газу). Потепління має, по всій вірогідності, збільшувати частоту і масштаб таких явищ.
Потепління клімату може призвести зміщення ареалів видів до полярних зон і збільшити ймовірність вимирання нечисленних видів — мешканців прибережних зон і островів, чиє існування в наш час  знаходиться під загрозою.
Глобальне потепління було виявлено в ряді природних систем. Деякі з цих змін описані в розділі проспостережувані зміни температури, наприклад, підвищення рівня моря та масштабне танення снігу і льоду. Антропогенний чинник, швидше за все, був причиною деяких з спостережуваних змін, в тому числі підвищення рівня моря, зміна екстремальних кліматичних явищ (таких як, кількість теплих і холодних днів), зменшенняплощі льодового покриву в Арктиці, а також відступу льодовика.
В наземних екосистемах більш раннє настання весняних подій, переміщення ареалів тварин та рослин у вверх у бік полюсу, з упевненістю можна пов’язати з останнім потеплінням. Зміна клімату у майбутньому, як очікується, зокрема вплине на певні екосистеми, такі як: тундра, мангрові зарості і коралові рифи. Як прогнозується, на більшість екосистем вплине висока концентрація вуглекислого газу в атмосфері разом з підвищенням глобальної температури. У цілому, очікується, що зміна клімату призведе до зникнення багатьох видів тварин та зменшення різноманітності екосистем.
Збільшення концентрації вуглекислого газу  в атмосфері призведе до зростання кислотності океану.
Кислотні опади
Оксиди сірки й азоту, що викидаються в атмосферу внаслідок роботи теплових електростанцій і автомобільних двигунів, сполучаються з атмосферною вологою і утворюють дрібні крапельки сірчаної та азотної кислот, які переносяться вітрами у вигляді кислотного туману та випадають на Землю кислотними дощами.
Термін "кислотні дощі" запропонував у 1812 р. англійський інженер Роберт Сміт у книзі "Повітря і дощ; початок хімічної кліматології". Кислотні дощі виникають в результаті поєднання двоокису сірки та оксидів азоту з атмосферним киснем (рис. 5.5). Фільтруючись у ґрунті, вода кислотних дощів уносить багато поживних речовин, таких як кальцій, магній, калій, натрій. А їхнє місце займають токсичні метали, які під дією дощів стають розчинними і вбивають мікроорганізми, що розкладають органічні рештки, - ґрунт залишається без поживних речовин
При спалюванні будь-якого видобувного палива (вугілля, мазуту) у складі видільних газів містяться оксиди сірки і азоту. Залежно від складу палива їх може бути менше або більше. Мільйони тонн цих сполук викидаються в атмосферу, перетворюючи дощі у слабкий розчин кислот. Для визначення показника кислотності використовують різні рН-метри, а також електронні прилади. Простим способом є застосування індикаторів - хімічних речовин, колір яких змінюється залежно від рН середовища. Найбільш поширеними індикаторами є фенолфталеїн, лакмус, а також барвники з червоної капусти і чорної смородини. Дощова вода, що утворюється при конденсації водяної пари, повинна мати нейтральну реакцію рН. Проте і в дуже чистому повітрі завжди є діоксид вуглецю, і дощова вода, яка розчиняє його, ледь підкислюючи (рН = 5,6-5,7).
Ґрунт і рослини, звичайно, теж страждають від них: знижується продуктивність ґрунту, змінюється склад поживних речовин і ґрунтових мікроорганізмів. Внаслідок випадіння кислотних дощів на великих площах висихають ліси. Кислота збільшує рухливість у ґрунті алюмінію, токсичного для дрібних коренів, що призводить до пригнічення листя і хвої, крихкості гілок. Особливо страждають хвойні дерева - вони жовтіють, проріджуються крони, пошкоджується дрібне коріння. А у листяних дерев змінюється колір листя, воно передчасно опадає, пошкоджується кора.
Також великої шкоди кислотні дощі завдають сільськогосподарським культурам: пошкоджуються покривні тканини рослин, змінюється обмін речовин у клітинах, уповільнюються ріст і розвиток рослин, зменшується їх стійкість до хвороб і паразитів, знижується урожайність. Кислотні дощі вбивають не тільки живу природу, а й руйнують пам'ятники архітектури. Міцний, твердий мармур реагує з розчином сірчаної кислоти і перетворюється на гіпс (СаS04). Зміна температури, потоки дощу і вітер руйнують цей м'який матеріал. Історичні пам'ятники Греції і Риму, простоявши тисячоліття, останніми роками руйнуються прямо на очах. Вивчивши нові дані про кислотність опадів, які випадають в різних регіонах Західної Європи, співробітники Дублінського університету (Ірландія) виявили, що найбільш катастрофічною є ситуація у центрі Манчестера (Велика Британія), де за 20 місяців кислотні дощі розчинили більше 120 г на 1 м2 каменю. Місто від цього постраждало дуже сильно.
Страждають від кислотних дощів і люди, які вимушені споживати питну воду, забруднену токсичними металами - ртуттю, свинцем, кадмієм. І тому для порятунку природи необхідно різко знизити викиди в атмосферу оксидів сірки й азоту. Отже, внаслідок випадіння кислотних опадів у природному середовищі і життєдіяльності людини відбуваються такі негативні процеси:
- знижується врожайність більшості сільськогосподарських культур через ушкодження листя кислотами;
- з ґрунту вимиваються кальцій, калій та магній, що призводить до деградації рослинності і, як наслідок, - до збіднення тваринного світу;

- гинуть ліси (найбільш чутливі до кислотних дощів кедр, бук і тис);
- отруюється вода озер і ставків, у них гине риба, зникають комахи;
- зникають водоплавні птахи і тварини, що живляться комахами;
- активізуються зсуви та селі, спричинені загибеллю лісів у гірських районах;
- прискорюється руйнування пам'яток архітектури, споруд, особливо тих, що побудовані з вапняку й оздоблені мармуром;
- збільшується захворюваність серед людей (найчастіше уражуються очі, органи дихання тощо).
Взимку поблизу ТЕС і металургійних заводів іноді випадає також кислотний сніг, ще шкідливіший, ніж кислотний дощ, оскільки має більший вміст кислот. Райони випадання такого снігу отримують одразу 4-5-місячну дозу забруднення, а внаслідок його танення навесні відбувається концентрація шкідливих речовин, тому тала вода інколи містить удесятеро більше кислот, ніж сам сніг. Наприклад, більш як 230 озер у горах Адірондак (штат Нью-Йорк) мають критичний рівень забруднення сірчаною та азотною кислотами, принесеними кислотними дощами і снігом. До небезпечного для водних екосистем рівня закислена також третина озер штату Флорида, у такому ж стані перебувають близько 20 тис. озер півдня Швеції, сотні озер у Південній Канаді. За даними екологів, у Швейцарії від кислотних дощів засихає третина лісів, 69 % оглянутих букових дерев у лісах Великої Британії висихають з верхівок, у 9 тис. озер Швеції риба вже частково вимерла, а у 4 тис. - зникла зовсім.
Одним із способів запобігання забрудненню атмосфери є перехід на використання нових, екологічно безпечних джерел енергії. Наприклад, будівництво станцій, що використовують енергію припливів і відпливів, використання геліоустановок і вітряних двигунів. Кардинально проблема може бути вирішена шляхом заміни в автомобілях двигунів внутрішнього згоряння на електричні. Для зменшення токсичних речовин у вихлопних газах автомобілів пропонується заміна бензину іншими видами пального, наприклад, сумішшю різних спиртів. Ще один ефективний шлях - озеленення міст і промислових центрів. Зелені насадження за рахунок фотосинтезу звільняють повітря від діоксид у вуглецю і збагачують його киснем.
Озонові діри
В стратосфері за рахунок молекул двохатомного кисню 02, який поглинає жорстке ультрафіолетове випромінювання, а енергія витрачається на фотохімічну реакцію 302-^ 203, утворюється озон, що захищає Земну поверхню від цих променів.
Руйнуванню озонового шару сприяють хімічні речовини (окиси азоту, фреони). Враховуючи, що окисів азоту в повітрі мало (вони в результаті реакції розкладають озон на кисень) основною руйнуючою речовиною є фреон, що використовується як холодоагент (рефрижератори, холодильники) і знаходиться в аерозольних резервуарах. Молекули парів фреонів, потрапляючи в стратосферу під впливом ультрафіолетового випромінювання розпадаються, вивільняючи атоми хлору. Один атом хлору розкладає 100 тис. молекул озону. В результаті людської діяльності зростає обсяг використовуваних фреонів і зменшується (виникають озонові діри) озоновий захисний шар. Руйнуванню озонового шару сприяє також запуск балістичних ракет, які викидають в атмосферу велику кількість окисів азоту.
Промислові викиди в атмосферу також порушують озоновий шар, який, немов щит, прикриває Землю від сильного ультрафіолетового опромінення. Виявлено різке зменшення шару озону над Антарктидою - своєрідну "озонову дірку". Вміст озону тут дедалі зменшується, межі "озонової дірки" розширюються. "Озонова дірка" існує не постійно, а близько місяця на рік, переважно в жовтні. Вона розширюється в бік Австралії, Південної Америки й Африки, що викликає тривогу. У грудні 1986 року з цього приводу було проведено міжнародний семінар метеорологів і геофізиків. Демонструвалися наукові фільми, які показали, що "озонова дірка" - це гігантський атмосферний вихор, який циркулює проти стрілки годинника. Щодо причин цього явища є три припущення:
- взаємодія оксидів азоту з озоном;
- реакція антропогенного хлору з озоном;
- антропогенні фреони реагують з озоном.
ОПУСТЕЛЮВАННЯ
Один із найзагрозливіших, глобальних і швидкоплинних процесів сучасності - розширення опустелювання, падіння, повне знищення біологічного потенціалу Землі, що приводить до умов, аналогічних умовам природної пустелі.Природні пустелі і напівпустелі займають більш 1/3 земної поверхні. На цих землях проживає близько 15% населення світу. Пустелі - це території з украй посушливим континентальним кліматом, що звичайно одержують у середньому всього 150-175 мм опадів за рік. Пустелі - природні утворення, що грають визначену роль у загальній екологічній збалансованості ландшафтів планети.
У результаті діяльності людини до останньої чверті XX в. з'явилося ще понад 9 млн. км2 пустель, і усього вони охопили вже 43% загальної площі суші.У 90-х рр. опустелювання стало загрожувати 3,6 млн. га посушливих земель. Це складає 70% потенційно продуктивних посушливих земель, чи 1/4 загальної площі поверхні суші, причому ці дані не включають площі природних пустель. Близько 1/6 населення світу страждає від цього процесу. Як вважають експерти ООН, сучасні втрати продуктивних земель приведуть до того, що до кінця сторіччя світ може позбавитися майже 1/3 своїх орних земель. Така втрата в період безпрецедентного росту населення і збільшення потреби в продовольстві може стати справді згубною.
Опустелювання - це процес деградації всіх природних систем життєзабезпечення: щоб вижити, місцеве населення чи повинне одержати допомогу, чи піти в пошуках земель, придатних для життя. У світі все більше людей стає екологічними біженцями.
Знеліснення
Знеліснення, збезлісення — процес перетворення зайнятих лісом земель на угіддя без дерев, такі якпасовища, пустирі, сільськогосподарські угіддя, міста тощо.
Термін збезлісіння (у результаті вирубки лісів) виник лише в останні десятиріччя, але нині вживається так само широко, як і«спустелювання» або «деградація ґрунтів». За означенням ЮНЕП, збезлісіння — повне знищення лісової рослинності та переведення земель в інший тип господарського призначення.
Причини збезлісіння
вирубка лісів без достатньої висадки нових дерев
пожежі
урагани
повені
кислотні дощі
зміна гідрологічного режиму
зниження стійкості до фітозахворювань
інше
Наслідки збезлісіння
зменшення біорізноманіття
посилення парникового ефекту
зменшення запасів деревини
зсуви ґрунтів
Україна
Активне збезлісіння в Україні розпочалось у 30-х роках XVIII століття, в зв'язку з потребами у ресурсах військової сфери, будівництва та виробництва у Російській імперії. Згідно з архівами центрального державного військового архіву СРСР в цей час щорічно лише по Десні сплавляли до 200 тисяч колод деревини [ЦГВИА. Фонд ВУА, д. 18653, ч. 9]. У Західній Україні в цей час вирубували ліс Волинської та Ізяславської губерній. Деревину сплавляли Бугом, матеріал йшов на залізничні потреби. Протягом XIX та початку XX століть площа лісів України зменшилась на 30,5%. Особливо інтенсивно відбувалася експлуатація лісових екосистем Карпат у повоєнні роки. Так, унаслідок масових суцільних рубань було знищено три четвертих цінних лісових насаджень на гірських схилах Карпат. За період 1946–1970 років в Українських Карпатах вирубано понад 120 млн м3 високоякісної ділової деревини, а рубання головного користування перевищували розрахункові лісосіки у 2,5-4,0 рази. Починаючи з 1960 р., площа лісів в Україні поступово збільшується за рахунок створення лісових насаджень в малолісистих областях півдня країни.
Втрата і фрагментація, можливо, найбільша глобальна загроза для біорізноманіття. Втрата і фрагментація — ізоляція ареалів існування — є взаємопов’язаними процесами і, як правило, відбуваються одночасно. З цими процесами стикаються всі природні середовища, як наземні, так і водні, хоч і різним чином. Фрагментація може виникати через природні причини, але істотно посилюється у зв’язку з діяльністю людини. Наслідками цього явища є скорочення розміру ареалу, негативний вплив крайового ефекту та ізоляція субпопуляцій. Сьогодні в управлінні природними ресурсами необхідно враховувати фрагментацію як потенційну проблему під час розгляду планів природоохоронної діяльності.
Втрата  екосистем
Евтрофікація
Евтрофікація (від грецького eutrophia — добре харчування) — збагачення водойм біогенними елементами, що супроводжується підвищенням продуктивності водойми. Евтрофікація може бути наслідком природного старіння водойми, внесення добрив або забруднення стічними водами. За рівнем евтрофікації водойми поділяються наоліготрофні(слабко евтрофіковані), мезотрофні(середньоевтрофіковані) та евтрофні (сильно евтрофіковані). Іноді також в окрему категорію виділяють гіперевтрофні (над-сильно евтрофіковані) водойми — такі, де евтрофікація спричинює масове відмирання біоти та різку зміну параметрів екосистеми.
Для евтрофних водойм характерні багаті та різноманітні літоральна та субліторальна рослинність, велика кількість планктону. Розбалансована евтрофікація може призводити до вибухового розвитку одноклітинних водоростей («цвітіння води»), дефіциту кисню та, як наслідок, загибелі вищої рослинності, риб та інших тварин.
Як наслідок масованої та незбалансованої евтрофікації більша частна флори та фауни водойми може бути знищеною, а екосистема водойми — різко та катастрофічно зміненою.
Треба завважити, що життя на Землі з моменту його появи супроводжувалось проявами евтрофікації, тобто це явище не характерне винятково для сучасної геологічної епохи. Саме грандіозним за масштабами евтрофікаційним явищам ми зобов'язані наявністю покладів вугілля, нафти, природного газу та інших корисних копалин біогенного походження (аж до деяких видів залізних руд).
До біогенних елементів, що саме і спричинюють евтрофікацію, відносяться насамперед азот, фосфор та кремній у різних сполуках. Найбільше значення мають фосфор та азот, що є обов'язковими елементами тканин будь-якого живого організму.
Концентрація біогенних елементів та їхній режим залежать від інтенсивності біологічних та біохімічних процесів у водоймі та від кількості біогенів, що потрапляють у водойму із стічними водами та поверхневим стоком на площі водозбору. Концентрації азоту та фосфору характеризують трофність («кормність») водойми. Режим біогенних елементів розглядають як вихідний показник потенціальної евтрофікації.
проблема хімічного забруднення:
– рідкі і газоподібні скидання/викиди забруднюючих речовин в процесі виробничої діяльності, включаючи скидання вод, що охолоджують;
– надходження забруднення від об’єктів зберігання хімічної продукції;
– надходження забруднення від об’єктів розміщення твердих відходів;
– надходження забруднення від об’єктів розміщення рідких відходів;
– надходження забруднення від пересувних джерел забруднення;
– надходження забруднень з поверхневим стоком з селітебних територій, промислових майданчиків і сільгоспугідь.
проблема зміни і втрати екосистем або екотонів і зниження життєздатності біологічних ресурсів:
– зміни в структурі із зростанням інтенсивності землекористування;
– зміна / втрата водних ареалів проживання;
– впровадження нового вигляду;
– зміна режиму перенесення відкладень.
Крім того, ця проблема взаємозв’язана з поряд інших трансграничних проблем – зміною гідрологічного режиму, затопленням і підтопленням територій, хімічним забрудненням, забрудненням радіонуклідами, евтрофікацией.
проблема забруднення радіонуклідами:
– надходження радіонуклідів в атмосферу і водні об’єкти під час аварії на Чорнобильській АЕС;
– вторинне забруднення радіонуклідами, що поступили в навколишнє середовище в результаті аварії на Чорнобильській АЕС;
– дифузний стік і точкові скидання шахтних вод і відходів гірських робіт з території відвалів уранових шахт і збагачувальних підприємств;
– викиди/скидання від об’єктів розміщення радіоактивних відходів і джерел іонізуючого випромінювання;
– викиди і скидання забруднюючих речовин від АЕС.
проблема затоплення і підтоплення територій:
– зміна гідрологічного режиму;
– поверхневий стік з території басейну;
– підвищення рівня грунтових і поверхневих вод;
– скидання стічних вод.
проблема відходів:
– надходження твердих відходів виробництва, зокрема токсичних відходів;
– надходження твердих відходів споживання.
проблема евтрофікації: – рідкі і газоподібні скидання/викиди забруднюючих речовин в процесі виробничої діяльності, включаючи скидання вод, що охолоджують;
– поверхневий стік;
– надходження забруднення від об’єктів розміщення рідких відходів;
– надходження забруднення від об’єктів розміщення твердих відходів;
– надходження забруднення від транспорту;
– надходження водорозчинних речовин з меліорованих територій.

Ресурси екосистеми – це блага, які люди отримують від довкілля. Біорізноманіття відіграє важливу роль у функціонуванні екосистем і в численних благах, які вони забезпечують. Ці блага включають: поживні речовини і кругообіг води в природі, ґрунтоутворення та снігозатримання, опір інвазивним видам, запилення рослин, регулювання клімату, а також контроль за шкідниками та забрудненням. Для підтримання сталості ресурсів екосистеми має значення, які види та в якій кількості поширені на певній території.
Висихання Аральского моря
Коли люди змінюють екосистему задля збільшення розміру отримання одного з ресурсів, це неминуче призводить до зміну стану інших складових. Наприклад, заходи з видобутку сланцевого газу можуть призвести до зниження доступності та якості питної води. В результаті таких компромісів, багато екосистемних ресурсів деградували, наприклад: рибальство, водопостачання і захист від стихійних лих. У довгостроковій перспективі, ціна завданих втрат може значно перевищувати короткострокові економічні вигоди, які можна отримати від трансформації екосистем.
На відміну від товарів, що купуються і продаються на ринках, багато благ отримуваних з екосистем, не підлягають купівлі-продажу на ринках, ба більше практично не надаються вираження в грошовому еквіваленті. Це означає, що важливість біорізноманіття та природних процесів для людей ігнорується фінансовими ринками. Виснаження екосистем може бути значно сповільнене або повністю усунуте, якщо при прийнятті рішень буде розглянуто не економічні чинники, або ж вироблено методи нові методи оцінки ресурсів екосистеми.
За останнє сторіччя, деякі люди отримали користь від перетворення природних екосистем і росту об’ємів міжнародної торгівлі, однак подальше використання природних ресурсів в теперішніх обсягах та способи експлуатації екосистем можуть поставити під питання подальше існування економіки на всіх рівнях в нинішньому вигляді.
Зрозуміти природу екологічної кризи в цілому й в окремих її проявах та зробити висновки з допущених прорахунків розвитку, скоригувати розвиток економіки, політики та культури — ось основні завдання, які мають вирішувати люди всієї планети. У протилежному випадку екологічна криза переросте в незворотну екологічну катастрофу з повним руйнуванням біосфери.


Презентація на тему «Громадська думка та її функції»


Презентація на тему «Нотр-Дам де Парі» (варіант 2)


Презентація на тему «Спадкування за законом і за заповітом»


title: Презентація на тему «Система органічного світу і принципи її побудови»

text:
Система органічного світу і принципи її побудови
Система органічного світу
Арістотель
►розробив найпершу класифікацію живих об’єктів
►родоначальник зоології
►класифікував    454 види     тварин
Карл Лінней
►розробив першу систему організмів
►уперше сформував поняття вид як “сукупність організмів, подібних між собою, як подібні діти одних  батьків, і здатних давати плідне потомство”.
►запропонував позначати види бінарними латинськими назвами (Lepus timidus        “заєць боягузливий”)
►створив ієрархічну  систему чотирьох супідрядних категорій: вид, рід, ряд і клас
Штучна система
►грунтується на подібності організмів за одиничними ознаками
►подібність організмів доводять лише за комплексом різноманітних  ознак чи даних палеонтології
Природна система
►основана  на філогенетичній спорідненості організмів
►подібність організмів доводять за допомогою досліджень мінливості молекулярних структур
Принципи побудови системи органічного світу
Принципи:
► І принцип – “будь-яка справжня класифікація є генеалогічною”
► ІІ принцип – ієрархічності
► ІІІ принцип – усі назви й описи таксонів мають подаватися за суворими правилами, прописаними у            міжнародних Кодексах біологічної номенклатури
Імперія
Клітинні
Надцарство
Доядерні
Надцарство
Ядерні
Царство
Археї
Царство
Еубактерії
Царство
Гриби
Царство Тварини
Царство
Рослини
Царство
Тварини
Підцарство
Одноклітинні
(найпростіші)
Підцарство
Багатоклітинні
Губки
Справжні
Багатоклітинні
Царство
Рослини
Підцарство
Нижчі рослини
(водорості)
Надвідділ
Вищі спорові
Підцарство
Вищі рослини
(судинні)
Надвідділ
Насінні


title: Презентація на тему «New South Wales»

text:
New South   			Wales
     Newly Risen, How      	Brightly You Shine
New South Wales (abbreviated as NSW) is a state on the east coast of Australia. It borders Queensland to the north, Victoria to the south , South Australia to the west, the Tasman Sea to the east and surrounds the whole of the Australian Capital Territory. New South Wales's capital city is Sydney, which is also the state's most populous city. As of June 2013, the estimated population of New South Wales was 7.4 million , making it Australia's most populous state. Just under two-thirds of the state's population, 4.67 million, live in the Greater Sydney area . Inhabitants of New South Wales are referred to as New South Welshmen.
The original inhabitants of New South Wales were the Aboriginal tribes who arrived in Australia approximately 40,000 to 60,000 years ago. Prior to European settlement there were an estimated 250,000 Aboriginal people in the region. The European discovery of New South Wales was made by Captain James Cook during his 1770 survey along the unmapped eastern coast of the Dutch-named continent of New Holland, now Australia. In his original journal(s) covering the survey, in triplicate to satisfy Admiralty Orders, Cook first named the land "New Wales". However, in the copy held by the Admiralty, he "revised the wording" to "New South Wales".
Executive authority is vested in the Governor of New South Wales, who represents and is appointed by Queen Elizabeth II. The current Governor is Marie Bashir. The Governor commissions as Premier the leader of the parliamentary political party that can command a simple majority of votes in the Legislative Assembly. The Premier then recommends the appointment of other Members of the two Houses to the Ministry, under the principle of responsible or Westminster government. It should be noted, however, that as in other Westminster systems, there is no constitutional requirement in NSW for the Government to be formed from the Parliament—merely convention. The Premier is Barry O'Farrell of the Liberal Party.
Population
The estimated population of New South Wales at the end of June 2010 was 7.24 million people. The population grew by 1.5% over the preceding year, lower than the national rate of 1.7%.
The principal ancestries of New South Wales's residents (as surveyed in 2011) are:

    25.0% Australian
    24.2% English
    7.4% Irish
    6.0% Scottish
    4.3% Chinese
62.9% of NSW's population is based in Sydney.
Some interesting facts
New South Wales takes up approximately 10% of Australia's total land mass, with a total area of 802,000 square kilometres .
Newcastle to the north of Sydney is the states second largest city, and was devastated by an earthquake in 1989 that killed 13 people. It is Australia's worst reported earthquake
As well as enjoying a healthy rivalry with Queensland to the north, New South Wales, and particularly Sydney, enjoy a healthy rivalry with Victoria and Melbourne to the south. The two biggest cities in Australia often compete with each other to the title of 'most liveable city in the world' and often try to out do each other with their various efforts.
New South Wales is a Constitutional Monarchy. Queen Elizabeth II is the Sovereign, represented by the Governor of New South Wales.
New South Wales hosts the world's largest representative touch football competition every year.
NSW has one of the largest education systems in the world, a large volunteer fire brigade with one of the largest fleets of fire trucks in the world. NSW has the second largest fleet of taxis in the world (after New York). NSW on its own is in the top 20 ranked countries at the olympics for medals .
New South Wales has more than 780 national parks and reserves covering more than 8% of the state. These parks range from rainforests, spectacular waterfalls, rugged bush to marine wonderlands and outback deserts, including World Heritage areas.
As Australia's most populous state, New South Wales is home to a number of cultural institutions of importance to the nation. In music, New South Wales is home to the Sydney Symphony Orchestra, Australia's busiest and largest orchestra. Other major musical bodies include the Australian Chamber Orchestra. Sydney is host to the Australian Ballet for its Sydney season (the ballet is headquartered in Melbourne). Apart from the Sydney Opera House, major musical performance venues include the City Recital Hall and the Sydney Town Hall.
Major museums include the natural history-focussed Australian Museum, the technology and arts-and-crafts focussed Powerhouse Museum, the Sydney Maritime Museum which focuses on Australia's maritime history, and the history-focussed Museum of Sydney. Other museums include the Sydney Jewish Museum.
Sydney is home to five Arts teaching organisations, which have all produced world famous students: The National Art School, The College of Fine Arts, the National Institute of Dramatic Art (NIDA), the Australian Film, Television & Radio School and the Conservatorium of Music


title: Презентація на тему «Альфред Нобель. Нобелевская премия»

text:
Альфред Нобель.Нобелевская премия.
Альфред Нобель родился 21 октября 1833 года в Стокгольме, Швеция, в семье инженеров.

За свою жизнь Нобель накопил внушительное состояние. Большую часть дохода он получил от своих 355 изобретений, среди которых самое известное — динамит
«Торговец смертью мёртв»
В 1888 году Альфреда Нобеля «погребли заживо». В России умер брат Нобеля Людвиг, и по ошибке репортеров в газеты поместили объявление о смерти самого Альфреда Нобеля, а не его брата.
«Всё моё движимое и недвижимое имущество должно быть обращено моими душеприказчиками в ликвидные ценности, а собранный таким образом капитал помещён в надёжный банк. Доходы от вложений должны принадлежать фонду, который будет ежегодно распределять их в виде премий тем, кто в течение предыдущего года принёс наибольшую пользу человечеству… Указанные проценты необходимо разделить на пять равных частей, которые предназначаются: одна часть — тому, кто сделает наиболее важное открытие или изобретение в области физики; другая — тому, кто сделает наиболее важное открытие или усовершенствование в области химии; третья — тому, кто сделает наиболее важное открытие в области физиологии или медицины; четвёртая — тому, кто создаст наиболее выдающееся литературное произведение идеалистического направления; пятая — тому, кто внёс наиболее существенный вклад в сплочение наций, уничтожение рабства или снижение численности существующих армий и содействие проведению мирных конгрессов… Моё особое желание заключается в том, чтобы при присуждении премий не принималась во внимание национальность кандидатов…»
Завещание Нобеля
Завещание Нобеля
Но́белевская пре́мия
Но́белевская пре́мия- одна из наиболее престижных международных премий, ежегодно присуждаемая за выдающиеся научныеисследования, революционные изобретения или крупный вклад в культуру или развитие общества.

Правила премии
Основным документом, регулирующим правила вручения премии является статут Нобелевского фонда. Премия мира может присуждаться как отдельным лицам, так и официальным и общественным организациям.

Согласно § 4 статута, одновременно могут быть поощрены одна или две работы, но при этом общее число награждённых не должно превышать трёх.
Также в § 4 указано, что премия не может быть присуждена посмертно
В 1992 году — 1,04 млн $ США
В 2000 году — 0,9 млн $ США
В 2003 году — 1,34 млн $ США
В 2004 году — 1,46 млн $ США
В 2005 году — 1,25 млн $ США
В 2006 году — 1,45 млн $ США
В 2007 году — 1,56 млн $ США
В 2008 году — 1,25 млн $ США
В 2009 году — 1,45 млн $ США
В 2010 году — 1,5 млн $ США
В 2011 году — 1,4 млн $ США
Размер Нобелевской премии
Вручение премии
Вручение премии
Процедуре награждения предшествует большая работа, которая ведётся круглый год многочисленными организациями по всему миру. Для Нобелевского банкета используется сервиз и скатерти со специально разработанным дизайном. На уголке каждой скатерти и салфетки выткан портрет Нобеля. Посуда ручной работы: по краю тарелки проходит полоса из трёх цветов шведского ампира — синий, зелёный и золото.
Нобелевский концерт
Эквиваленты Нобелевской премии
Многие области науки остались «неохваченными» Нобелевской премией. В связи с известностью и престижностью Нобелевских премий, наиболее престижные награды в других областях часто неформально называют «Нобелевскими».
Неоднократное награждение
Мария Склодовская-Кюри, по физике в 1903 и по химии в 1911.
Лайнус Полинг, по химии в 1954 и премия мира в 1962.
Джон Бардин, две премии по физике, в 1956 и 1972.
Фредерик Сенгер, две премии по химии, в 1958 и 1980.
Нобелевская премия в искусстве
13 сентября 2008 на территории Днепропетровского университета экономики и права произошло открытие памятного знака — мемориального символаПланета Альфреда Нобеля. Знак представляет собой гранитный монумент, на котором расположена рука, поддерживающая земной шар.
Шно́белевские премии, Игнобельская премия, Антинобелевская премия
— пародия на Нобелевскую премию. Десять Шнобелевских премий вручаются в начале октября, то есть в то время, когда называются лауреаты настоящей Нобелевской премии, — за достижения, которые сначала вызывают смех, а потом заставляют задуматься.
Спасибо за внимание  ^_^


title: Презентація на тему «Хореографія»

text:
Хореографія-видсценічногомистецтва
Танець, танок — вид мистецтва, де художні образи створюються засобами пластичних рухів людського тіла. В танці відображається емоційно-образний зміст музичних творів.
Танець існував та існує в культурних традиціях всього людства й людських спільнот. За довгу історію людства танець змінювався, відображаючи культурний розвиток. Існує дуже багато видів і форм танцю.
Народний танець — яскраве вираження менталітету і творчості кожного народу, віддзеркалення традицій, хореографічної мови, пластичної виразності у співвідношенні з музикою.
Класичний танець є основою мистецтва балету, започаткованого наприкінці XVI століття, і вимагає спеціальної підготовки.
Естрадний танець має власну специфіку та підпорядкований завданням підтримки виступу певного естрадного співака.
За кількістю учасників танці поділяються на сольні танці, парні танці та групові танці.

За призначенням танці поділяються на соціальні, обрядові, сценічні, еротичні тощо.

Музою танцю була Терпсіхора.

Танець здебільшого виконується під музику або спів, і розвиток різних видів і напрямків танцю відбувався водночас із розвитком відповідних музичних жанрів та музичних стилів. Для танцювальної музики здебільшого характерний чіткий ритм. Іноді, як у випадку степу чи фламенко, танцюрист або танцюристи самі створюють для себе музичний супровід, відбиваючи ритм підборами або використовуючи додаткові засоби на зразок кастаньєт чи маракасів.
Фламенко
Степ
Танець споконвіку допомагав спілкуванню людей: весело проводити час з друзями, а молоді - знайомитися та зустрічатися: на сільських майданах, на балах, на вечірках, у клубах, на дансингах, дискотеках та в нічних клубах. Спілкуванню служать здебільшого парні танці, що виникли насамперед із цією метою.
Дискотека
Історичними танцями називають здебільшого європейські танці, популярні в певну епоху на балах знаті. Багато з цих танців виросли з народних, однак набрали вишуканого культурного стилю. Популярні історичні танці змінювалися з епохами. До них належать павана, гальярда, контрданс, менует, мазурка, полонез, кадриль та інші.

Бальні танці - різновид танців із партнером, які танцюють як для задоволення на балах та вечірках, так і на танцювальних змаганнях.До програми міжнародних спортивних змагань входять десять танців, розділених на дві програми - стандартну і латиноамериканську.

Свінгові танці увійшли в моду в 20-х роках 20 ст. разом із музикою в стилі свінг, однак своїм корінням вони завдячують танцям американців африканського походження, що танцювалися на плантаціях США ще в 19 ст. Помилково вважається, що для цих танців характерний високий темп та швидка робота ніг, насправді вони охоплюють майже усі музичні темпи.
Загальна назва вуличний танець обіймає всі стилі сучасного танцю, що розвинулися за межами танцювальних студій та шкіл: на вулицях, шкільних подвір'ях, у нічних клубах. Вуличні танці часто імпровізаційні та соціальні за своїм призначенням.
Дякую за увагу!!!!

Підготувала: учениця 9- Б класу
                     Пилипенко Тетяна
Вчителю:  Новіковій
            Надії Валентинівні


title: Презентація на тему «Recipe of Pizza»

text:
           Recipe of Pizza
Ingredients:
1) 200 g of milk
2) 1 spoon of yeast
3) 1 spoon of sugar
4) 6 spoons of oil   0,5
5) spoon of table salt
6) meat, onion, fish
7) flour
8) souse
From flour, milk, yeast, sugar, oil, salt and flour,- we are make a dough.
Next we are make a form of pizza
                      or
After this we should put our dough in oven for 15 minutes
After this we must add all what we have in our freezer.
Potatoes, cheese, meat or sausages or vegetables or fish and young onion.
For example:

And at the last we should add souse.
                         or
         Tasty!!!


Презентація на тему «Участь у житті суспілства. Волонтери»


title: Презентація на тему «Дизайн» (варіант 5)

text:
Дизайн як він є...

Дизайн (від англ. design — задум, проект, креслення, малюнок) — це процес і результат художньо-технічного проектування предметів в просторі, орієнтований на досягнення найповнішої відповідності створюваних об'єктів і середовища можливостям і потребам людини.

Промисловий дизайн (механізми, побутова техніка, мода і аксесуари).
2.     Дизайн середовища (міського середовища, дизайн інтер'єрів, світловий дизайн, колористика і суперграфіка).
3.     Дизайн процесів (фірмові стилі, дизайн церемоній, дизайн-програми).
4.     Графічний дизайн (шрифти, поліграфія, веб- дизайн, візуальна ідентифікація, товарні знаки, візуальні комунікації).
5.     Ландшафтний дизайн (створення штучних і реконструкція зруйнованих ландшафтів, декоративна дендрологія).
6.     Архітектурний дизайн (масове будівництво, інженерні споруди).
Дизайн, як творча діяльність, прагне охопити всі аспекти оточуючого людину довкілля:
Арт-дізайн
Графічний дизайн
Нон-дизайн
Промисловий дизайн
Психо-дизайн
Пабліш-арт
Рекламний дизайн
Середовищний дизайн
Стайлінг-дизайн
Кітч
Кустарний дизайн
Фіто-дизайн
Футуро-дизайн
Web-дизайн
Сайнс-дизайн

Області дизайну:
Арт-дизайн — концептуальний, елітний. Інформаційний, програмний.
Графічний дизайн — проектування символів-знаків, логотипів, послуги дизайнерів, що проектують поліграфічну продукцію тощо.
Нон-дизайн — організовує процеси виробництва, обслуговування, збуту, навчання.
Промисловий дизайн — дизайн промислових товарів, конвеєрно-потоковий, масовий. Проектування 3-х мірних об′єктів.

Психо-дизайн — це наука адаптації інтер'єрів, архітектурних і ландшафтних форм під конкретну людину, її психологічні особливості й потреби. Інтер'єр здатний стимулювати й руйнувати, налаштовувати на успіх, спокій або активність, знімати чи посилювати внутрішні проблеми людини, сім'ї, колективу; активізувати творчий процес, впливати на продажі.
Психо-дизайн
Пабліш-арт — так званий народний (міський) дизайн. Процвітає на заході.
Рекламний дизайн — націлений на досягнення прибутку.
Середовищний дизайн — дизайн архітектурного середовища (інтер'єр-екстер'єр), послуги дизайнерів, що проектують художні свята, виставки тощо.
Стайлінг-дизайн — художня адаптація вже готової форми (інтер'єр-екстер'єр) або поліпшення технічної частини об'єкту.

Кітч — примітивний, тупий (кухонний) дизайн. В даний час визначення носить відтінок зневаги. Слово з'явилося в 1860-1870-х роках в Германії (Мюнхені) і означало переробку старих меблів, оновлення з відтінком обману: продавати старе, як нове
Кітч
Кустарний дизайн — швидше ремесло, засноване більше на особистому досвіді й смаку, ніж на освіті.
Фіто-дизайн — вживання, в основному, природних елементів, кольорів і рослин.
Футуро-дизайн — історичний і прогностичний дизайн майбутнього.
Web-дизайн — проектування інтернет-серверів.
Сайнс-дизайн — науковий дизайн.
Дизайн охоплює всі сфери життя сучасного суспільства. Це творча діяльність, яка дає можливість художнього проектування місця існування й навколишніх предметів відповідно до художніх і утилітарних закономірностей.

Кінець