title: Презентація на тему «Гребінка Євген Павлович» (варіант 1)

text:
Гребінка Євген Павлович
Константій Тетяни 9-Б
Євген Гребінка народився 2 лютого 1812 року на хуторі Убіжище Пирятинського повіту на Полтавщині (тепер село Мар'янівка Гребінківського району) в сім'ї відставного штаб-ротмістра Павла Івановича Гребінки. Початкову освіту здобув у домашніх умовах. У 1825–1831 роках навчався у Ніжинській гімназії вищих наук. У гімназії почав писати вірші. 1827 року написав драматичний твір для самодіяльного театру «В чужие сани не садись». 1829 року почав працювати над перекладом на українську мову поеми Пушкіна «Полтава». Брав участь у виданні рукописних журналів, складених із учнівських творів М.Гоголя, Н.Кукольника, М.Прокоповича, Г.Гребінки. 1831 року закінчив гімназію. Того року на сторінках «Украинского альманаха» в Харкові побачив світ перший друкований твір Гребінки — вірш «Рогдаев пир».
1834 року Гребінка переїхав до Петербурга, де восени вийшла його збірка байок «Малороссийские приказки», працює у комісії духовних училищ. 1836 року вийшов переклад поеми Пушкіна «Полтава» українською мовою. З 1837 року працює вчителем російської мови у Дворянському полку. Бере участь в організації викупу Т.Шевченка з кріпацтва, збирає твори українською мовою й клопочеться про випуск їх у додатках до журналу «Отечественные записки». Одержавши відмову, із зібраних для додатків матеріалів укладає альманах «Ластівка», який вийшов 27 квітня 1841 року. 1840 року Гребінка допоміг Шевченкові у виданні«Кобзаря». Того ж року в журналі «Отечественные записки» вийшла Гребінчина повість «Записки студента», а в «Утренней заре» — повість «Кулик».  1842 року пише повість «Сеня». У 1843 році Гребінка відвідав Україну, був у Харкові, разом з Шевченком побував у маєтку Т.Волховської в селі Мосівці. Того ж року в журналі «Отечественные записки» надруковано роман «Чайковський» з епіграфами, взятими із Шевченкових творів. 1844 року Гребінка одружився з Марією Василівною Ростенберг. Того ж року вийшов його роман «Доктор». 1845 року познайомився з П.Кулішем, написав нарис «Петербургская сторона». У 1847 році відкрив своїм коштом у селі Рудці Лубенського повіту на Полтавщині парафіяльне училище для селянських дітей. Того ж року вийшли повість «Заборов» та «Приключения синей ассигнации». З 1846 року Гребінка почав видавати зібрання своїх прозових творів. До кінця 1848 року він видав вісім томів. Помер Гребінка 3 грудня 1848 року від туберкульозу в Петербурзі. Тіло його перевезли в Убіжище, де й поховали.
Творчість
Українське суспільство у 20—30-х роках, коли зростав талант Євгена Гребінки, розвивалося в умовах загострення суспільно-політичних відносин, зростання ліберальних і радикальних настроїв. Після наполеонівської війни 1812 року, коли багато громадян Росії та України ознайомилися з життям Європи й порівняли його зі своїм середньовічним кріпацтвом, почали виникати таємні політичні товариства, з яких 14 грудня 1825 року виросло декабристське повстання в Петербурзі. У таких умовах виник так званий романтичний напрям української літератури дошевченківського періоду, яка живилася подіями народного життя й надихалася ідеями національного відродження. У байках Гребінки відбито соціальні суперечності тогочасної дійсності. Езопівською, сповненою алегорій мовою, він, бачачи соціальну й національну несправедливість тогочасної царської Росії, наважувався говорити сувору і сміливу правду. Майже в усіх його байках хижакам і гнобителям протистоїть простий чоловік, який має здоровий глузд і мораль, і цим протиставляється автором багатим, крутіям, здирникам, чинодралам.
Наприклад, у байці «Ведмежий суд» він викриває тогочасні порядки, продажність і корупцію в судових установах миколаївської Росії, де судді, Ведмеді та Вовки, за доносом Лисиці готові розтерзати жертву, бідолашного Вола, за те, що той лиш «їв сіно, і овес, і сіль». Вола за скоєні злочини «справедливий» суд постановив
…четвертувать І м'ясо розідрать суддям на рівні часті, Лисичці ж ратиці оддать.
Більшість байок Гребінки — «Зозуля та Снігир», «Сонце та Хмари», «Рожа та Хміль», «Школяр Денис», «Грішник», «Ворона і Ягня», «Вовк і Огонь» та інші — своїм корінням сягають у народну творчість і побудовані на зіставленні двох моралей — панської і народної, хижацької і гуманної. Для своїх байок Гребінка використовує традиційні в народній творчості персонажі Ведмедя, Вовка, Лисиці, Орла, а з другого боку постають Віл, Зозуля, Снігур, Ягня, Конопляночка. Завдяки цьому образи й ідеї його творів були зрозумілими для народу й виконували свою моралізаторську та повчальну роль. В одній з найкращих своїх байок — «Вовк і Огонь» Гребінка у досить сміливій критичній формі так висловлює характер взаємовідносин між багатими і бідними:
З панами добре жить, Водиться з ними хай тобі господь поможе, Із ними можна їсти й пить, А цілувать їх — крий нас боже!

У своїх байках, коротких мініатюрах, побудованих, як у драматичних творах, на протиставленні й зіткненні характерів, добра і зла, Гребінка досяг простоти й легкості стилю, влучності характеристики персонажів, завдяки чому його твори стали явищем в українській літературі того часу. Євген Гребінка успішно виступав і як прозаїк, автор історичних повістей, нарисів та роману «Чайковський», присвяченого подіям визвольної війни 1648–1654 років. Цей роман Іван Франко називав улюбленим твором галицько-руської молоді 60—70-х років. Створено його на основі родинних переказів, оскільки мати Гребінки походила з роду Чайковських. У «Чайковському» Гребінка, продовжуючи лінію М.Гоголя, творами якого тоді зачитувалися Росія й Україна, створив широке епічне полотно, зобразив суворе життя козаків, їхню мужність і вірність у дружбі. Гребінка звертався й до так званих злободенних тем, дуже гостро вирішуючи тему маленької людини у жорстокому суспільстві. Недарма його роман «Доктор» майже через півстоліття після смерті Гребінки А.Чехов називав серед найкращих творів тогочасної літератури, гідних для перевидання й народного читання. Велику популярність у другій половині XIX століття мали також повісті Гребінки «Приключения синей ассигнации» та «Кулик», в яких він у традиціях гоголівських творів показав жорстоку владу грошей у тогочасному суспільстві. Окремою, а, може, з сьогоднішнього погляду, найяскравішою гранню творчості Гребінки є його лірична поезія українською та російською мовами. Найкращі з поміж українських поетичних мініатюр — «Українська мелодія» («Ні, мамо, не можна нелюба любить») стала народною піснею. А російський романс на слова Гребінки «Очи черные, очи страстные» приніс Гребінці ще й світову славу. В історії української культури Гребінка залишився навічно ще й як щирий учасник у вирішенні Шевченкової долі, коли брав участь у викупленні його з кріпацтва та допоміг видати «Кобзар» 1840 року.
Твори
Будяк та коноплиночка
Ведмежий суд
Горобці та вишня
Дядько на дзвониці
Кулик (1840)
Лебедь і гуси
Пшениця
Рибалка
Українська мелодія
Чайковський (1843)
Човен (1833)
Записки студента (1841)
Нежинский полковник Золотаренко (1842)
Богдан (1843)
Приключения синей ассигнации (1847)


title: Презентація на тему «Польський злотий»

text:
Польський злотий
Роботу виконала учениця 11-Б класу Барінова Каріна
Трохи з історії походження
Злотий - національна валюта Польщі
     починаючи з XV століття. Перші паперові
     гроші в Польщі з'явилися в 1794 році.
     Випустили їх повстанці під час повстання
     Костюшка. Це були квитки номіналом
     в злотих
Безпосередніми попередниками злотого
     в якості базової грошової одиниці Польщі
     були польська марка (гривня) і копа.
Після Першої світової війни на території
     Польщі мали ходіння різні валюти.
     Найбільше було німецьких марок.
     Уряд приймає рішення запровадити єдину
     валюту - польську марку.
Копа
Польська марка

Продовження
Після звільнення Польщі в 1944 році проводиться грошова реформа. Випускаються перші банкноти соціалістичної Польщі.
З середини 1970-х років починається економічний спад. Злотий починає стрімко знецінюватися. Перехід на ринкову економіку здійснювався болісно.
На початку 1990-х років курс стабілізувався, що призвело до інвестицій в країну. Економіка країни починає стрімко розвиватися. У 1995 році проводять деномінацію 10 000:1.
В даний час в обігу знаходяться банкноти номіналом 10, 20, 50, 100 і 200 злотих, а також монети - 1, 2, 5, 10, 20, 50 грошів і 1, 2, 5 злотих. Також законним платіжним засобом є пам'ятні монети (з благородних металів) номіналом від 10 злотих до 1 тисячі злотих
Майбутнє злотого
У 2004 році Польща вступила в Євросоюз і планує перехід на євро. Сьогодні в Польщі невисокий рівень життя (ВВП на душу населення становить 17 400 доларів США, в той час як в Португалії він становить 22677 доларів США, а в Німеччині 39 442 доларів США). З початком нового тисячоліття економічне зростання країни сповільнилося.
Іншою причиною, можуть стати наслідки фінансової кризи. Як і для інших країн , що прагнуть запровадити євро, для Польщі теж зберігаються обов'язкові умови введення євро, виконавши які , країна отримує право на введення євро . Згідно з цими критеріями , в країні протягом двох років повинен зберігатися стабільний курс національної валюти , а рівень інфляції , розмір державного боргу і дефіцит бюджету повинні залишатися в межах, визначених Євросоюзом.
 дякую за увагу!
Bardzo dziękuję za uwagę!
Джерела інформації
http://uk.wikipedia.org/wiki/Злотий
http://fortrader.ru/currency/polskij-zlotyj.html
http://ru.wikipedia.org/wiki/Копа_(единица_счёта)
http://world-banknotes.ru/polskij-zlotyj-istoriya-deneg-polshi/


title: Презентація на тему «Alaska»

text:
Alaska
Alaska
Alaska is the largest state in the United States in land area at 663,268 square miles. Counting territorial waters, Alaska is larger than the combined area of the next three largest states: Texas, California, and Montana. It is also larger than the combined area of the 22 smallest U.S. states.
Alaska natives, languages
Numerous indigenous peoples occupied Alaska for thousands of years before the arrival of European peoples to the area.
According to the 2011 American Community Survey, 82.4% of people over the age of five speak only English at home. About 3.5% speak Spanish at home. About 2.2% speak another Indo-European language at home and about 4.3% speak an Asian language at home
Religion
According to statistics collected by the Association of Religion Data Archives from 2010, about 34% of Alaska residents were members of religious congregations. 100,960 people identified as Evangelical Protestants, 50,866 as Roman Catholic, and 32,550 as mainline Protestants. Roughly 4% are Mormon, 0.5% are Jewish, 1% are Muslim, 0.5% are Buddhist, and 0.5% are Hindu.
Iditarod Trail Sled Dog Race
Some of Alaska's popular annual events are the Iditarod Trail Sled Dog Race that starts in Anchorage and ends in Nome.
The wildlife of Alaska is diverse and abundant.
Alaska contains about 98% of the U.S. brown bear population and 70% of the total North American population.
The black bear is much smaller than the brown bear. They are found in larger numbers on the mainland of Alaska
polar bear
Alaska's polar bear populations are concentrated along its Arctic coastlines.
Caribou
Alaska is home to the Rangifer tarandus granti subspecies of caribou. Caribou in Alaska generally are found in tundra and mountain regions, where there are few trees. However, many herds spend the winter months in the boreal forest areas. Caribou are large-scale migratory animals and have been known to travel up to 50 miles (80 km) a day. The migratory activities of caribou are usually driven by weather conditions and food availability.
Birds
Hundreds of species of birds inhabit Alaska
Mendenhall ice caves in Alaska
In few places can you experience every stage of the water cycle at once. But there's magic in the Mendenhall Ice Caves, where water runs over rocks under blue ceilings inside a partially hollow glacier.
The Mendenhall Glacier is a 12-mile-long glacier in the Mendenhall Valley, located only 12 miles from downtown Juneau in Southeast Alaska.
Mendenhall ice caves in Alaska
Over the past year, researchers have noticed strange ancient trees standing upright in the ice caves. Turns out that as it recedes, the glacier is unearthing forests which have been frozen for the last 1,000 years or so.
northern lights
Alaska is one of the best places on earth to see the northern lights – colorful bands of light that dance in the dark night sky. Travelers from all over the world come to Alaska each winter to see this stunning display.
northern lights
Alaska is one of the most beautiful places in the world. It is very expensive and isolated place. It is very famous among tourists. There are many places in this world with the spectacular and awe-inspiring beauty. Alaska is considered most wonderful place.


title: Презентація на тему «Методи очищення стічних вод»

text:
Методи очищення
стічних вод
 Методи очищення стічних вод розділяють на механічні, хімічні, фізико-хімічні і біологічні. Застосування того чи іншого методу визначається характером забруднення і ступенем шкідливих домішок у стічних водах.

Механічне очищення полягає в механічному видаленні нерозчинних речовин шляхом відстоювання, проціджування і фільтрування.Для затримки великих часток воду проціджують через ґрати і сітки; для затримки більш дрібних зважених у воді домішок застосовують відстійники, фільтри з зернистим завантаженням (кварцовий пісок, гранітний щебінь, керамзит, гранульований доменний шлак), із завантаженням, що плавають, (пенополистирол) чи сітчасті фільтри і мікрофільтри, а також сепаратори й осади-тельниє центрифуги.
Механічне очищення в основному є попереднім, рідше — остаточним способом очищення стічних вод. З побутових стічних вод вона дозволяє видалити до 60%, а з до 95% нерозчинних домішок.

Хімічне очищення складається в додаванні в забруднену воду різних хімічних речовин, що вступають у реакцію з загрязнителями й осаджують їх у виді нерозчинних опадів.Як самостійний метод хімічне очищення проводиться перед подачею виробничих стічних вод у систему оборотного водопостачання, а також перед спуском вод у чи водойми в каналізаційну мережу. Як попередній метод, хімічне очищення проводиться перед біологічною чи фізичною. Основні види очищення наступні: нейтралізація й окислювання.

Хімічну нейтралізацію проводять трьома способами:
а) взаємна нейтралізація кислих і лужних стічних вод;б) нейтралізація реагентами (розчини кислот, вапно, сода,аміак);в) фільтрування через нейтралізуючі матеріали (вапно,вапняк, доломіт, магнезит, крейда).
Окислювання застосовують для знешкодження стічних вод машинобудівної, гірничодобувної, целюлозно-паперової, нафтової промисловості. Стічні води цих підприємств містять технічні домішки (ціаніди) чи з'єднання, що недоцільно очищати іншими методами (сульфіди). Як окислювачі використовують хлор, гипохлорид кальцію, хлорне вапно, азот, кисень і ін.При хімічному очищенні стічні води, що містять токсические домішки, надходять у резервуар, у якому вони змішуються між собою (кислі з лужними) чи з реагентами. Під дією хімічних реакцій стічні води знешкоджуються і нейтралізуються. Знешкоджені стоки направляються у відстійники, де відбувається випадання нерозчинного осаду.

    Існують наступні способи фізико-хімічного очищення стічних вод: коагуляція, сорбція, флотація, електроліз... .Коагуляція — процес ущільнення дрібних часток, що знаходяться в зваженому стані, під впливом коагулянтів, що спеціально додаються. Частки утворять інтенсивно осідаючі пухкі пластівчасті скупчення, що сорбируют забруднюючі речовини і, осаджуючи з ними, очищають воду. Як коагулянти використовують солі алюмінію, заліза, магнію.

    Сорбція-застосовується для глибокого очищення стічних вод підприємств целюлозно-паперової, текстильної й іншої галузей промисловості. Спосіб ефективний для витягу зі стоків коштовних розчинних речовин з їхньою наступною утилізацією. Як сорбенти застосовують золу, коксовий дріб'язок, глини, активовані вугілля, пропускаючи через шар цих матеріалів воду.

    Флотація — особливий процес утворення в спеціальних установках комплексів частка-пухирець, їхнього спливання і видалення пінного шару, що утворився, з поверхні оброблюваної води. За допомогою флотації очищають стічні води, що містять нафту, нафтопродукти, олії і волокнисті матеріали.

Електроліз — це руйнування органічних речовин у стічних водах, витяг з них металів, кислот і інших неорганічних з'єднань за допомогою електричного струму.Зворотний осмос заснований на молекулярному поділі розчинів шляхом їхнього фільтрування під тиском через напівпроникні мембрани, що затримують чи цілком частково молекули розчинної речовини.Біологічний метод у даний час застосовується найчастіше для очищення комунально-побутових стічних вод і стоків цел-люлозно-бумажных, нафтопереробних, харчових підприємств. Сутність біологічного методу полягає в мінералізації органічних загрязнителей бактеріями і мікроорганізмами. Біологічне очищення здійснюється на полях зрошення, фільтрації, у біологічних ставках і аэротенках.

    Поля зрошення — це сплановані земельні ділянки, призначені для очищення стічних вод і вирощування сільськогосподарських культур.

      Поля фільтрації — ділянки, використовувані тільки для очищення стічних вод. На відведених під полючи чи зрошення фільтрації ділянках прокладають магістральні і зрошувальні канали, споруджують ґрати, відстійники, установки утилізації і знешкодження відходів, иловые і песковые площадки і розподільні пристрої, через які проходять стічні води. Остаточне очищення води від забруднень відбувається в процесі фільтрації через шар ґрунту.

      Біологічні ставки — штучно створені неглибокі водойми, у яких очищення стічних вод виробляється природним шляхом за участю рослинних і тваринних організмів, що населяють ставок. Звичайно влаштовують каскад, що з'єднує між собою три-п'ять ставків. У штучних умовах біологічне очищення стічних вод здійснюється в біофільтрах і аэротенках.

     Біофільтри — залізобетонні резервуари, заповнені грубозернистим матеріалом, поверхня якого заселена аеробними мікроорганізмами. При проходженні стічної води через біофільтр мікроорганізми витягають з рідини розчинені органічні речовини, минералізуют їх.

     Аэротенки — залізобетонні резервуари, по яких повільно пропускаються стічні води, збагачені киснем і змішані з активним мулом. Активний іл являє собою скупчення бактерій, найпростіших організмів, мікроскопічних тварин, водяних грибів, дріжджів, цвілі, що окисляють органічну речовину стічних вод. Після біологічного очищення воду дезінфікують рідким чи хлором хлорним вапном. Для дезінфекції використовують також і інші фізико-хімічні прийоми (ультразвук, електроліз, озонування й ін.), при яких гинуть усі бактерії, у тому числі і хвороботворні.

      В останні роки застосовують двох- і триступінчасту схему біологічного очищення. При цьому обсяг аэротенка зменшується, знижується витрата повітря на 30...40%, підвищується ступінь очищення на 10...15%.

              ДЯКУЮ
                   ЗА
               УВАГУ


title: Презентація на тему «Валюти світу»

text: ISO 4217


title: Презентація на тему «Готуємось до ЗНО»

text:
Готуємось до ЗНО
Загальна інформація
Поради
Золоті правила

Вихід
Інші джерела
Згідно з Порядком проведення зовнішнього незалежного оцінювання 2014 року, взяти участь у тестуванні зможуть тільки зареєстровані особи.

Реєстрація учасників ЗНО здійснюється регіональними центрами оцінювання якості освіти з 3 січня до 5 березня 2014 року. Кожен учасник може зареєструватись для проходження зовнішнього незалежного оцінювання не більше ніж з чотирьох предметів.

Для реєстрації на ЗНО необхідно надіслати комплект реєстраційних документів на поштову адресу регіонального центру оцінювання якості освіти, що обслуговує регіон проживання абітурієнта.

Майбутні учасники ЗНО можуть зареєструватись самостійно сформувавши комплект реєстраційних документів за допомогою спеціальної програми та відправивши реєстраційні документи поштою на адресу відповідного регіонального центру оцінювання якості освіти.

Підтвердженням факту реєстрації для участі в зовнішньому незалежному оцінюванні є «Сертифікат учасника ЗНО», що надсилається учаснику рекомендованим листом на поштову адресу вказану у реєстраційних документах. Зазначена адреса також використовується при розподіленні абітурієнтів між пунктами тестування.

Конкурсні предмети, з яких вступник має надати сертифікати ЗНО, визначені Умовами прийому до вищого навчального закладу.
Головна
Вихід
 Якому б стилю Ви не віддавали перевагу, на ЗНО краще прийдіть у строгому костюмі з піджаком («ЗНО для мене – завжди свято, професоре!») і зберігайте серйозність. Зовсім не обов’язково своїм зовнішнім виглядом дати зрозуміти, що Ви є пристрасним прихильником певного музичного напрямку, прибічником яких-небудь екзотичних переконань тощо.
 Є така чудова фраза: «Потрібно - і полюбив!». Потрібно писати захоплені відгуки про твори Гоголя – будь ласка! Потрібно описати ще когось як негативного персонажа – пишете те, про що Вас просять. А перед тестуванням потрібно закохатися в той предмет, який здаєш. Тож словесно змалюйте інтерес та захоплення від предмету і повірте у це.
 У пункт ЗНО прийти без запізнення, а краще за 15-20 хвилин до початку тестування.
 При собі тримайте перепустку, паспорт і декілька (запасних) ручок.
 Якщо на вулиці холодно, то вдягніться тепло, адже Ви сидітимете на тестуванні не одну годину.
 Зберігайте спокій та впевненість.
 Не вживайте в день тестування заспокійливих засобів! Вони можуть загальмувати здатність мислити, зробити Вас сонливим і байдужим до того, що відбувається.
Не хвилюйся!
Вихід
Золоті правила успішної підготовки:1. Запам'ятовуючи інформацію, включайте логіку! Встановлюйте причинно-наслідкові зв’язки між різними блоками інформації. Це дозволить Вам створити цілісну картину вивченого матеріалу і спростити сприйняття нової інформації.2. Коли інформація "не лізе" у голову або просто не сприймається мозком - замінить розумову роботу фізичною - відвідуйте заняття спортивних секцій або просто здійсніть прогулянку на свіжому повітрі. Головне, щоб відпочинок був фізичний, щоб Ваше тіло рухалося, а мозок працював в іншому напрямку. У жодному разі це не може бути відпочинок на канапі перед телевізором чи за комп’ютером, або спілкування з товаришами у під’їзді чи біля нього.
Вихід
Головна
http://zno-ua.net/   - Підготовка до ЗНО
http://testportal.gov.ua/  - Український центр оцінювання якості освіти
http://zno.yandex.ua/ - Тести
Знання -  це скарб.
Життя не вічне.
Здійсни свою мрію.
Від ЗНО залежить твоє життя.
Головна
Вихід
Дякую за увагу.


title: Презентація на тему «Харчові Добавки» (варіант 24)

text:
Харчові Добавки
Підготувала
 Дячук Марія
До 20-го століття основними харчовими добавками були виключно натуральні продукти, такі як перець, сіль, мед, гірчиця, кориця, різні спеції. З плином часу людству виявилося мало такого смакового розмаїття і з'явилися штучні харчові добавки з незрозумілою назвою Є.
Саме поняття "харчові добавки" являє собою деяке з'єднання хімічних речовин, які вживаються в сукупності для додання тієї чи іншої властивості споживаної їжі.
У спеціальних лабораторіях багатьох країн хіміки і вчені створюють безліч харчових добавок, які піддаються різним пробам і тестуванням. Основним завданням таких досліджень спочатку було навчитися за допомогою додавання таких речовин в їжу змінювати її щільність, вологість, окисляти, подрібнювати або консервувати продукти. Пізніше таким добавкам привласнили загальний для всіх індекс  який позначається буквою Е, що означало Європа. Правда деякі вважали, що це означає "essbar Edible" що в перекладі з англійської або німецької - їстівний. Також до цього індексу ставиться певний цифровий код.

Основною перевагою такого використання, поряд з можливістю керувати деякими властивостями продуктів, є і значне зниження собівартості їх виробництва. Адже зрозуміло, що натуральні інгредієнти коштують набагато дорожче штучних аналогів.

Якщо речовині присвоєно статус Е і цифровий код, то це означає наявність перевірок на безпеку і застосування його в харчовій промисловості. Цифровий код створений для чіткої класифікації цих речовин. Ця система нумерації була розроблена Євросоюзом і включена в систему міжнародної класифікації:

Не можна обійти увагою таке важливе питання, як токсичність хімічних речовин. Зазвичай під токсичністю розуміється здатність речовин завдавати шкоди живому організму. Слід зазначити, що будь-яка хімічна сполука при певних умовах може бути токсичною, тому, на думку фахівців, більш правильно говорити про нешкідливість речовини при пропонованому способі її застосування.
Вирішальну роль тут відіграє доза
(кількість речовини, що надходить в організм за добу)
, тривалість споживання, режим, шляхи її надходження
в організм і т. д. Ефекти впливу на організм можуть
бути також різними (гострі, підгострі, хронічні
, віддалені наслідки і т. д.). З метою гігієнічної
регламентації експериментально обґрунтовують
гранично допустимі концентрації (ГДК), тобто
концентрації, які не викликають при щоденному
впливі на організм протягом як завгодно
тривалого часу відхилень у здоров'ї.
При встановленні величини ГДК
 враховується дуже велика кількість
 факторів. Дослідження проводяться
 спеціальними організаціями і
регламентуються певними правилами.
Харчові добавки: барвники
Серед речовин, які визначають вид харчових продуктів, важливе місце належить харчовим барвникам. Споживачі давно звикли до певного кольору харчових продуктів і пов’язують з ним їхню якість. В той же час в умовах сучасної харчової технології продукти часто змінюють своє початкове, звичне для споживача забарвлення, а інколи набувають і не зовсім привабливого вигляду. Це, безумовно, робить харчові продукти менш привабливими для споживача, впливає на апетит і процес травлення. Для надання харчовим продуктам і напівфабрикатам різного забарвлення використовують природні (натуральні) і синтетичні (органічні і неорганічні) барвники. Найбільш широко їх застосовують при виробництві кондитерських виробів, напоїв, деяких видів консерви і т. д.

1.Кармін
Червоний барвник, похідне антрахінону.
Кармін отримують з кошенелі – комах, що живуть на кактусах, які ростуть в Африці і Південній Америці

2.  Куркума
Жовтий природний барвник, отримують з багаторічних трав'янистих рослин сімейства імбирних –Curruma longa. Використовують у вигляді спиртового розчину, тому що куркума погано розчиняється у воді.

3. Енобарвник
Отримують з вичавок червоних сортів винограду та ягід бузини у вигляді рідини інтенсивно червоного кольору. До її складу входить суміш сполук, в тому числі антоціанів та катехінів. Забарвлення, яке надає дана харчова добавка продукту, залежить від рН середовища.

ХАРЧОВІ ДОБАВКИ: Антиоксиданти й ароматизатори
Антиоксиданти - добавки, які використовують для зберігання свіжості харчових продуктів. Ці сполуки добавляють до складу масел, аби запобігти згіркненню та аміні кольору внаслідок окиснення. Зверніть увагу: в одному продукті має бути використаний лише один антиоксидант. Найпоширеніші представники цієї групи харчових добавок - аскорбінова кислота і лецитин, який використовують у виготовленні шоколаду.

Ароматизатори – харчові добавки, що підсилюють смак і аромат і вносяться в харчові продукти з метою поліпшення їх органолептичних властивостей. Їх умовно можна розділити на природні і харчові добавки, що імітують природні. Перші виділяють з фруктів, овочів і рослин у вигляді соків, есенцій або концентратів, другі одержують синтетичним і нетрадиційним шляхом. Способи отримання сполук останньої групи можуть бути найрізноманітнішими. У нашій країні не дозволяється застосування синтетичних продуктів, які підсилюють аромат, властивий даному натуральному продукту, і введення їх у продукти дитячого харчування.

Відповідними державними органами України забезпечується постійний контроль за безпечністю продуктів харчування. Встановлено, що харчові добавки повинні використовуватись при виробництві харчових продуктів в мінімально необхідних для досягнення технологічного ефекту кількостях. При цьому не повинні перевищувати встановлені максимально допустимі рівні. Продукти вітчизняного виробництва перш ніж попасти на прилавки магазинів, проходять гігієнічну експертизу.
Виготовлення, застосування і реалізація харчових добавок на території України дозволяється тільки на основі позитивного висновку державної санітарно-гігієнічної експертизи. Застосування харчових добавок дозволяється лише в тих випадках, коли вони при довгому зберіганні не стають небезпечними для життя і здоров’я людини.

Дякую за увагу***!


title: Презентація на тему «Давид Самойлов»

text:
Давид
Самойлов
Сороковые, роковые,
Свинцовые, пороховые...
Война гуляет по России,
А мы такие молодые!
Из "Автобиографии"
Я родился в год Льва под созвездием Близнецов и даже под известным влиянием Юпитера. В моем гороскопе не хватало лишь Козерога, чтобы я стал общественным деятелем или реформатором пожарного дела в России. Тут сыграло, впрочем, роль и еще одно обстоятельство. С младенчества я был прозван Дезиком, а поскольку с таким именем не бывает генералов, президентов и великих путешественников, а бывают только скрипачи, вундеркинды и поэты, я избрал последнее, как не требующее труда и больших знаний.
У него была интеллигентная семья, прекрасная школа, МИФЛИ – объединение гуманитарных факультетов, выделенное из состава МГУ. Хоть образование и пришлось прервать в 1941 году. В начале Отечественной войны он рыл окопы под Вязьмой, затем был пулеметчиком, а затем – комвзвода разведки. В 1943 Самойлов был ранен; ему спас жизнь друг, алтайский крестьянин, о котором поэт в 1946 написал стихотворение «Семен Андреич». В составе войск дошел до Берлина.
В рамках книги «В кругу себя». Самойлов самозабвенно играет, примеряет маски и роли. Среди персонажей и «соавторов» сборника «В кругу себя» – эстонский философ-«мытлемист» Куурво Муудик и поэт-суфий Намвадад Куфи (анаграмма настоящего имени Самойлова – Давид Кауфман). Целая страна Курзюпия, придуманная Самойловым, с собственным языком  чудесным образом соединила обычаи Востока и Запада.
Отрывок из книги «В кругу себя»
Цитаты:

Чем больше будешь стоять за справедливость, тем больше будешь сидеть за справедливость. Мытлемизм предлагает лежать за справедливость. А вообще, сперва надо выяснить, есть ли справедливость, а потом за нее бороться.

Поэтическая здравица времен застоя
От Сибири и до Буга Не отыщешь калача. Это личная заслуга Леонида Ильича. Где любимая севрюга, Где родная чавыча? Это личная заслуга Леонида Ильича. Родила его Калуга, превратила в москвича… Это личная заслуга Леонида Ильича!

О СТАРОСТИ ДОБЛЕСТНОЙ
Старость бывает: а) по возрасту, б) по умонастроению, в) по соображениям высшего порядка. Первый вид старости встречается очень редко. Многие люди, достигшие преклонных годов, умирают совсем молодыми. Второй вид старости наиболее распространен. Третьему виду старости подвержены лишь выдающиеся натуры. Этот вид еще более редкий, чем первый, и наиболее достойный. Старческий маразм здесь достигает подлинных высот духа.
Краткий карманный матримониальник для девиц

1. Девица есть лицо, намеревающееся выйти замуж, независимо от
прочих обстоятельств. Возраст девицы начинается от 12 лет.
2.  Мужчина  есть  лицо  не  готовое,  но  возможное  для сего
уготовления. Иные лица не суть мужчины.

33.Мужчины  делятся  на  достойных и недостойных. Женщины - на молодых и старых.
34.   Достойный   мужчина   уклоняется   достойным   образом, недостойный сбегает.
35. Пускай.
36. Достойный удаляется, договорив, не надо давать договорить. Не договорив, достойный не удаляется. В этом суть.
37.  Достойный  говорит:  "Я  готов,  но ...". Тут его следует прервать.
38.  Прерывать  следует  тактично,  обращая  его  внимание  на явления природы  (луна,  дождь)  или  на  общественные  явления (недостатки нашего общества или общих знакомых).
39. Прервавшись, мужчина теряет нить.
40. Конец прерванной нити надо держать в руках.
Спасибо за внимание!


Презентація на тему «Расизм . Ксенофобія»


title: Презентація на тему «Френсис Бекон»

text:
ФренсисБекон
подготовила:
ученица 8-А класса
гимназии имени Н.Трублаини
г.Ровенёк
Григор Татьяна
План
1.Френсис Бекон
2.Профессиональная  деятельность
3.Знание-сила
4.Эмпиризм
5.Метод познания
6.Препятствия на пути познания
7.Призраки рода
8.Призраки пещеры
9.Призраки площади
10.Призраки театра
11.Выводы
12.Литература

Фрэнсис Бэкон

(англ. Francis Bacon);
22 января 1561 —
9 апреля 1626) — английский философ, историк, политический деятель,

Профессиональная деятельность
Бэкон начал свою профессиональную деятельность как юрист, но позже стал широко известен как адвокат-философ и защитник научной революции.

Знание-сила

В целом великое достоинство науки Бэкон считал почти самоочевидным и выразил это в своём знаменитом афоризме «Знание — сила» (лат. Scientia potentia est).

Эмпиризм

Итак, в своей теории познания Бэкон неукоснительно проводил мысль о том, что истинное знание вытекает из опыта. Такая философская позиция называется эмпиризмом. Бэкон и был не только его основоположником, но и самым последовательным эмпириком.

Метод познания

Указывая на плачевное состояние науки, Бэкон говорил, что до сих пор открытия делались случайно, не методически. Их было бы гораздо больше, если бы исследователи были вооружены правильным методом. Метод — это путь, главное средство исследования. Даже хромой, идущий по дороге, обгонит нормального человека, бегущего по бездорожью.

Препятствия на пути познания

Фрэнсис Бэкон разделил источники человеческих ошибок, стоящих на пути познания, на четыре группы, которые он назвал «призраками» («идолами», лат. idola). Это «призраки рода», «призраки пещеры», «призраки площади» и «призраки театра».
Призраки рода
«Призраки рода» проистекают из самой человеческой природы, они не зависят ни от культуры, ни от индивидуальности человека. «Ум человека уподобляется неровному зеркалу, которое, примешивая к природе вещей свою природу, отражает вещи в искривлённом и обезображенном виде».

Призраки пещеры
«Призраки пещеры» — это индивидуальные ошибки восприятия, как врожденные, так и приобретённые. «Ведь у каждого помимо ошибок, свойственных роду человеческому, есть своя особая пещера, которая ослабляет и искажает свет природы».

Призраки площади
«Призраки площади (рынка)» — следствие общественной природы человека, — общения и использования в общении языка. «Люди объединяются речью. Слова же устанавливаются сообразно разумению толпы. Поэтому плохое и нелепое установление слов удивительным образом осаждает разум».

Призраки театра
«Призраки театра» — это усваиваемые человеком от других людей ложные представления об устройстве действительности. «При этом мы разумеем здесь не только общие философские учения, но и многочисленные начала и аксиомы наук, которые получили силу вследствие предания, веры и беззаботности».

Вывод

Наиболее значительные последователи эмпирической линии в философии Нового времени: Томас Гоббс, Джон Локк, Джордж Беркли, Дэвид Юм — в Англии; Этьен Кондильяк, Клод Гельвеций, Поль Гольбах, Дени Дидро — во Франции.

Бэкон создал двухбуквенный шифр, называемый теперь шифр Бэкона

Существует не признанная научным сообществом «бэконианская версия», приписывающая Бэкону авторство текстов, известных под именем Шекспира.

 В 1584 был избран в парламент. С 1617 лорд-хранитель печати, затем — лорд-канцлер; барон Веруламский и виконт Сент-Олбанский. В 1621 привлечён к суду по обвинению во взяточничестве, осуждён и отстранён от всех должностей. В дальнейшем был помилован королём, но не вернулся на государственную службу и последние годы жизни посвятил научной и литературной работе.
Литература
Городенский Н. Франциск Бэкон, его учение о методе и энциклопедия наук. Сергиев Посад, 1915.
Иванцов Н. А. Франциск Бэкон и его историческое значение.// Вопросы философии и психологии. Кн. 49. С. 560—599.
Либих Ю. Ф. Бэкон Веруламский и метод естествознания. СПб., 1866.
Литвинова Е. Ф. Ф. Бэкон. Его жизнь, научные труды и общественная деятельность. СПб., 1891.
Путилов С. Тайны «Новой Атлантиды» Ф. Бэкона // Наш современник.1993.№ 2. С.171-176.
Сапрыкин Д. Л. Regnum Hominis. (Имперский проект Френсиса Бэкона). М.: Индрик. 2001
Субботин А. Л. Шекспир и Бэкон // Вопросы философии.1964.№ 2.
Субботин А. Л. Фрэнсис Бэкон. М.: Мысль, 1974.-175 с.


Презентація на тему «Ніжинський Вацлав Хомич»


title: Презентація на тему «Михайло Олександрович Врубель»

text:
Михайло Олександрович Врубель — художник, символіст. Визначний майстер акварельного і олійного живопису, рідкісний художник. Робив ілюстрації до книжок, монументальні роботи, портрети, займався сценографією. В кожній з областей мистецтва залишив шедеври
Михайло Олександрович Врубель народився 5 березня 1856 в місті Омськ. Він третя дитина в родині. Батько художника був військовим юристом. Прізвище Врубель з польської означає «горобець». Мати Михайла померла . Мачуха добре грала на роялі і прищепила малому Михайлові смак до музики та театру. Він мав дуже теплі відносини зі своєю старшою сестрою.

Він багато малював в дитинстві. Батьки не забороняли йому малювати, навіть наймали йому приватних вчителів, але призначали парубку кар'єру юриста. Хлопець приїхав в Петербург і став студентом юридичного факультету Петербурзького університету. був байдужим до юридичних наук  і став студентом, поступившись тиску родини.
Студент-юрист ходив і в академію. Після закінчення університету, весною та влітку 1880 року Врубель намагається займатися юридичною практикою, яка викликає в нього лиш відразу. Восени цього ж року Михайло поступає до Академії мистецтв. Михайло записався у клас професора Павла Петровича Чистякова. Слабенький як художник, Чистяков виявився здібним і наполегливим викладачем. Відчуваючи недостатність знань і навичок, Врубель займається у класі Іллі Рєпіна, якого на той час вважали першим художником Росії, де опановує акварель. Згодом Врубель стане одним з видатних акварелістів Росії кінця 19 століття.

У 1884 році в Академію мистецтв приїхав відомий київський археолог - Вікторович Прахов який  мав намір створити візантійський іконостас та реставрувати фрески Кирилівської церкви. Потрібен був талановитий художник  тому взяв з собою Врубеля.  Перша ж проба Врубеля — зображення архангела на одному з стовпів церкви — викликала загальне схвалення. Також для Кирилівської церкви Врубель створив фреску «Сходження Святого Духу на Апостолів» .  Восени того ж року Михайло їде у Венецію, щоб працювати над великими вівтарними образами та вивчати мозаїки. Врубель працював в Італії . На початку 1885 року хлопець повертається до Києва.  Скоро від'їжджає в Одесу, де проводить півроку.
Наприкінці 1885 року Врубель знову повертається до Києва. У Володимирському соборі за його ескізами виконано орнаменти на внутрішніх стінах храму і арках.
Серед світських робіт київського періоду визначним твором став «Портрет дівчини на тлі перського килиму», де Врубель дав волю своїм колористичним здібностям. Також у Києві художник написав картини «Східна казка», «Автопортрет», велику кількість акварелей з квітковими мотивами.
Пізніше Врубель приїздив до міста разом з дружиною в 1901, відомою оперною співачкою Н. І.Забілою.
З 1889 року художник в Москві. Важливою подією було зближення Врубеля з меценатом С. І. Мамонтовим,  В 1890 році був написаний «Демон сидячий» — перша картина з серії картин про демона.  Мамонтов замовляє Врубелю тетрально-декораційні роботи для свого театру. З 1890 року в Абрамцево відкрито керамічну майстерню, де Врубель створює керамічні твори. З 1892 року він вже керує цією майстернею. В 1896 році Врубель приймає замовлення створити два великих панно для художнього павільону Всеросійської виставки в Нижньому Новгороді. Це були два величезних панно, площиною більше ста метрів квадратних, Врубель брався за роботу сповнений надій і з великим натхненням. На одному полотні він писав «Принцесу Грьозу», як символ прекрасного, до якого прагнуть всі художники, на другому полотні змалював «Микулу Селяниновича», як символ сили руської землі. Але панно не було прийняте сучасниками і Петербургською Академією мистецтв. Панно купив Савва Мамонтов і зробив окремо виставку Врубеля, де на художника чекав перший довгоочікуваний успіх. В 1896 році Врубель закохався в  Надію Іванівну Забелу яка  була оперною співачкою.Одружились в Швейцарії влітку 1896 року. В 1898 пише картину «Пророк». 1901 року в подружжя Врубелей народився син.


title: Презентація на тему «Моцарт» (варіант 1)

text:
Моцарт, Вольфганг Амадей
Полное имя Иога́нн Хризосто́м Во́льфганг Теофи́л Мо́царт

27 января 1756—5 декабря 1791

Австрийкий композитор,
 капельмейстер, пианист, скрипач,педагог,
клавесинист, органист.
Биография
Моцарт родился 27 января 1756 года в Зальцбурге, Австрия. Отец Леопольд Моцарт был одним из ведущих европейских музыкальных педагогов. Отец обучил Вольфганга основам игры на клавесине, скрипке и органе. В 1762 году он предпринял с сыном и дочерью Анной, также замечательной исполнительницей на клавесине, артистическое путешествие в Мюнхен, Париж, Лондон и Вену и во многие другие города Германии, Нидерландов, Швейцарии. В этом же году юный Моцарт написал свою первую композицию. В 1763 году изданы в Париже первые сонаты Моцарта для клавесина и скрипки. В возрасте 17 лет у Моцарта имелось написанных  4 оперы, несколько духовных сочинений, 13 симфоний, 24 сонаты, много более мелких композиций.

Последний год
Последними операми Моцарта стали «Так поступают все» (1790 год), «Милосердие Тита» (1791 год) и наконец, «Волшебная флейта» (1791 год). Представленная в сентябре 1791 года в Праге опера «Милосердие Тита» была принята холодно; «Волшебная флейта», поставленная в том же месяце в Вене, в пригородном театре, напротив, имела такой успех, какого Моцарт в австрийской столице не знал уже много лет.
Смерть Моцарта
Умер Моцарт 5 декабря 1791 года примерно через час после полуночи, на 36-ом году жизни. Причина смерти Моцарта до сих пор является предметом споров. Большинство исследователей считает, что Моцарт действительно умер, как это и было указано в медицинском заключении, от ревматической лихорадки, возможно, осложненной острой сердечной или почечной недостаточностью. Знаменитая легенда об отравлении Моцарта композитором Сальери и сейчас поддерживается несколькими музыковедами, но сколько-нибудь убедительные доказательства этой версии отсутствуют. В мае 1997 года суд, заседавший в миланском Дворце правосудия, рассмотрев дело Антонио Сальери по обвинению в убийстве Моцарта, вынес ему оправдательный приговор.
Кенотаф Моцарта — наиболее известное «захоронение» кладбища Святого Марка
Творчество
Отличительной чертой творчества Моцарта является сочетание строгих, ясных форм с глубокой эмоциональностью. Уникальность его творчества состоит в том, что он не только писал во всех существовавших в его эпоху формах и жанрах, но и в каждом из них оставил произведения непреходящего значения. Музыка Моцарта обнаруживает множество связей с разными национальными культурами,тем не менее она принадлежит национальной венской почве и носит печать творческой индивидуальности великого композитора. Моцарт — один из величайших мелодистов. Его мелодика сочетает черты австрийской и немецкой народной песенности с певучестью итальянской кантилены. Несмотря на то, что его произведения отличаются поэтичностью и тонким изяществом, в них часто встречаются мелодии мужественного характера, с большим драматическим пафосом и контрастными элементами.
Творчество
Особое значение Моцарт придавал опере. Наряду с Глюком, он был величайшим реформатором жанра оперы, но в отличие от него, основой оперы считал музыку. Моцарт создал совершенно иной тип музыкальной драматургии, где оперная музыка находится в полном единстве с развитием сценического действия. В его операх нет однозначно положительных и отрицательных персонажей, характеры живые и многогранные, показаны взаимоотношения людей, их чувства и стремления. Моцарт написал 68 духовных произведений (мессы, оффертории, гимны и пр.), 23 произведения для театра, 22 сонаты для клавесина, 45 сонат и вариаций для скрипки и клавесина, 32 струнных квартета, около 50 симфоний, 55 концертов и пр., в общей сложности 626 произведений. Наиболее популярными стали оперы «Свадьба Фигаро», «Дон Жуан» и «Волшебная флейта». «Дон Жуан» считается одним из лучших произведений в мировом оперном репертуаре.

Фортепиано семьи Моцартов. Дом-музей композитора в Зальцбурге
Вольфганг Амадей Моцарт обладал феноменальным музыкальным слухом,
памятью и способностью к импровизации. Моцарт широко признан одним из
величайших композиторов: его уникальность состоит в том, что он работал
во всех музыкальных формах своего времени и во всех достиг наивысшего
успеха Наряду с Гайдном и Бетховеном, принадлежит к наиболее
 значительным представителям Венской классической школы.
Моцарту не удалось организовать исполнение трёх последних, ныне самых знаменитых симфоний: № 39 ми-бемоль мажор, № 40 соль минор и № 41 до мажор «Юпитер» написанных в течение полутора месяцев в 1788 году; лишь три года спустя одна из них, Симфония № 40, была исполнена А. Сальери в благотворительных концертах.

2 шиллинга 1931 года — австрийская памятная монета,
 посвящённая 175-летию со дня рождения Моцарта
10 евро — немецкая монета
 2006 года
с изображением Моцарта
Почтовая марка СССР,1956 год
Моцарт на марке Молдовы,2006 год
Написанный в совершенно не характерном для Моцарта стиле, и величественно-горестный «Реквием»(траурная заупокойная месса), над которым Моцарт работал последние месяцы своей жизни. Работу над незавершённым «Реквиемом», потрясающим своим скорбным лиризмом и трагической выразительностью, закончил его ученик Франц Ксавер Зюсмайер, ранее принимавший некоторое участие в сочинении оперы «Милосердие Тита».


title: Презентація на тему «Африканські маски»

text:
Африканські маски
Підготувала
Павленко Людмила
За словами учених всі ми зародились в Африці. Виходячи з цього факту, необхідно зробити вивновок, що практично всі культури так чи інакше беруть  своє коріння в Африці. Але найзнаменитішим атрибутом африканської культури, безумовно, є маска. Африканські маски є  такими різноманітними, що іноді навіть важко повірити, що одна и та ж культура може показати таке розмаїття узорів і стилів. Маски нагадують нам обличчя первісних мисливців, шукаючих по безкраїх просторах саванн різну дичину. Ці маски дивляться  прямо всередину нас, допомагаючи згадати дещо зовсім забуте.
Маски народів Африки найяскравіші, різноманітні за способом виготовлення. У деяких поєднано людські й звірячі риси, деякі несуть в собі символічність(наприклад, маленький будинок, прикріплений до верху маски), деякі зображають жартівливих персонажів (танзанські маски з іклами й скляними очима). Часто одна и та ж маска може вдень бути жартівливою, а вночі становиться злою і мстивою. Є африканські маски з дерева, виплетені из тростини, из шкур и шерсті тварин. Напевне, ні в одній культурі нема такого розмаїття масок, як у племен «чорного континенту».
Часто в африканських масках зустрічаються неіснуючі, казкові елементи. Це викликано тим, що в африканській культурі все зображається найбільш просто і доступно для розуміння, щоб кожен учасник обряду чи вистави був задіяний духовно. Це основна відміння риса африканських театральних масок від європейських.
У той же час, для африканців, маска завжди є доказом досвіду предків і приховує у собі життєві сили для захисту від злого та невідомого. Африканська маска і вікова культура багаточисленних народів Африки нероздільні для розуміння цілісності історії цих самобутніх народів.


Презентація на тему «Олександр Миколайович Скрябін»


title: Презентація на тему «Архітектура Середньовіччя»

text:
Архітектура Середньовіччя

В ХІ-XV ст. мистецтво знало два основні художні стилі, які змінювали один одного, —романський і готичний. Перший — романський — панував в ХІ-ХІІ ст., другий — готичний — у XII-XV ст. Найбільш яскраво вони проявилися в архітектурі замків і церков.
Романський стиль

Романський замок, помешкання та оборонна споруда феодала, відзначався масивністю форм, які надавали йому особливої монументальності, а навколишні фортечні мури посилювали це враження. Весь архітектурний вигляд замку нагадував про могутність його володаря. Романський собор, якому були притаманні ті самі риси, мав утілювати ідею величі й могутності церкви. За основу романського собору став план римської громадської (світської) будівлі — базиліки.

З перших кроків романської архітектури постало питання кам'яного перекриття будівлі. Це технічно складне завдання було вирішено зведенням напівциркулярного склепіння, в будівництві якого майстри романського стилю досягай вражаючої майстерності.
Прикладом романської будівлі може служити Вормський собор (Німеччина) з масивним кам'яним склепінням, підпертим такими ж стінами. Невеликі, схожі на бійниці, вікна, пробиті в товстих стінах, горизонтальний поділ стін напівциркулярними арками лише підкреслюють грандіозність і сувору монументальність споруди. Похмуру велич архітектури посилює скульптура, яка лише умовно передає риси людини.
Готичний стиль

Готичний стиль — це художній стиль, що виявився завершальним етапом у розвитку середніх століть культури країн Західної Європи (між серединою 12 і 16 століть). Термін «Готика» введений в епоху Відродження як зневажливе позначення всього середньовічного мистецтва, що вважалося «варварським».

Готика зародилася в Північній частині Франції (Ільде-Франс) у середині 12 ст. і досягла розквіту в першій половині 13 ст.
Готика розвивалася в країнах, де панувала католицька церква, і під її егідою феодально-церковної основи зберігалися в ідеології і культурі епохи Готики. Готичне мистецтво залишалося переважно культовим по призначенню і релігійним по тематиці: воно було співвіднесено з вічністю, з «вищими» ірраціональними силами.

Для готики характерний символіко-алегоричний тип відображення. Від романського стилю готика успадкувала верховенство архітектури в системі мистецтв і традиційні типи будинків.
Особливе місце в мистецтві готики західноєвропейських країн займав собор — вищий зразок синтезу архітектури, скульптури і живопису (переважно вітражів). Непорівнянний простір собору, вертикалізм його веж і зводів, підпорядкування скульптури ритмам динамічності архітектури, багатобарвне сяйво вітражів робили сильний емоційний вплив на віруючих.
Розвиток мистецтва готики відбивало і кардинальні зміни в структурі середньовічного суспільства: початок формування централізованих держав, ріст і зміцнення міст, висування світських сил, торгових і ремісничих, а також придворно-лицарських кіл. В міру розвитку суспільної свідомості, ремесла і техніки, слабшали підвалини середньовічних релігійно-догматичних світоглядів, розширювалися можливості пізнання і естетичного осмислення реального світу; складалися нові архітектурні типи і тектонічна система. Інтенсивно розвивалися містобудування і цивільна архітектура.

Міські архітектурні ансамблі західноєвропейських країн включали культурні і світські будинки, фортеці, мости, колодязі.

Головна міська площа часто оббудовувалася будинками з аркадами, торговими і складськими приміщеннями в нижніх поверхах. Від площі розходилися головні вулиці, вузькі фасади двох-, рідше трьохповерхових будинків з високими, фронтонами вибудовувалися уздовж вулиць і набережних. Міста оточувалися могутніми стінами з багатоприкрашеними проїзними вежами. Замки поступово перетворювалися в складні комплекси фортець, палацевих і культурних споруджень.
Звичайно в центрі міста західноєвропейських країн, пануючи над його забудовою, знаходився собор, який ставав осередком міського життя. У ньому поряд з богослужінням влаштовувалися богословські диспути, розігрувалися містерії, відбувалися зборів городян.
Собор мислився свого роду зводом знання (головним чином богословського), символом Вселеної, а його художній лад, що сполучив урочисту велич з жагучою динамікою, достаток пластичних мотивів зі строгою ієрархічною системою їхньої супідрядності, виражав не тільки ідеї середньовічної суспільної ієрархії і влади божественних сил над людиною, але і зростаюче самосвідомість городян, каркас зі стовпів (у зрілій Готиці — пучка колон) і стрілчастих арок, що спираються на них.
Структура будинку складається з прямокутних осередків (травей), обмежених 4 стовпами і 4 арками, що разом з арками-нервюрами утворять ост хрестового зводу, заповненого полегшеними невеликими зводами — розпалубками.

Бічний розпір зводу головного нефа передається за допомогою опорних арок (аркбутанів) на зовнішні стовпи — контрфорси. Звільнені від навантаження стіни в проміжках між стовпами прорізаються арковими вікнами. Нейтралізація розпору зводу за рахунок винесення назовні основних конструктивних елементів дозволила створити відчуття легкості і творча велич зусиль людського колективу.
Кам'яні готичні собори одержали у Франції свою класичну форму. Як правило, це 3—5 — нефні василики з поперечним нефом — трансептом і напівкруговим обходом хору («деамбула-торієм»), до якого примикають радіальні капели («вінець капел»). Їх високий і просторий інтер'єр осяяний кольоровим мерехтінням вітражів. Враження нестримного руху вгору і до вівтаря створюється рядами струнких стовпів, могутнім злетом гострих стрілчастих арок, прискореним ритмом аркад верхньої галереї (трифорія). Завдяки контрасту високого головних і напівтемних бічних нефів виникає мальовниче багатство аспектів, відчуття безмежності простору.
На фасадах соборів варіюються стрілчасті арки і багаті архітектурно-пластичні декорації, деталі — візерункові вимперги, фіали, краббі і т.д. Статуї на консолях перед колонками порталів і в їх верхній арковій галереї, рельєфи на цоколях і в тимпанах порталів, а також на капітелях колон утворять цільну символічну сюжетну систему, у которую входять персонажі й епізоди Священного писання, алегоричні образи. Кращі добутки готичної пластики — декор, статуї фасадів соборів у Шартрі, Реймсі, Ам’єні, Страсбурі перейняті одухотвореною красою, щирістю і шляхетністю.На головній площі західноєвропейських середньовічних міст будувалися ратуші з рясним декором, нерідко з вежею (ратуша в Сен-Кантені, 1351—1509). Замки перетворювалися у величні палаци з багатим внутрішнім оздобленням (комплекс папського палацу в Авіньйоні), будувалися особняки («готелі») багатих городян.

Смілива і складна каркасна конструкція готичного собору, що втілила перемогу сміливої інженерної думки людини, дозволила перебороти масивність романських будівель, полегшити стіни і зводи, створити динамічну єдність внутрішнього простору.
У готиці відбувається збагачення й ускладнення синтезу мистецтв, розширення системи сюжетів, у якій відбилися середньовічне представлення про світ. Основним видом образотворчого, мистецтва була скульптура, що одержала багатий ідейно-художній зміст і розвиті пластичні форми. Застиглість і замкнутість романських статуй перемінилися рухливістю фігур, їхнім звертанням друг до друга і до глядача. Згодом виник інтерес до реальних природних форм, до фізичної краси і почуттів людини. Нове трактування одержали теми материнства, морального страждання, мучеництва і жертовної стійкості людини.

У готиці Франції органічно переплелися ліризм і трагічні афекти, піднесена духовність і соціальна сатира, фантастичний гротеск і фольклорність, гострі життєві спостереження. В цю в епоху розцвіла книжкова мініатюра і з'явився вівтарний живопис; досягло високого підйому декоративне, мистецтво, зв'язане з високим рівнем розвитку цехового ремесла.
У пізній Готиці, у Франції, одержали поширення скульптурні вівтарі в інтер'єрах, що поєднують дерев'яну розфарбовану і позолочену скульптуру і темперний живопис на дерев'яних дошках. Склався новий емоційний лад образів, що відрізняється драматичної (нерідко екзальтованої) експресією, особливо в сценах страждань Христа і святих. До кращих зразків французького готичного мистецтва належать дрібна скульптура зі слонової кістки, срібні релікварії, ліможська емаль, шпалери і різьблені меблі.
Для пізньої («полум'яніючої») готики характерний примхливий, що нагадує язики полум'я візерунок віконних прорізів (церква Сен-Маклу в Руане). З'явилися розписи на світські сюжети (у папському палаці в Авиньоне, 14—15 ст.). У мініатюрах (гл. обр. часословах) намітилося прагнення до одухотвореної людяності образів, до передачі простору й обсягу. Споруджувалися світські будівлі (міські ворота, ратуші, цехові і складські будинки, танцювальні зали). Скульптуру соборів (у Бамберге, Магдебурзі, Наумбубге) відрізняють життєва конкретність і монументальність образів, могутня пластична експресія. Частини храмів прикрашалися рельєфами, статуями, рослинним орнаментом, зображеннями фантастичних тварин; характерний достаток у декорі світських мотивів (сцени праці ремісників і селян, гротескні і сатирич. зображення). Різноманітна і тематика вітражів, у гамі яких переважали червоні, сині і жовті тони.
Сформована готична каркасна система з'явилася в церкві абатства Сен-Дені (1137—44). До ранньої готики відносяться також собори в Лані, Парижі, Шартре, наприклад, собор Нотр-Дам на острові Сіті в Парижі. Багатством ритму, досконалістю архітектури композиції і скульптури декору відрізняються грандіозні собори зрілої Готики в Реймсі й Ам’єні, а також каплиця Сент-Шапель у Парижеві (1243-1248) з численними вітражами. Із середині 13 століття величні собори будувалися в інших європейських країнах — у Німеччині (у Кельні), Нідерландах (в Утрехті), Іспанії (у Бургосі, 1221— 1599), Великобританії (Вестмінстерське абатство в Лондоні), Швеції (в Упсалі), Чехії (хор і трансепт собору св. Віта в Празі), де готич. будує, прийоми одержали своєрідну місцеву інтерпретацію. Хрестоносці донесли принципи Г. до Родосу, Кіпру і Сирії.

Наприкінці 13 - початку 14 століття будівництво соборів у Франції переживало кризу: архітектурні форми стали сухіше, декор обильнее, статуї одержали однаковий підкреслений З-образний вигин і риси куртуазности.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Ivan Dorn»

text:
Ivan Dorn

Prepared:Troyanovskaya Tamilа
I like listening to a very wide variety of music, including pop, hip- pop, rap music, sometimes rock and also I like electronic music. I like listening loud music but it scarcely ever works out.
At the moment my favorite singer is Ivan Dorn. This is a Ukrainian singer who has released two albums and he is the most popular singer in Russia and Ukraine now. Viva Magazine recognized him as the most handsome man in 2012. And I just like listening to his music and dance with it.
Ivan grew up in normal family, and at the age of 6 years he started to go on stage for singing songs. When he was at school he took part in all events held at the school.
In 2007 he became the second member of the band "Paranormalnye", which was very popular and it was a pity that the band broke up. And since 2010 Dorn began his solo career releasing songs that he writes himself.
Generally I also like Dorn how person which in his 25 years has made a lot thanks to his efforts and talent. At his concerts he sings only live and in this way he shows their respect to his fans. He does not use services of producers, hides his personal life from the media, he does not advertise himself with various scandals. He's just doing his job which he loves and for that reasons he is loved by his fans. On the Internet the number of his hits broke all records in views and downloads because he makes quality and fashionable music.
Songs
Иван Дорн–
Бигуди (Slider & Magnit Remix)
Иван Дорн–
Стыцамен (Dj Ivan Frost)
Иван Дорн–
Мишка виновен
Иван Дорн–
Северное сияние
Иван Дорн–
Lola Lola
Иван Дорн–
Не надо стесняться
Иван Дорн–
История Любви
Иван Дорн–
Кричу
Иван Дорн–
Бигуди (минус)
Иван Дорн–
Невоспитанный
Иван Дорн–
Мишка Виновен (Leo N Remix)
Иван Дорн–
Спортивная
Иван Дорн–
Целовать другого
Иван Дорн–
Стыцамен (минус)
Иван Дорн–
любовь
Иван Дорн–
Бигуди( ремикс )
Иван Дорн–
Танец Пингвина
Иван Дорн–
Лова Лова Dj Domingos Club House Mix (осень 2012)
Иван Дорн–
Ненавижу (DJ Zapad Remix)
Иван Дорн–
Leave (Eunique Remix)
Иван Дорн–
Случайная
Иван Дорн–
Бигуди (DJ Kirillich Mix)
Иван Дорн–
Leave (Eunique Remix)
Иван Дорн–
Кричу
Иван Дорн–
Северное Сияние (OST Физрук)
Иван Дорн–
Телепорт
Иван Дорн–
3000
Иван Дорн–
Лететь
Иван Дорн–
Lola Lola
Иван Дорн–
Актриса
Иван Дорн–
Дружба, Кому Это Нужно
Иван Дорн–
Безмато
Иван Дорн–
Где вино
Иван Дорн–
Кричу (new remix)
Иван Дорн–
Leave (Eunique Remix)
Иван Дорн–
Стая
Иван Дорн–
Невоспитанный
Иван Дорн–
Весна (feat. Pianoboy)
Иван Дорн–
Бигуди (Slider & Magnit Remix)
Иван Дорн–
Lola Lola
Иван Дорн–
Ты всегда в плюсе
Иван Дорн–
Ненавижу (DJ ALEX GOOD mash-up 2k13)(Dj Ok mix)
Иван Дорн–
Гребля
Иван Дорн–
Северное Сияние (Anton Ishutin edit)
Иван Дорн–
Река Меняет Русло
Иван Дорн–
Мишка Виновен (Matthew Maas Edit)
Иван Дорн–
Дружба кому это нужно?
Иван Дорн–
Прониклась Мной (ft. Кравц) (Ingo & Micaele remix)
Иван Дорн–
Невоспитанный
Иван Дорн–
River (Sako Isoyan Edit)

THE AND


title: Презентація на тему «Перша допомога при кровотечах» (варіант 2)

text:
Проект підготувала учениця 11-А классу Запорізько навчально виховного комплексу№67 Несват Валерія
Перша допомога при кровотечах.
План
Що таке кровотеча?
Класифікація кровотеч
Артеріальна кровотеча
Венозна кровотеча
Капілярна кровотеча
Паренхіматозна кровотеча
Перша допомога
Що таке кровотеча?
    Кровотеча — це витікання крові із кровоносних судин при порушенні їхньої цілісності
Класифікація кровотеч
   Причиною кровотечі може бути ушкодження судин внаслідок травмування (укол, поріз, удар). Розрізняють кровотечі зовнішні й внутрішні (кров виливається із внутрішніх органів в оточуючі їх тканини чи порожнини). Інтенсивність кровотечі залежить від кількості ушкоджених судин, їх калібру, виду ушкодженої судини (артерія, вена, капіляр), рівня артеріального тиску, стану системи, що згортає кров.
Артеріальна кровотеча
    При даному виді кровотеч кров яскраво-червоного кольору, викидається з рани сильним пульсуючим струменем. Ця кровотеча найнебезпечніша і дуже інтенсивна. В такій ситуації зупинити кров можна тільки способом накладання джгута вище місця поранення. Варто не забувати про те, що під джгут необхідно підставити шматок м'якої тканини, щоб попередити пошкодження шкірного покриву та обов'язково занотувати аркуш з точно вказаним часом (год. хв.). Влітку (при високій температурі повітря)час тримання джгуту у нерухомому положенні може досягати 1,5 — 2 год. Після закінчення можливого часу джгут необхідно поступово відпустити і через 5 хв. за необхідності накласти знову на повторний час (якщо кровотеча відновлюється). Взимку (при низьких температурах повітря) максимальна тривалість накладання джгуту може сягати до 1 год. Звільнення від джгуту проводимо таким же чином, як і у першому випадку.
Венозна кровотеча
     При даному виді кровотеч кров, темно-вишневого кольору, витікає менш інтенсивно, рідко носить загрозливий характер. Однак потрібно пам'ятати, що при пораненні вен шиї і грудної клітки є небезпека виникнення в судинах негативного тиску під час глибокого вдиху. Пухирці повітря, проникаючи з потоком крові в серце можуть викликати повітряну емболію — закупорку серця і кровоносних судин та стати причиною смерті. В даній ситуації припинити кровотечу можна способом накладання джгута нижче місця поранення. Методика накладання джгута така ж сама, як і при його накладанні у випадку артеріальної кровотечі.

Капілярна кровотеча
    Даний тип кровотеч спостерігається при неглибоких порізах шкіри, садинах. Завдяки зсіданню крові капілярна кровотеча припиняється самостійно. Варто лише використати певні антисептичні засоби чи засоби з вмістом спирту для дезінфекції ушкодженої ділянки покриву.
Паренхіматозна кровотеча
     Паренхіматозна кровотеча виникає в разі пошкодження печінки, нирок, селезінки і завжди небезпечна для життя. Самостійної зупинки кровотечі майже ніколи не відбувається. У деяких випадках кровотеча може стати небезпечною не через кількість крові, яка витікає з ушкодженої судини, а внаслідок того, що кров викликає стискування життєво важливих органів. Так, скупчення крові в ендокарді може привести до стискування серця (тампонаді) та його зупинці, а скупчення крові в порожнині черепа приведе до стиснення мозку й смерті. При крововиливах у міжтканеві простори утворюються гематоми. Кровотечі небезпечні тим, що зі зменшенням кількості циркулюючої крові погіршується діяльність серця, що в свою чергу, знижує постачання киснем життєво важливі органи (мозок, нирки, печінку). Це прискорює розвиток термінальних станів.
Перша допомога
    В даному розділі наведено більш детальні методи надання медичної допомоги. В умовах подання першої допомоги можлива тільки тимчасова або попередня зупинка кровотечі на період, необхідний для доставки потерпілого до лікувального закладу. Найшвидший та доступний спосіб тимчасової зупинки артеріальної кровотечі — пальцеве притискування артерії до кістки вище (потоку крові) місця поранення.
1. Скронева артерія. Її притискують одним пальцем до скроневої кістки спереду вушної раковини на 1-1,5 см від неї при кровоточивих ранах голови.

2. Нижньощелепну артерію притискують одним пальцем до кута нижньої щелепи при кровоточивих ранах на обличчі.

3. Сонна артерія. Цю артерію притискують нижче (ближче до серця) її поранення до шийних хребців. Потім накладають стискальну пов'язку, під яку на пошкоджену артерію підкладають щільний валик з бинта, стерильних серветок або вати.

 4. Підключична артерія. її притискують до першого ребра в ямці над ключицею, коли кровоточива рана розташована високо на плечі, в області плечового суглобу або в пахвинній впадині.

5. Пахвинна артерія. її притискуютьдо голівки плечової кістки, при рані в області середньої або нижньої третини плеча, для цього, опираючись одним пальцем на верхню поверхню плечового суглоба, іншими пальцями здавлюють артерію.
6. Плечову артерію притискують до плечової кістки з внутрішньої сторони плеча збоку від двоголового м'яза, якщо рана розташована в нижній третині плеча або на передпліччі.

7. Променеву артерію притискують до підлягаючої кістки в області зап'ястка великого пальця при пошкодженні артерії кисті.

8. Стегнову артерію притискують в паховій ділянці до лобкової кістки таза шляхом натиснення кулаком.

9. Підколінну артерію притискують вобласті підколінної ямки при рані гомілки або стопи, для чого великі пальці кладуть на передню поверхню колінного суглоба, а іншими притискують артерію до кістки.

10. Артерії тилу стопи можна притиснути до підлягаючих кісток стопи, а потім накласти стискальну пов'язку. За сильних кровотеч накласти джгут на ділянку гомілки.

     Притискування артерій пальцем вимагає значних зусиль. Навіть фізично сильна і добре підготована людина може здійснювати його не більше 15 — 20 хвилин. Тому, зробивши пальцеве притискування судини, негайно накладіть джгут, закрутку або стерильну пов'язку. Імпровізованим джгутом може слугувати зкручена хустка або ремінь. Ніколи не використовуйте як закрутку ліску, капронову нитку, тонкий дріт. Ними можна перерізати м'які тканини. Щоб через кілька днів на місці травми не утворилася інфікована рана, потрібно правильно обробити її в момент ушкодження. Рану можна промивати тільки 3% розчином перекису водню. Шкіру навколо рани можна протерти спиртом, горілкою, самогоном, йодом, кип'яченою водою з милом, не допускаючи влучення рідини в рану, тому що, потрапивши в рану, дія йоду або спирту викличе загибель живих клітин та ускладнити загоєння. Перед накладанням пов'язки не кладіть на рану вату, тому що ватяні волокна присохнуть до поверхні рани і потім видалити їх буде дуже складно. Перед обробкою рани треба вимити руки з милом і протерти їх спиртом.


Презентація на тему «Професія фотографа»


title: Презентація на тему «Бюджетний кодекс України»

text:
Бюджетний кодекс України
Презентацію виконала
учениця 11 класу
Ніколаєнко Аліна
Бюджетний кодекс України
Презентацію виконала
 учениця 11 класу
 Ніколаєнко Аліна
Відносини, що регулюються Бюджетним кодексом України
Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.
Бюджетний період
   Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.
   Особливими обставинами, за яких Державний бюджет України може бути прийнято на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період, є: 1) введення воєнного стану; 2) оголошення надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях; 3) оголошення окремих місцевостей зонами надзвичайної екологічної ситуації, необхідність усунення природних чи техногенних катастроф
Структура бюджетної системи України
 1. Бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.   2. Бюджетами місцевого самоврядування визнаються бюджети територіальних громад сіл, селищ, міст та їх об'єднань. 3. Місцевими бюджетами визнаються бюджети обласні, районні, бюджети районів
     у містах та
     бюджети
     місцевого
     самоврядування.
Бюджетна класифікація
   Бюджетна класифікація України застосовується для здійснення контролю за фінансовою діяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших розпорядників бюджетних коштів, проведення необхідного аналізу в розрізі доходів, а також організаційних, функціональних та економічних категорій видатків, забезпечення загальнодержавної і міжнародної порівнянності бюджетних показників.
Класифікація доходів бюджету
   Доходи бюджету класифікуються за такими розділами: 1) податкові надходження; 2) неподаткові надходження; 3) доходи від операцій з
    капіталом; 4) трансферти.
Загальний фонд бюджету включає: 1) всі доходи бюджету, крім тих, що призначені для зарахування до спеціального фонду; 2) всі видатки бюджету за рахунок надходжень до загального фонду бюджету; 3) фінансування загального фонду бюджету.
Спеціальний фонд бюджету включає: 1) бюджетні призначення на видатки за рахунок конкретно визначених джерел надходжень; 2) гранти або дарунки (у вартісному обрахунку), одержані розпорядниками бюджетних коштів на конкретну мету; 3) різницю між доходами і видатками спеціального фонду бюджету. 4. Розподіл бюджету на загальний та спеціальний фонди визначається законом про Державний бюджет України. Джерела формування спеціального фонду визначаються виключно законами України. 5. Підставою для рішення відповідної ради про створення спеціального фонду у складі місцевого бюджету може бути виключно закон про Державний бюджет України. 6. Передача коштів між загальним та спеціальним фондами бюджету дозволяється тільки в межах бюджетних призначень шляхом внесення змін до закону про Державний бюджет України чи рішення відповідної ради. 7. Платежі за рахунок спеціального фонду здійснюються в межах коштів, що надійшли до цього фонду на відповідну мету. 8. Створення позабюджетних фондів органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами не допускається.
Стадії бюджетного процесу
    Стадіями бюджетного процесу визнаються: 1) складання проектів бюджетів; 2) розгляд та прийняття закону про Державний бюджет України, рішень про місцеві бюджети; 3) виконання бюджету, в тому числі у разі необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України, рішення про місцеві бюджети; 4) підготовка та розгляд звіту про виконання бюджету і прийняття рішення щодо нього
Склад доходів державного бюджету України
    Доходи Державного бюджету України включають: 1) доходи, що отримуються відповідно до законодавства про податки, збори і обов'язкові платежі та Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", а також від плати за послуги, що надаються бюджетними установами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та інших визначених законодавством джерел, включаючи кошти від продажу активів, що належать державі або підприємствам, установам та організаціям, а також проценти і дивіденди, нараховані на частку майна, що належить державі в майні господарських товариств; 2) гранти і дарунки у вартісному обрахунку; 3) міжбюджетні трансферти з місцевих бюджетів; 4) 50 відсотків надходження адміністративних штрафів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що
      накладаються уповноваженими органами
     (посадовими особами).


title: Презентація на тему «Стереотипи та упередження» (варіант 5)

text:
Стереотипи та упередження
Сюр Олена
11-А клас
Стереотип - усталене ставлення до подій, вироблене на основі порівняння їх з внутрішніми ідеалами.
Стереотипи є складовою частиною масової культури. Вони починає діяти ще до того, як вмикається розум. Це накладає специфічний відбиток на дані, які сприймаються нашими органами чуття ще до того, як ці дані досягають розуму.
Стереотипи можуть формуватися на основі віку ("Молодь слухає тільки рок-н-рол"), статі ("всі чоловіки хочуть від жінок тільки одного"), раси ("японці не відрізняються один від одного"), релігії ("іслам – релігія терору"), професії ("всі адвокати – шахраї") і національності ("всі євреї – жадібні").
Гендерні стереотипи
Гендер (англ. gender – стать, від лат. genus – рід) – стать, яку «приписали» даній людині від імені суспільства уповноважені на те органи, інакше – паспортна стать, або стать у документах. Також це культурна характеристика поведінки, яка виховується у відповідності до статі в певному суспільстві в певний час. Гендерна система функціонує через ряд стереотипів – стандартних моделей поведінки, які напрацьовані у суспільстві і базуються на відповідному тлумаченні понять «чоловіче» і «жіноче».

Вчені виділяють три умовні групи гендерних стереотипів:
Перша група стереотипів базується на відповідних уявленнях про психологічні риси та якості особистості чоловіків та жінок. Чоловікам приписується здатність вирішувати проблеми, застосовувати розвинуте логічне мислення. Жіноче ж начало – природно-репродуктивне і тому жінка повинна бути покірною, залежною, емоційною.

В основу виокремлення другої групи стереотипів покладені соціальні начала, закріплення професійної ролі. Для жінки головними є ролі сімейні (жінка, мати, господарка), а для чоловіків – ролі професійні.

До третьої групи гендерних стереотипів вчені відносять стандартизовані уявлення, які пов’язані з відмінностями у змісті праці – жіночої та чоловічої. Місце жінки – у сфері виконавчої та обслуговуючої праці, чоловіка – у сфері інструментальної праці, тобто творчої.

Етнічні стереотипи
Етнічний стереотип — узагальнений, емоційно-насичений образ етнічної групи або її представників, який сформувався історично у контексті розвитку міжетнічних стосунків. Віддзеркалюючи бажання людей зберегти етнокультурну ідентичність, етностереотип відіграє важливу соціальну роль як фактор консолідації та фіксації етнічної групи, чіткого окреслення її кордонів.
Ксенофобія (від грецьких слів (ксенос) – «чужинець», «незнайомець», та φοβος (фобос) – «страх») – неоднозначний термін на позначення певного стану людини, що виявляється у нав'язливому страху щодо чужинців чи просто чогось незнайомого або страх перед чужоземцями та ненависть до них.

Розрізняють дві основні форми ксенофобії. Перша спрямована на групу всередині суспільства, яку вважають чужою і шкідливою для суспільства, наприклад, нові іммігранти, біженці, трудові мігранти, євреї, цигани, гомосексуалісти. Друга – расизм.
Расизм – світогляд, а також політичні теорії і практики, що ґрунтуються на расовій дискримінації, на уявленні про поділ людей на біологічно різні групи (раси) на основі видимих особливостей зовнішнього вигляду.
Упередження

Упередження – це iррацiональне, негнучке ставлення до цiлої категорiї людей. Можливі i позитивнi упередження, але звичайно упередження являє собою негативнi почуття – антипатiю, ворожнечу, або навiть стрх.

Прояви упередженого ставлення:
Негативні зауваження. Особа зневажливо висловлюється про групу людей, яка їй не подобається.
Уникання. Вона не бажає спілкуватися з людьми, які належать до цієї групи.
Дискримінація. Упереджена особа не допускає членів непопулярної групи до певних робіт, місць проживання або соціальних послуг.

Дискримінація – обмеження прав людини або соціальної, етнічної чи конфесійної групи за певною ознакою.
– Пряма дискримінація характеризується як намір дискримінувати особу чи групу, наприклад, бюро з працевлаштування відкидає претендента певної національної ознаки (єврея, цигана та ін.) або житлова компанія не продає квартири для осіб «кавказької національності».
– Непряма дискримінація зумовлена впливом політики або конкретних заходів: це відбувається тоді, коли формально нейтральні правила, критерії або практика ставлять де-факто особу або осіб певної меншини у невигідне становище у порівнянні з іншими. Прикладами можуть бути: мінімальний критерій росту для певної професії (завдяки чому серед заявників може бути виключено набагато більше жінок, ніж чоловіків).
Види дискримінації:
Толерантність -  це здатність сприймати без агресії думки, які відрізняються від власних, а також – особливості поведінки та способу життя інших.
Толерантність вважається ознакою високого духовного та інтелектуального розвитку індивідуума, групи людей, усього суспільства в цілому.

Толерантність

У 1948 році Загальна декларація прав людини заборонила всі форми расової й іншої дискримінації. Дискримінації заборонена у багатьох міжнародних документах з прав людини і в Лісабонській угоді, що заміняє Конституцію ЄС. Міжнародна конвенція про ліквідацію всіх форм расової дискримінації (ст.1) Набула чинності 4 січня 1969 р., для України – 7 квітня 1969 р.
Генеральною конференцією ЮНЕСКО 1995 р. була прийнята Декларація толерантності. Відповідно до Декларації принципів толерантності, ми розуміємо, що «толерантність означає повагу, прийняття і правильне розуміння багатого розмаїття культур нашого світу, наших форм самовираження і способів прояву людської індивідуальності... це гармонія в різноманітті, це чеснота, яка робить можливим досягнення миру…


title: Презентація на тему «Интеграционные процессы в Европе»

text:
Интеграционные процессы в Европе
Презентацию подготовили любимые ученики:Еременко В.Сапелкин Д.44 гр.
Европейская интеграция
Европе́йская интегра́ция — это процесс производственной, политической, правовой, экономической (также в некоторых случаях социальной и культурной) интеграции держав, которые целиком либо частично находятся в Европе. Европейская интеграция преимущественно осуществляется посредством Европейского Союза и Совета Европы. Процесс европейской интеграции рассматривается как эффективный способ избежать войны между государствами Европы и стал ответом на военные потрясения XX века.
Европейская интеграция
Европейский Союз
Европе́йский сою́з (Евросою́з, ЕС) — экономическое и политическое объединение 28 европейских государств. Нацеленный на региональную интеграцию, Союз был юридически закреплён Маастрихтским договором в 1992 году (вступившим в силу 1 ноября 1993 года) на принципах Европейских сообществ. С пятьюстами миллионами жителей
Флаг Евросоюза

Государства-члены
В Европейский союз входят 28 государств: Австрия, Бельгия, Болгария, Великобритания, Венгрия, Германия, Греция, Дания, Ирландия, Испания, Италия, Кипр, Латвия,Литва, Люксембург, Мальта, Нидерланды, Польша, Португалия, Румыния, Словакия, Словения, Финляндия, Франция, Хорватия, Чехия, Швеция и Эстония.
Порядок вступления стран в ЕС
Европейский Союз и Украина
Украина провозгласила свою стратегическую цель – вступление в ЕС.6 декабря 1996 г.
Евросоюз декларировал свою готовность развивать отношения с Украиной.


title: Презентація на тему «Звіт»

text:
Звіт
Звіт — письмове повідомлення про                    виконання певної роботи.
Види звітів
Звіти бувають статистичні (цифрові) й текстові. Статистичні звіти пишуться на спеціальних, виготовлених друкарським способом бланках, текстові — на звичайному папері.
-   наукові звіти,
-   анотовані звіти,
-   рекомендаційні звіти,
річні звіти,
 аудиторські звіти,
робочі звіти,
звіти про поїздки,
 звіти про розслідування,
бюджетні звіти,
поліцейські звіти,
демографічні звіти,
 кредитні звіти,
оціночні звіти,
 перевірочні звіти,
 військові звіти
тощо.
Реквізити
-Штамп установи.
-Назва виду документа.
-Заголовок (вказуються установа, напрям діяльності, звітний період).
-Текст, який має такі частини:
1.вступ (вказуються завдання, які було поставлено перед установою за звітний період);
2.основна частина (опис та аналіз виконаної роботи);
3.висновки (пропозиції, зауваження, перспективи на майбутнє).
-Підпис керівника установи або особи відповідальної за складання звіту.
-Дата складання.
-Печатка.

Великий за обсягом звіт поділяється на частини, кожна з яких має свій заголовок.
У звітах, які не виходять за межі структурного підрозділу, печатка, штамп установи не ставляться.
Зразок
Звіт
Про педагогічну практику з 12.02.2003 по 12.03.2003
Студентки філологічного факультету Мандаринки Н. І.

Педагогічну практику проходила у СШ № 34 м. Львова. У школі було створено належні умови для проходження практики. Усі вчителі української мови та літератури мають великий стаж роботи і високу фахову, методичну підготовку. Хоча шкільні кабінети української мови та літератури недостатньо обладнані технічними засобами навчання, проте добре забезпечені науковими посібниками та методичною літературою.

За час практики провела 14 контрольних уроків з мови та літератури. Всі уроки були обговорені з учителем і методистом. Практика в школі допомогла здобути практичні уміння і навички: проводити уроки різних типів, перевіряти будь-які види письмових робіт, планувати роботу з розвитку мовлення, виготовляти дидактичний матеріал для уроків.

Під час проведення уроків з мови та літератури особливих труднощів не виникало, за винятком аналізу контрольних робіт та диктантів.

Педагогічна практика поглибила і закріпила знання, здобуті в університеті, з фахових і психолого-педагогічних дисциплін, виробила вміння проводити навчально-виховну роботу з дітьми середнього шкільного віку, випробувати себе як класний керівник.

12.03.2003 підпис
Презентацію підготувала
учениця 11-А класу
Бєлікова Юлія


Презентація на тему «Судова влада в Україні»


Презентація на тему «Храми Львова»


title: Презентація на тему «London» (варіант 10)

text:
London
BIG
 BEN
Trafalgar Square
Covent Garden Market
the Barbican Art Gallery
Marble Arch
Festival Gardens
Hampton Court
Hyde Park
Alexander Park


title: Презентація на тему «Ораторское мастерство М. В. Ломоносова»

text:
Ораторское мастерство М. В. Ломоносова
Выполнили: Терешко Е., Ромашко В.
Он создал первый университет
Он, лучше сказать, сам был первым нашим университетом.
А. С. Пушкин

        История человечества знает много разносторонне одаренных людей. И среди них на одно из первых мест надо поставить великого русского ученого Михаила Васильевича Ломоносова. Оптика и теплота, электричество и тяготение, метеорология и искусство, география и металлургия, история и химия, философия и литература, геология и астрономия—вот те области, в которых Ломоносов оставил свои след. А. С. Пушкин писал, что, “соединяя необыкновенную силу воли с необыкновенной силой понятия, Ломоносов обнял все отрасли просвещения. Жажда науки была сильнейшей страстью сей души, исполненной страстей”.
    Великий русский ученый Михаил Васильевич Ломоносов был не только основоположником науки в России и провозвестником многих научных открытий во всем мире, но и пропагандистом научных достижений, выдающимся оратором своего времени. Называя Ломоносова нашим первым университетом, А. С. Пушкин писал о нем как о величайшем уме новейших времен, о человеке, произведшем в науках сильнейший переворот и давшем им новое направление
Ораторское мастерство М. В. Ломоносова
       Ломоносов первым в России взял на себя трудную и благородную миссию реформации русского языка и создания научных произведений по теории красноречия.
      Ораторское мастерство с юных лет интересовало Михаила Васильевича. С этим искусством он впервые познакомился в Московской славяно-греко-латинской академии. Здесь обучали правилам составления проповедей и торжественных речей религиозного содержания, как следует избирать тему, как ее разнообразить и украшать, как подбирать доказательства. Большое внимание обращалось на построение речи и стиль изложения. Рекомендовалось «широко применять аллегорические и исторические сравнения, но особенно развивать память постоянными упражнениями». Приемы ораторского мастерства изучались на лучших сочинениях античных авторов — Демосфена, Цицерона, Плиния, Тита Ливия, Тацита и других. Теоретические наставления подкреплялись практическими занятиями. Ломоносов принимал участие в риторических диспутах, на которых в присутствии учеников других школ произносились проповеди на русском (церковнославянском) и латинском языках.
    Главной темой публичных выступлений М. В. Ломоносова была наука. Тема эта звучит не только в речах естественнонаучного характера, но и в панегириках (похвальная публичная речь). При этом одна из главных, если не самая главная особенность лекторского мастерства Ломоносова заключалась в том, что он выступал не как популяризатор и пересказчик научных открытий и достижений, сделанных другими учеными, не как их комментатор, но как активный участник всего современного ему научного движения в мире, как строитель здания российской науки. Он делился со слушателями научными   мыслями, раскрывал перед ними двери в свою творческую лабораторию, поведывал о том, над чем сейчас работает.

      Его лекции («Слова» и «Речи») и «Похвальные слова» пользовались большой популярностью: тогда это была наиболее доступная форма общения ученого с широкой аудиторией. Ломоносов воспитывал у своих слушателей правильное отношение к природе, к ее изучению, пробуждал высокие нравственные и научные идеалы. В его выступлениях постоянно звучал голос современности.
Вклад в развитие риторики
     Ломоносов в 1743 написал «Краткое руководство к риторике» на русском языке. Основной труд Ломоносова по риторике — «Риторика» 1748 года, которая стала, по сути, первой в России хрестоматией мировой литературы, включавшей также лучшие произведения отечественной словесности. Пособия Ломоносова были первыми общедоступными руководствами по красноречию. Само определение риторики у него традиционно:

«Риторика есть наука о всякой предложенной материи красно говорить и писать, то есть оную избранными речами представлять и пристойными словами изображать на такой конец, чтобы слушателей и читателей о справедливости её удостоверить.»
    В «Риторике» выделены три традиционных раздела: об изобретении, украшении, расположении. В своём труде он выделяет собственно риторику — учение о красноречии вообще; ораторию — наставление к сочинению речей в прозе; поэзию — наставление к сочинению поэтических произведений. Первая попытка Ломоносова создать учебник риторики — событие большого исторического значения. На основе «Риторики» впоследствии были написаны учебники по русскому красноречию.
Грамматика и теория стиля
«Российская грамматика» — основы и нормы русского языка, в которой Ломоносов разработал понятия о частях речи, правописание и произношение того или иного слова. Орфоэпические рекомендации «Российской грамматики» опираются на специфику «московского наречия»: «Московское наречие не только для важности столичного города, но и для своей отменной красоты прочим справедливо предпочитается». Ломоносов ввёл понятие художественно-выразительных приёмов.
Разработал стилистическую систему русского языка — теорию трёх штилей (книга «Рассуждение о пользе книг церковных в российском языке»).


title: Презентація на тему «Ель Греко» (варіант 3)

text:
Ель Греко
«Портрет старого» (Автопортрет Ель Греко)
Ель Гре́ко справжнє ім'я Доменікос Теотокопулос (1541 —1614) —іспанський художник грецького походження.Один із представників Критської школи.
Мадонна милосердя
Перші витвори мистецтва, що побачив хлопець, — це ікони. Це мало значний вплив на художника і написання його картин на релігійну тематику.
Народився на Криті, звідси прізвисько - Грек. Навчався на Криті традиційного іконопису, після 1560 поїхав до Венеції, де, можливо, навчався у Тиціана, а в 1570 р. - до Риму.

Творчий почерк сформувався головним чином під впливом Тінторетто і Мікеланджело.

Для його творів характерні неймовірна емоційність , несподівані ракурси і неприродно витягнуті пропорції , створюють ефект стрімкого зміни масштабів фігур і предметів("Мучеництво св. Маврикія ").

 Майстерно написані Ель Греко картини на релігійні сюжети з великою кількістю персонажів своєї ірреальністю споріднені поезії іспанських містиків.
" Мучеництво св. Маврикія "
Єдиний син Ель Греко — Хорхе Теотокопулос.
Портрет Хорхе Мануеля Теотокопулоса,
Портретів пензля Ель Греко багато.
Портрет Каваррубіаса
Родріго Васкес,президент Ради Кастилії
Портрети
Портрет лицаря з рукою на грудях.
Портрет Паравісіно
Етюд до портрета головного інквізітора де Гевара
Папа римський Пій V
Погребение графа Оргаса, 1586
Троица
1579
Благовещение
1596-1600
Святой Людовик, король Франции, 1592-1595
Святой Мартин и нищий
1597-1599
Святой Франциск в экстазе, 1594-1595
Святое семейство с Марией Магдалиной
Поклонение пастухов
1610
Святой Иосиф с юным Христом
Иоанн Евангелист
1595-1605
Портрет монаха Ортенсио Парависино
Краевид Толедо.
Ель Греко зрідка малював краєвиди міста.Завжди це тільки Толедо


title: Презентація на тему «Стиляги» (варіант 4)

text:
Стиляги
Презинтацію підготовив учнень 11м класу Кашпрук Станіслав
Перші представники і суть руху
Перші стиляги з'явилися наприкінці 1940-х років. Їх рух став протестом проти стереотипів радянського суспільства. Стиляг відрізняв цинізм суджень, підкреслена аполітичність, заперечення деяких норм суспільної моралі того часу. Повернулися з Західної Європи переможці привезли безліч так званих «трофейних» журналів, прикрас, одягу, взуття. Ці речі, вже вийшли з моди за кордоном, стали основою протестного гардероба для стиляг «з народу».
Поява терміна «стиляга»
Вперше термін був використаний в 1949 році в сатиричному нарисі Д. Г. Бєляєва « Стиляга ». Текст був опублікований в журналі «Крокодил » у рубриці «Типы, уходящие в прошлое». У нарисі описувався шкільний вечір , де з'явився « виряджений на іноземний манер» неосвічений і марнославний молодий чоловік , гордий своїм безглуздим строкатим вбранням і навичками в закордонних танцях . Він викликає сміх і бридливу жалість в інших студентів . Також у фейлетоні представлена подруга стиляги Мумочка , «по виду спорхнувшая с обложки журнала мод» . Нарис « Стиляга » і надрукована в тому ж номері стаття про безрідних космополітів стали сигналом початку кампанії проти впливу Заходу. Є думка , що сам термін « стиляга » прийшов з музичної мови : у джазових виконавців термін « стилю» означав « копіювати чужий стиль гри». Існувало вираз «дуть стилягу» - тобто грати в наслідувальної манері.
Ставлення суспільства до субкультури
Починаючи з 50 -х років , стиляги постійно піддавалися переслідуванням. Представників субкультури регулярно висміювали в пресі і опрацьовували на комсомольських зборах , загони дружинників переслідували їх на вулицях. Стилягам псували одяг і відрізали волосся . Їх насильно відводили в міліцію і фотографували для викривальних статей . Короткими « просвітами » щодо до субкультури стиляг були виставка робіт Пабло Пікассо в 1956 році , приїзд до Москви Крістіана Діора ( Christian Dior ) з моделями в 1959 році і , в першу чергу , фестиваль молоді і студентів у 1957 році. У ці моменти переслідування слабшали , але пізніше починалися знову.
 Крістіан Діор (Christian Dior) с моделями
Згасання руху стиляг
Рух стиляг практично згасло до середини 1960-х. Деякі дослідники вважають, що представників субкультури початку 60-х вже не можна віднести до стилягам. Незважаючи на зникнення субкультури, стилягами ще протягом десяти років продовжували називати модників.
Риси стилю
Представники субкультури мали специфічний зовнішній вигляд, особливі манери поведінки, свій сленг і музичні вподобання. Багато в чому переваги стиляг сформували «трофейні» фільми - «Доля солдата в Америці», «Серенада Сонячної Долини», «Тарзан», «Дівчина моєї мрії», «Джордж з Дінка-джазу», а також картини з Діною Дурбін.
« Доля солдата в Амеріці »
« Серенада Сонячної Долини »
«Джордж из Дінка-джазу»
Одяг
Перші стиляги носили мішкуваті двобортні піджаки строкатих забарвлень , капелюхи з широкими полями , яскраві шкарпетки , визирають з-під штанів , кольорові шовкові або гавайські сорочки , светри з оленями , гостроносі черевики на високій підошві , краватки з драконами , мавпами , півнями .
Пізніше наряд представників субкультури став більш елегантним : брюки -дудочки шириною 22 см - на противагу радянським 32 -сантиметровим , джинси , парасолі -тростини , вузькі краватки -оселедці .
Одяг
Чоловічий гардероб став квінтесенцією протестного руху - дівчата - стиляги не мали власного стилю. Вони копіювали фасони з прибалтійських чи соціалістичних модних журналів: носили пишні і вузькі спідниці , брюки , яскраві блузи з квітковим принтом , туфлі з подовженим носком.
Заможні стиляги купували одяг у фарцовщиків або приїжджих іноземців , а також замовляли пошив речей із західних тканин , куплених в комісійних магазинах . Стиляги з бідних сімей часто шили плащі і брюки з брезенту , наклеювали на черевики так звану « манну кашу » - підошви з каучуку або мікропоркі , які потім гофрованих збоку, і пр. ? У представників субкультури були в пошані особливі «предметы роскоши» - закордонні авторучки , портсигари і запальнички , а також американські гральні карти з дівчатами в стилі Pin - up .
Зачіска і макіяж
Стиляги 50-х носили начесали і набріолінені «коки» на лобі, а також тонкі вусики-«мерзавчики».
Дівчата-стиляги використовували більше косметики, ніж прості радянські жінки. Віталася яскрава помада, густо підведені очі. Модною зачіскою був «віночок світу», для якого волосся завивалося і укладалися навколо голови, а до 60-м рокам, завдяки фільму "Бабетта йде на війну" з Бріджит Бардо, неймовірно популярною стала начесать бабета, яку носила головна героїня фільму.
“Бабетта йде на війну”
Манери
Стиляги мали особливі манери рухів , які у фейлетоні Бєляєва були представлені як «на редкость развязные». Пластика представників субкультури була усвідомленою і продуманої : високо піднята голова і вільна хода вказували на їх приналежність до руху , крім того , диктувалися костюмом і танцями. Стиляги з різних міст вечорами прогулювалися ( «совершали хил» ) по « Бродвею » - зазвичай центральній вулиці міста (вулиця Горького в Москві , Невський проспект в Ленінграді) . Важливим елементом таких прогулянок була демонстрація своїх костюмів.
Сленг
Джакеток (англ. jacket) - піджак.
Совпаршив - одяг та взуття радянського виробництва або саморобна.
Сокси (англ. socks) - яскраві шкарпетки, видні з-під штанини.
Таєк (англ. tie) - краватка.
Трузера, траузера, траузерса (англ. trousers) - штани.
Тренчкот (англ. trenchcoat) - плащ
Хеток (англ. hat) - капелюх.
Шузи, шузня (англ. shoes) - черевики на високій підошві.
Особливий сленг стиляг складався з англійських запозичень, переінакшених на російський лад, в поєднанні з елементами музичного жаргону. Також стиляги змінювали свої імена на співзвучні їм іноземні.
Музика
Головним атрибутом стиляг був саксофон, що уособлював музику вільних людей. Стиляги захоплювалися зарубіжними танцями і музикою - в першу чергу, джазом.
Дякую за перегляд
http://oursociety.ru/publ/novaja_i_novejshaja_istorija/stiljagi_v_sssr/9-1-0-17
http://ru.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D1%82%D0%B8%D0%BB%D1%8F%D0%B3%D0%B8
http://cit.ua/article/34152/
http://www.molpol43.ru/istorij_stiljg_molodezhnaj_subkultura_v.html
http://amnesia.pavelbers.com/Stiljagi.htm


title: Презентація на тему «Бізнес-план» (варіант 1)

text:
35

42 100
4000
  10
15,00
100,00
20,00
20,00
15,00
100,00
3,00
   3,00


title: Презентація на тему «Складні випадки правопису слів Із ненаголошеним голосним»

text:
Складні випадки правопису слів
Із ненаголошеним голосним
Пігготувала учениця 11-І класу
Черкаської спеціалізованої школи №13
Білокінь Анастасія

     В українській мові лише три голосні в ненаголошеній позиції вимовляються невиразно. Це о, е, и.
 1. Слід пам’ятати, що в складах з ненаголошеним о пишеться та сама літера, що й під наголосом, наприклад:
     голубка, бо голуб; розумний, бо розум; робити, бо робить.
     У деяких словах сумнівний о наголосом не перевіряється, наприклад: союз, лопух, сокора. Правопис таких слів треба запам’ятати.
 2. В окремих словах перед постійно наголошеним а, (я) у вимові і на письмі маємо а, наприклад:
      багатий, багато, багач, багатство гарячий, гарячка, гаразд, качян,   хазяїн,  багатир (багач), гаряче(але: солдат, лопата, гончар, поганий, товар,  богатир (велетень), монастир).

Ненаголошені е та и у вимові в ненаголошеній позиції наближаються у вимові один до одного.
       Слід пам’ятати, що в ненаголошених складах пишеться та сама літера, що й під наголосом, напр.: великий, бо велич, земля, бо землі, клекотіти, бо клекіт, шепотіти, бо шепіт, широкий, бо широко.
       Слова левада, кишеня, минулий, які мають постійний наголос, перевіряються за словниками.
   2. Е також пишеться:
а) У групах -ере-, -еле-: дерево, берег, серед; селезень, шелест, пелена, зелень.
б) У суфіксах -ен-, -еня-, -енк-, -еньк-, -есеньк-, -ечк-, -тель,
    -ер: гусеня, Петренко, ніженька, гарнесенький, сонечко, учитель, восьмеро.
в) Якщо е при зміні слова випадає: вітер, бо вітру, березень, бо березня, хлопець, бо хлопця, травень, бо травня.
    3. И завжди пишеться:
а) У групах -ри-, -ли- між приголосними у відкритих складах: тривога, дрижати, кривавий, стриміти, глитати.
б) Зрідка ненаголошений и в групах -ри-, -ли- перевіряється наголосом: тримати (стримувати), кришити (крихта).
       У ряді слів не під наголосом відповідно до вимови пишеться -рі-, -лі-: дрімоти, дрімливий, дрімата, тріщати, перебрихувати, злітати.

Вправа 1.
   Випишіть слова зі вставленою буквою и у ліву колонку, зі вставленою буквою е — у праву. Поясніть орфограми у виписаних словах.
    Бл…зенько, ос…литися, хв…люватися, оп…нитися, справ…дливий, греб…лька, розп…тати, р…вти, тр…мати, зш…вати, дал…чінь, неприм…ренний, поч…нати, вир…нати, сп…нити, дят…л, ст…лити, ущ…мити, тр…вога, оц…нкований, в…ршина.
Вправа 2.
Перепишіть речення. Вставте пропущені букви, поясніть правопис слів.
    1. Вранці пусте було небо, хмари убогі пливли над собором, а вітер улігся, на сході краєчок неба холодно, кр…ваво ч…рвонів (О. Гончар). 2. Гілки д…рев мокро бл…щали, зволожені по-в…сняному (О. Гончар). 3. Кр…ло зорі рум’янить тучі у голубій дал…ч…ні (В. Сосюра). 4. Схололі в хмарах крап…льки води п…рлинами котилися в сади (М. Бажан). 5. Під в…селкою у голубіні голуби л…тять (В. Лучук). 6. З пш…ничного поля Данило поглянув на той обш…р, який густіше проростав туманом та й зн…кав у тумані (М. Стельмах). 7. У небі віт…р куч…рявий колише темную блакить, і на землі гойдає трави, і зат…хає, й знов шумить (М. Рильський).

Вправа 3.
     Перекладіть речення з російської мови на українську. Порівняйте правопис букв е та и в обох мовах.
     Листва на березах была еще почти вся зеленая (І. Тургенєв). Вода заблестела, как расплавленный металл (В. Шишков). Серебристые поля сверкали в темном небе над спящей деревней, и одна из звезд, зеленая, по-летнему нежная, особенно добро мерцала мне из далеких глубин галактики (Ю. Бондарев).

Вправа 4.
    Перепишіть текст і вставте пропущені букви о та е. Поясніть їх правопис.
   Довгі гармати з витягнутими далеко вперед ж…рлами було закрито новими брезентовими ч…хлами. Люди в шлюпці мали ш…стеро весел, і, хоч звичайно вона ходила під ч…тирма веслами, тепер вони налягли на всі шість. Двоє хлопців, яким прийшла ч…рга, кинулись у ч…вен і зайняли місця на лаві. Маяли над ними метелики, маленькі, ж…вті, голубі, ч…рвоні, сині. Лиш трутень звик солодкі ж…рти соки, бдж…ла ж для меду й серце віддала. Ми рвемо над дорогою стиглі ч…рниці.(Є. Гуцало).