title: Презентація на тему «Стиляги» (варіант 2)

text:
СТИЛЯГИ

Причины возникновения субкультуры стиляг
Субкультура стиляг явилась своеобразным стихийным протестом против принятых в советском обществе стереотипов поведения, а также против единообразия в одежде, в музыке и в стиле жизни. Долгое время стилягами в советской прессе именовали вообще молодых людей, следовавших модам и уличаемых в аморальном образе жизни.
Одной из главных причин появления движения «стиляг» стала активизация международных контактов СССР как в годы войны, так и после неё. Если для детей советской элиты пристрастие к зарубежной культуре было элементом показательного протеста и признаком «особости», то для большинства молодых людей того времени новая субкультура стала психологической защитой от нищеты и разрухи послевоенных лет. Несоответствие убогой реальности и красочности киномира, запечатлённого в так называемых «трофейных фильмах», вызывало у молодых людей состояние дискомфорта. Кроме того, вернувшиеся из Западной Европы победители привезли с собой огромное количество трофейной одежды, обуви, украшений и модных журналов. Эти вышедшие из моды за рубежом предметы и стали основой для создания гардероба стиляг «из народа». Помимо вещей, после войны в СССР стали популярны зарубежные пластинки с джазовыми композициями и неизвестные доселе танцы.
Появление термина «стиляга»
Возникновение термина относится к концу 1940-х годов. Существует мнение, что термин «стиляги» пришёл из языка джазистов, музыкантов. «Стилять» (англ. steal — воровать; либо англ. style — стиль) — у исполнителей джаза означало играть в чужом стиле, кого-то копировать, отсюда выражение «стилягу дует» — это о саксофонисте, который играет в заимствованной манере. И, соответственно, термин переносился на самого исполнителя — «стиляга».
Сами себя эти молодые люди обычно называли «штатниками», то есть поклонниками американского стиля в одежде.

Фильм «Стиляги» 2008 г.
Мода стиляг
В первые годы существования данного феномена облик стиляги был карикатурен: широкие яркие штаны, мешковатый пиджак, шляпа с широкими полями, немыслимых расцветок носки, пресловутый галстук «пожар в джунглях».
Фильм «Стиляги» 2008 г.
Мода стиляг
Впоследствии внешний вид стиляги претерпел значительные изменения: появились брюки-дудочки, взбитый «кок» на голове, элегантный пиджак с широкими плечами, узкий галстук — «селёдочка», завязывающийся на крошечный узел, зонтик-тросточка. Актуальными у стиляг считались свитера «с оленями». В качестве обуви в среде стиляг приветствовались полуботинки на толстой белой каучуковой подошве. Летом пользовались популярностью яркие рубашки в «гавайском стиле»
Так образ стиляги
эволюционировал от
эпатажа к элегантности.
Мода стиляг
Для девушки, чтобы прослыть стилягой, было достаточно ярко краситься и носить причёску «венчик мира». «Особым шиком» считались узкие юбки, обтягивающие бёдра.
Девушки стиляги СРСР
Мода стиляг
В среде стиляг были популярны своеобразные предметы роскоши — трофейные зажигалки и портсигары, американские игральные карты с полуобнажёнными девушками , редкие в то время авторучки. В 1960-х годах стиляги отчасти переняли рок-н-рольный образ.
Музыка и танцы
Песня Генна Миллера из кинофильма «Серенада Солнечной Долины» 41 г. под названием «Поезд на Чаттанугу» стала своеобразным гимном стиляг.
С психологической точки зрения образ поезда, уезжающего в
неведомую и недоступную Чаттанугу, стал для стиляг основным эскапистским символом, позволявшим хотя бы мысленно «уехать» в обожествляемую ими Америку.

Музыка и танцы
Были популярны немецкие фокстроты и танго. В целом же, стиляги тяготели к джазовой музыке: многие из них были знакомы с джазменами или сами играли на различных музыкальных инструментах. Среди танцев в конце 40-х был актуален буги-вуги. Причём, советские стиляги не ограничивались довольно скудными познаниями в этой области и изобретали собственные вариации на тему модного танца.
С возникновением моды на рок-н-ролл, стиляги восприняли и этот танец. Популярны композиции Билла Хейли, Элвиса Пресли.
Музыка и танцы
Однако грампластинки с записями модных исполнителей в СССР были редкостью. В связи с образовавшимся дефицитом, стал популярен так называемый «рок на костях» — запись музыки производилась на рентгеновских снимках (у стиляг существовало ещё одно название таких «пластинок» — «скелет моей бабушки»). Только с появлением на рынке магнитофонов «рок на костях» утратил свою актуальность.
Взаимоотношения с обществом
Молодые люди, ревностно следовавшие моде и предпочитавшие джазовую музыку, существовали ещё до войны. Однако стиляги, появившиеся во второй половине 40-х, уже подпадали под определение «безродных космополитов»: в стране шла борьба с «космополитизмом». Стиляги с их повышенным интересом к западноевропейской и американской поп-культуре, стали одной из главных мишеней партийно-комсомольских функционеров. Фельетоны, карикатуры и критические статьи в советской прессе имели целью не только высмеять и выявить низменную сущность стиляг, но и показать их в качестве потенциальных врагов Советской Власти:
Взаимоотношения с обществом
Взаимоотношения с обществом
Взаимоотношения с обществом
Желание общества «переделать» молодежь выливалось в обсуждения стиляг на комсомольских и студенческих собраниях, к выговорам по комсомольской линии. Если же и это не помогало, то непокорных отчисляли из ВУЗов, исключали из рядов ВЛКСМ. Исключение из комсомола имело негативные последствия как для карьеры исключённого, так и для отношения к нему властей. Работу со стилягами вели также сотрудники добровольной народной дружины. В провинциальных городах задержанных стиляг стригли под полубокс, а узкие штаны распарывали и вшивали красные сатиновые клинья.Подобное отношение вызывало ответную реакцию — стиляги замыкались внутри своих компаний и от простого восхищения зарубежной поп-культурой переходили к неприятию советской действительности.
Сленг стиляг
Стилягам было важно не только выделить себя из толпы, из «серой массы», при помощи одежды или образа жизни, но и при помощи особого языка, точнее — жаргона. Частично этот сленг был воспринят стилягами от джазистов.
Чувак (вариант от: Человек Уважающий Высокую Американскую Культуру) — проверенный, в теме, «свой» человек.
Хилять — ходить, прогуливаться.
Динамо (динамо-машина) — такси.
Шузы (шузня) — ботинки стиляг, зачастую на высокой подошве.
Фазер  — отец.
Лукать — смотреть.
Жлоб — представитель «серой массы».
Дринкать  — выпивать.
Олдовый — старый.
Соксы — чулки, носки. Зачастую носки были ярких расцветок.
Стилять — танцевать «стилем», имитируя «импортные» или придумывая свои фигуры.
Трузера — брюки.
Образ стиляги в литературе и искусстве
Образ стиляги в советском кинематографе 1950-х годов был сугубо карикатурен и жалок. Это — недалёкий, надменный франт, презирающий «серую массу», и от этого становящийся ещё более смешным.
Стилягам было посвящено много художественных и документальных фильмов. Эту субкультуру высмеивали в литературе, как в прозе, так и в поэзии.
Стилягам было «посвящено» немало карикатур,
 одна из них — карикатура
Бориса Пророкова
«Папина „Победа“»
Образ стиляги в литературе и искусстве
В 1980-е годы в СССР возник интерес молодёжи к ретро-стилю, в частности к субкультуре стиляг. На волне этого увлечения возник стиль группы «Браво». В песнях группы — нежная ностальгия по давно ушедшим «старым добрым временам». Образ романтичного стиляги гармонирует с идеалистическими представлениями молодых людей о 1950—1960-х годах .
Даже в текстах группы «Кино» есть упоминание об этой субкультуре, например «Битник»:Где твои туфли на «манной каше»?И куда ты засунул свой двубортный пиджак?Спрячь подальше домашние тапки, папаша!Ты ведь раньше не дал бы за них и пятак!


title: Презентація на тему «Надзвичайні ситуації: загальні положення та евакуаційні заходи»

text:
Надзвичайні ситуації: загальні положення та евакуаційні заходи
Виконала
Учениця 10-Б класу
Гаврилюк Ольга
Надзвичайна ситуація
Надзвичайна ситуація (НС) — порушення нормальних умов життя і діяльності людей на об'єкті або території, спричинене аварією, катастрофою, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, великою пожежею, застосуванням засобів ураження, що призвели або можуть призвести до людських і матеріальних втрат.
Надзвичайні ситуації техногенного характеру
Надзвичайні ситуації техногенного характеру — це наслідок транспортних аварій, катастроф, пожеж, неспровокованих вибухів чи їх загроза, аварій з викидом (загрозою викиду) небезпечних хімічних, радіоактивних, біологічних речовин, раптового руйнування споруд та будівель, аварій на інженерних мережах і спорудах життєзабезпечення, гідродинамічних аварій на греблях, дамбах тощо.
Надзвичайні ситуації природного характеру
Надзвичайні ситуації природного характеру — це наслідки небезпечних геологічних, метеорологічних, гідрологічних, морських та прісноводних явищ, деградації ґрунтів чи надр, природних пожеж, змін стану повітряного басейну, інфекційних захворювань людей, сільськогосподарських тварин, масового ураження сільськогосподарських рослин хворобами чи шкідниками, зміни стану водних ресурсів та біосфери тощо.
Надзвичайні ситуації соціального і соціально-політичного характеру
Надзвичайні ситуації соціального і соціально-політичного характеру — це ситуації, пов'язані з протиправними діями терористичного та антиконституційного спрямування: здійснення або реальна загроза терористичного акту (збройний напад, захоплення і затримання важливих об'єктів ядерних устав і матеріалів, систем зв'язку та телекомунікації, напад чи замах на екіпаж повітряного чи морського судна), викрадення (спроба викрадення) чи знищення суден, встановлення вибухових пристроїв у громадських місцях, викрадення зброї, виявлення застарілих боєприпасів тощо.
Надзвичайні ситуації військового характеру
Надзвичайні ситуації військового характеру — це ситуації, пов'язані з наслідками застосування зброї масового ураження або звичайних засобів ураження, під час яких виникають вторинні фактори ураження населення внаслідок зруйнування атомних і гідроелектричних станцій, складів і сховищ радіоактивних і токсичних речовин та відходів, нафтопродуктів, вибухівки, сильнодіючих отруйних речовин, токсичних відходів, транспортних та інженерних комунікацій.
Рівні надзвичайних ситуацій
Залежно від територіального поширення, обсягів, заподіяних або очікуваних економічних збитків, кількості людей, які загинули, розрізняють 4 рівні надзвичайних ситуацій — загальнодержавний, регіональний, місцевий та об'єктовий.
Аварія на Чорнобильській АЕС – приклад загальнодержавної надзвичайної ситуації
Загальні ознаки НС:
наявність або загроза загибелі людей
значне погіршення умов життєдіяльності
істотне погіршення стану здоров'я людей
заподіяння економічних збитків

Евакуаційні заходи
В умовах неповного забезпечення захисними спорудами в містах і інших населених пунктах, що мають об'єкти підвищеної небезпеки, основним засобом захисту населення є евакуація і розміщення його в зонах, які є безпечними для проживання людей і тварин.
Залежно від обстановки, яка склалася на час НС техногенного та природного характеру, може бути проведено загальну або часткову евакуацію населення тимчасового або безповоротного характеру.

Евакуація населення планується на випадок:
аварії на атомній електростанції з можливим забрудненням території
усіх видів аварій з викидом сильнодіючих отруйних речовин
загрози катастрофічного затоплення місцевості
лісових і торф'яних пожеж, землетрусів, зсувів, інших геофізичних і гідрометеорологічних явищ з тяжкими наслідками, що загрожують населеним пунктам

Дякую за увагу!
Памятайте: номер екстренного виклику МНС в Україні – 101 і будьте обережні.


title: Презентація на тему «Венедикт Ерофеев «Москва-Петушки»»

text:
Венедикт Ерофеев « Москва- Петушки»
Подготовила ученица 11-А класса Мисик Екатерина
Ерофеев, Венедикт Васильевич
Дата рождения:
24 октября 1938
Место рождения:
пос. Нива-3 Кандалакшского горсовета Мурманской области, РСФСР, СССР
Дата смерти:
11 мая 1990 (51 год)
Место смерти:
Москва, РСФСР, СССР
Гражданство:
СССР
Род деятельности:
прозаик
Направление:
постмодернизм
Язык произведений:
русский
«Москва – Петушки»
«Москва́ — Петушки́» — псевдо-автобиографическая постмодернистская поэма в прозе писателя Венедикта Васильевича Ерофеева (1938—1990).
Поэма написана в 1969—1970 году и распространялась в самиздате. Впервые была опубликована летом 1973 года в Израиле в журнале «АМИ», вышедшем тиражом в 300 экземпляров; затем — в 1977 году в Париже.

В СССР она была опубликована только в эпоху перестройки в 1988—1989 годах.
Сюжет
Лирический герой поэмы — интеллектуальный алкоголик Веня (Веничка) Ерофеев, едущий на электричке по 125-километровому железнодорожному маршруту из Москвы в Петушки к любовнице и ребёнку. Петушки — цель поездки — описываются рассказчиком как некое утопическое место.

В поезде он пускается в длинные монологи об алкоголе, истории, философии, культуре и политике, беседует с попутчиками и непрерывно пьёт с ними всё, что содержит спирт и хоть как-то проходит в желудок.

Когда Веничка время от времени просыпается, ему являются странные галлюцинации, вроде Сфинкса — существа без ног, без хвоста и без головы, который, тем не менее, дерётся именно хвостом и головой, обладает, как сказано в книге, «бандитскою рожей» и задаёт Веничке абсурдные с позиций здравого смысла, но с точки зрения математики правильно поставленные и имеющие однозначное решение загадки.
 Он не может разгадать загадки, и Сфинкс говорит, что не пустит Веничку в Петушки.

Сфинкс волочет Веничку в тамбур, где на запотевшем стекле чьим-то пальцем выведено неприличное слово, и Веничка, выглядывая из окна, по направлению движения поезда начинает понимать, что едет из Петушков в Москву — пока он спал, электричка успела побывать в Петушках и начать путь назад. В итоге он снова попадает в Москву, где за ним гонятся четверо неизвестных (не исключено, что они тоже Веничкины галлюцинации). Они настигают героя в одном из подъездов и вонзают ему шило в горло (сам автор поэмы в 1990 году умер от рака горла). «С тех пор я не приходил в сознание, и никогда не приду».
Место действия
Художественные особенности
Поэма «Москва — Петушки» имеет циклическую структуру.

Её лексика составляет смесь из библеизмов, советских газетных штампов, скрытых и прямых цитат из русской и мировой литературы и классиков марксизма-ленинизма.


title: Презентація на тему «Новий рік» (варіант 5)

text:
New Year
új év
novo leto
nový rok
nouvelle Année
nuwe Jaar
Capodanno
nova Jaro
Año Nuevo
Nova godina
Nowy Rok
Bliain Nua


title: Презентація на тему «Скульптура» (варіант 1)

text:
скульптура

Скульптура (лат. sculptura, від лат. sculpo — вирізаю, висікаю) — ліпка, пластика, вид образотворчого мистецтва, твори якого мають об'ємну, тривимірну форму і виконуються із твердих чи пластичних матеріалів.
  Скульптура зображує головним чином людину, рідше тварин.
   Її головні жанри — портрет, історичні, побутові, символічні, алегоричні зображення, анімалістичний жанр.
Розрізняють круглу скульптуру (статуя, група, статуетка, погруддя), яку можна розглядати з різних сторін, і рельєф (зображення розміщене на площині)

кругла
рельєфна

Залежно від того, як художник зображає людину, скульптура поділяється на бюст і статую.
Бюст, синонім погруддя — в скульптурі зображення людини з відображенням торсу від обличчя до грудей
Бюст Юлія Цезаря
Бюст  І.Я. Франка
Бюст М.Кутузова
Ста́туя (лат. statua, від statuo «ставлю») — твір круглої скульптури, що зображує людину або тварину (подеколи також міфологічні і/або фантастичні істоти); один з основних видів скульптури.

Статуї мають тривимірний об'єм і, зазвичай, встановлюються на постаменті. Невеликі статуї, якими прикрашають інтер'єр, називають статуетками.
статуя
БАТЬКІВЩИНА-МАТИ (КИЇВ)
СТАТУЯ СВОБОДИ
За призначенням  скульптура буває:

-монументальна;

-монументально-декоративна;

-станкова;
Монументальна скульптура (пам'ятник, монумент) пов'язана з архітектурним середовищем, вирізняється значущістю ідей, високим рівнем узагальнення, великими розмірами;

ПАМ’ЯТНИК БОГДАНУ ХМЕЛЬНИЦЬКОМУ (КИЇВ)
Монументально-декоративна скульптура включає всі види оздоблення архітектурних споруд і комплексів
Станкова скульптура, не залежить від середовища, має розміри, близькі до натури чи менші, і конкретний поглиблений зміст
 Садово-паркова скульптура,  слугує для оздобленням садів, скверів, парків і має декоративний, меморіальний характер
 Зображення кількох об'єктів — це фігурна група, або багатофігурна композиція
Матеріали скульптури — метал, камінь, глина, дерево, гіпс, лід, сіль та інше.

Методи обробки матеріалу — ліплення, висікання, лиття, кування, карбування тощо.
Використовуючи ресурси інтернету,
презентацію підготувала
 учениця 11 класу
        ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2
Шкуренко Анастасія


title: Презентація на тему «Some interesting facts about Great Britain»

text:
Some interesting facts about Great Britain
The full official name of the country - The United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.
England is the largest country in the United Kingdom, but the capital of the UK  is London.
Facts about people:
The British did not wash under running water.
The English are not  discuss their private life.
You can engage a stranger in conversation only two ways:
The dream of Englishmen is to become the owner of the land and estate, and engage in a garden there!
The slogan on the coat of arms of the United Kingdom was written in French: "Dieu et mon droit" («God and my right").
A distinctive feature of the British underground can be called:
Edinburgh has been home to Skye terrier Grey Friar's Bobby, who won the hearts of a nation:
In Great Britain the police are called bobby.
The world's first computer programmer was a woman.
There is a very strict law that prohibited overhanging bed from the window.
Some facts about the Queen
Official holiday "Birthday British monarch" does not coincide with the actual date of birth of the British Queen:
Buckingham Palace has 775 rooms.
Queen Elizabeth's childhood nickname - Lilibeth as her full name she could not pronounce.
Queen Elizabeth met her future husband  Philip when she was 13 years old.
Queen Elizabeth II -the last crowned king of Europe.


title: Презентація на тему «Націоналізм та Патріотизм»

text:
та
Патріотизм
Націоналізм
Все, що йде поза рамами нації, се або фарисейство людей, що інтернаціональними ідеалами раді би прикрити свої змагання до панування одної нації над другою, або хворобливий сентименталізм фантастів, що раді би широкими «вселюдськими» фразами покрити своє духовне відчуження від рідної нації.
— І. Франко «Поза межами можливого». 1900.

Націоналізм  — ідеологія і напрямок політики, базовим принципом яких є теза про цінність нації як найвищої форми суспільної єдності та її первинності в державотворчому процесі. Відрізняється різноманіттям течій, деякі з них суперечать одне одній. Як політичний рух, націоналізм прагне до відстоювання інтересів національної спільноти у відносинах з державною владою.

Націоналізм — це діяння в інтересах власної нації і мислення інтересами та світоглядом свого народу.
Націоналізм — це вольове напрямлення політичних бажань народу по лінії його практичних життєвих інтересів.

Патріотизм — це емотивний настрій людей, що свідомі того, що вони люблять свою батьківщину.
Патріотизм — це почування. Це любов до батьківщини і любов до його народу (від лат. патрія — батьківщина).
Патріотизм не є ще націоналізмом, але може деколи бути вистарчальним ґрунтом, з якого повстає націоналізм. Патріот не є і не мусить бути націоналістом. (Від того він не є гіршим патріотом). Націоналістом патріот стане тоді, коли емотивний настрій любові до батьківщини спонукає його політично діяти й думати виключно по лінії здійснення політичних інтересів свого народу, мати почуття зобов'язаності супроти політичних потреб народу. З цього заключення таке: не кожний патріот є націоналістом, не всякий патріотизм є основою для зародження націоналізму. Але націоналіст не може не бути патріотом.

Головні цілі націоналізму є цілі політичні, бо інтереси нації — це не краса пісні і ноші, що можуть стати задовільним предметом шанування романтичних патріотів, але найреальніші політичні й соціальні справи, від яких залежить буття народу.

Існування націоналізму є фактом таким давнім і так само природним і конечним, як факт існування нації. Одно з другим нерозривно зв'язане: як довго існують нації, так довго існував і існувати буде націоналізм.
Патріотизм (грец. πατριώτης —співвітчизник, patrís — батьківщина, Вітчизна) — це любов та відданість батьківщині, прагнення своїми діями служити її інтересам.
Патріотизм - це одна із ланок людського характеру. Він, подібно до любові, керує людською свідомістю, заставляючи робити великі і малі вчинки в ім'я своєї батьківщини. Патріотизм - величний вияв нескінченної любові до рідного краю. Патріотизм, як і честь виховує великих, сильних людей, які не рахуються із ціною свого життя і здатні пожертвувати ним заради рідної землі. Патріотизм породжує впевненість у собі, волю в перемогу, віру в свою націю, свій народ, він перетворює звичайну людину в безстрашну машину, яка не відчуває страху і болю, ідучи впевнено і безстрашно до своєї мети. Тоді мета патріота стає метою усього народу. Патріот живе у єдності зі своїм народом, він живе своїм народом, адже життя народу стає його життям.
Для патріотизму:
психологічним джерелом є: любов дорідного краю й народу; головною категорією думання є: народ як етнографічне поняття реально існуючих в даному часі людей (“сучасна Україна”);
політичною метою є: свобода народу як цінність в собі, добро народу в сучасному;
програмовими цілями є: конституція, автономія, федерація, як поширення свободи народу, існуючого в даний час.

Для націоналізму:
психологічним джерелом є: бажання політичної влади власного народу;
головною категорією думання є: нація, як політичне поняття, як підмет історичного процесу не лише в сучасному, але в минулому й майбутньому (“вічна Україна”);
політичною метою є: влада народу, як передумова й ґарант всякої свободи, сила народу головно на майбутнє положення;
програмовими цілями є: держава, суверенність як самостійна передумова тривкого існування сили й свободи народу в його історичному розвитку.

У США, країні з виключно різнорідним населенням, він виконує роль цементу, який утримує воєдино всю ту різношерсту компанію, яка є американським народом. При цьому патріотизм етнічний в Штатах, як усім зрозуміло, практично виключений.

У Японії патріотизм національний і патріотизм державний суть одне і те ж. Для японців він є способом зберегти свій специфічний уклад життя). І так як в Японії живуть майже виключно японці, а інших народів там вкрай мало, то і шкоди від « Японія для японців! » Небагато. Звичайно, для японців! Будь ласка, ніхто не проти, їжте своє тофу да будьте здорові.

Що стосується Росії, то національний Великоросійський патріотизм, роздутий як гриб під дощем після розвалу СРСР, зараз йде на змичку з патріотизмом державним, який старанно поширюється офіційною ідеологією. Тут стоїть завдання сконцентрувати владу в руках правлячої верхівки і утримати країну від впливу відцентрових сил. Історики з цього приводу знову взялися багато брехати, в телевізорах нескінченно розповідають про злих буках,  що сидять навколо державного кордону, а молодь вечорами ходить різати калмиків і узбеків як осквернителів святої землі російської. Про те, що національний, етнічний патріотизм в багатоетнічної країні - явище самогубче, ідеологи, звичайно, здогадуються, але поки не можуть придумати нічого, щоб і з'їсти державно- патріотичну рибку, і уникнути всенародного виконання « Хорста Веселля » під балалайку.

Украї́нський націоналізм — політична ідеологія, а також громадсько-політичний рух, що ставить на меті створення і розвиток української самостійної національної держави та/або захист національної самобутності. Націоналізм вимагає в першу чергу національної самосвідомості, усвідомлення національної спільності групи людей. Український націоналізм — різновид європейського націоналізму.
Титульний аркуш друкованого видання ГУНМ в Празі «Національна Думка». 1926 р.
Левко Лук'яненко
Символи українських національних держав і українських націоналістичних партій.
Військо Запорозьке
ЗУНР
УНР
УНА-УНСО
ОУН-Б
ОУН-М
Українська Держава
Україна
Комунізм цілком противний духові української нації.
З москалями нема спільної мови.
Віра найбільше скріплює сили душі
Степан Бандера
Кров, пролита для ...великої мети, не засихає.
Симон Петлюра

Нас мало, але голос наш лунатиме скрізь по Україні, і кожен, у кого ще не спідлене серце, озветься до нас, а в кого спідлене, до того ми самі озвемось!

Як не можна спинити річку, що зламавши кригу на весні бурхливо несеться до моря, так не можна спинити нації, що, прокинувшись до життя, ламає свої кайдани.
Микола Міхновський

Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову.
 Л. Костенко

Без національної революції немає соціальної .
Я. Стецько


title: Презентація на тему «Популярная музыка»

text: (Grammy)


title: Презентація на тему «Figure skating»

text:
Figure skating

Thank you for attention!


title: Презентація на тему «Металлисты»

text:
Металлисты
Презентация на тему «Субкультуры»
Подготовила ученица 11-Т класса
Боровикова Богдана
Кто такие металлисты?
Металлисты (металхэ́ды, металлеры) — субкультура, вдохновлённая музыкой в стиле метал, появившаяся в 1970-е годы.

Субкультура широко распространена
в Северной Европе, достаточно
широко — в России, Украине, Беларуси,
в Северной Америке, есть значительное
количество ее представителей в Южной
Америке, Южной Европе и Японии.
На Ближнем Востоке  металлисты
(как и многие другие «неформалы»)
малочисленны.
Название

Слово «металлист» — русское, производная от                                                          слова «металл» с добавлением суффикса «-ист». Изначально оно означало «жестянщиков», работников                      металлургии. Металлист в значении «поклонник           тяжёлого металла» вошло в обиход в конце 1980-х.

В английском языке аналогом русского «металлист» является metalhead — «металлоголовый», «помешанный на металле». Металлистов также называют жаргонными словами headbanger — «головотряс» и mosher — «толкающийся», в соответствии с поведением фанатов на концертах.

стиль
Типичную моду среди металлистов можно описать так:
Длинные волосы у мужчин (распущенные или собранные в хвост);
Преимущественно чёрный цвет в одежде
Кожаная мотоциклетная куртка «косуха», кожаный жилет.
Банданы
Чёрные футболки или балахоны с логотипом любимой металлической группы.
Напульсники — кожаные браслеты с шипами, шипастые, проклёпанные ремни, цепи на джинсах.
Короткие или высокие сапоги с цепями — «казаки». Тяжелая обувь — «камелоты», «керзы», «гриндерсы», «мартинсы», «стилы», «гады», обычные высокие ботинки. Туфли (как правило, остроносые, «готические» штиблеты), кожаные кроссовки.
Кожаные штаны, армейские штаны, джинсы.
Клёпки и шипы на одежде и аксессуарах;
Часто — длиннополая одежда черного цвета (плащи, пальто);
Мотоциклетные кожаные перчатки без пальцев.

В 80-е годы мода в мире металла во многом определялась популярностью глэм-метала, было популярно ношение белых, «тигровых» и т. п. кожаных курток, белых кроссовок, но в конце 80-х — начале 90-х сформировался более «суровый» и более практичный костюм металлиста — в стиле «чёрная одежда + кожаная куртка с клёпками».

Одним из первых стал так одеваться на сцене Роб Хэлфорд. С 1978 года он стал появляться на сцене в чёрной фуражке и кожаной одежде с металлическими клёпками.

Одежда металлистов во многом пересекается с байкерской. В первую очередь, общим у байкеров и металлистов элементом костюма является кожаная куртка-косуха.

Однако одежда не является основным атрибутом представителей данной субкультуры. Среди поклонников «тяжёлой» музыки немало тех, кто равнодушно, иронично, а то и отрицательно относится к «дресс-коду», принятому в тусовке.
Жест «коза»
Характерный жест металлистов, известный в России под названием «коза» — вскинутый вверх кулак с разжатым мизинцем и указательным пальцем. В обиход рокеров и металлистов «козу» ввёл певец Ронни Джеймс Дио.Ронни научила этому жесту его бабушка, суеверная итальянка. По воспоминаниям Ронни, она складывала этот знак, если встречала цыган и прочих подозрительных людей, а внуку объясняла, что это защищает от «дурного глаза».

Особенности поведения и образ жизни
Большинство металлистов, покупая билеты на концерт метал-группы, предпочитают не сидячие места, а танцевальный партер. Во время                                                                        концерта зрители в                                                                      танцполе танцуют,                                                                  прыгают, трясут                                                                              головой, подпевают,                                                                                громко кричат,                                                                         показывают «козу».                                                                  Музыканты                                                                           поддерживают такое                                                                      поведение поклон-                                                                          ников: часто                                                                                вокалист                                                             поворачивает микрофон в зал,                                                                           чтобы зрители спели                                                                                несколько строк; после окончания концерта музыканты бросают в толпу медиаторы и барабанные палочки.

Известна давняя связь культуры металлистов с культурой байкеров. Мотоциклы и скорость вообще воспеваются метал-группами как символ силы и независимости. В свою очередь, среди байкеров хэви-метал является наиболее популярной музыкой.

Среди металлистов популярна фантастическая и мистическая литература, мифология.

Металлисты обычно не ассоциируются с употреблением наркотиков, но считаются склонными к употреблению алкоголя (в особенности пива).
Мировоззрение
В отличие от других субкультур, субкультура металлистов лишена ярко выраженной идеологии и сосредоточена только вокруг музыки. Тем не менее, есть некоторые особенности мировоззрения, которые можно назвать типичными для значительной части металлистов. Тексты метал-групп пропагандируют независимость, самостоятельность и уверенность в себе, культ «сильной личности». Для многих металлистов субкультура служит средством отчуждения от «серой реальности», формой молодёжного протеста.

В прессе появлялись исследования, утверждающие, что интеллектуальный уровень металлистов зачастую довольно высок,
на основании чего делается вывод, что увлечение металлом может быть признаком интеллектуальности.
По результатам опроса 1000 одарённых подростков, проведённого в 2007 году, многие из них ответили, что слушают метал и другую рок-музыку тяжелых направлений для снятия стресса.


title: Презентація на тему «Васнецов Віктор Михайлович» (варіант 2)

text:
Презентація на тему: «Васнецов Віктор Михайлович»
Виконала учениця 11 класу
Гаврилиця Анастасія
Вчитель Артемова І.П.

Віктор Васнецов(1848 – 1926) - російський художник і архітектор, майстер живопису на історичні та фольклорні сюжети, один з основоположників російського модерну в його національно-романтичному варіанті.

Народився 3 (15) травня 1848 в чуваському селі Лоп'ялі («Тихе село» в перекладі з чуваської) Уржумськой волості Вятскої губернії (нині — Кіровскої області), в сім'ї православного священика, що походив із стародавнього вятського роду Васнецових. Себе художник вважав за скіфа.
Батько, Михайло Васильович Васнецов, мати, Аполлінарія Іванівна, народила шестеро синів, з яких Віктор був другим. У 1850 році батько отримав нову парафію, і сім'я переїхала в невелике село Рябово, де був побудований з модрини затишний будинок з мезоніном. У нім Віктор провів свої дитячі роки, які він згадував з вдячним відчуттям все життя.
Освіту здобув в духовній Вятській семінарії. Вчився живопису в Петербурзі — спершу у І. М. Крамського в Рисовальной школе общества поощрения художеств (рос. ) (1867–1868), потім в Художній Академії (1868–1875).
Після закінчення Академії їздив за кордон. Виставляти свої роботи почав з 1869 року, спочатку беручи участь в експозиціях Академії, потім — у виставках передвижників.

Біографія
На початку 1885 року отримав від А. В. Прахова запрошення взяти участь в розписі щойно збудованого Володимирського собору в Києві. Не відразу, але свою згоду художник дає. У нього вже є досвід — абрамцевськая церква Спаса, епічні полотна. Все це дозволяє йому звернутися до розпису великих стін, створення монументально-декоративного простору.
Віруюча людина, в роботі для церкви він починає бачити своє справжнє покликання. У величезному Володимирському соборі Васнецову треба було розписати головний неф і апсиду, відобразити найввжливіші сюжети Старого і Нового завітів, зобразити російських історичних діячів, зарахованих до лику святих, прикрасити споруду орнаментами.
У 1893 році Васнецов стає дійсним членом художньої Академії.
Російський патріот-великодержавник. Після 1905 співчував Союзу російського народу, але не став його членом[1], брав участь в оформленні його видань.
Помер 23 липня 1926 року в Москві.
Родинна фотографія
Художник у зрілому віці
У творчості Васнецова яскраво представлені різні жанри, що стали етапами дуже цікавої еволюції: від побутовго малювання до казки, від станкового живопису до монументального, від приземленості сподвижників до прообразу стилю модерн. На ранньому етапі в роботах Васнецова переважали побутові сюжети, наприклад в картинах «З квартири на квартиру» (1876), «Військова телеграма» (1878), «Книжкова ятка» (1876), «Балагани в Парижі» (1877).
Віктор Васнецов розпочинав як художник-жанрист, спостережливий і вдумливий побутописець народного життя. У його картинах: «Чаювання у трактирі» (1874 р.), «Книжкова лавка» (1876 р.), «Із квартири на квартиру» (1876 р.), «Військова телеграма» (1878 р.), — лунає співчуття до «маленьких» людей.
Творчість
 «Богатирі»1881-1898 рр.
Справжнім шедевром творчості Васнецова є картина «Богатирі» (1881-1898 рр.). Могутні фігури трьох захисників Русі — Іллі Муромця, Добрині Микитича і Олексія Поповича — у військових шатах; давньоруські воїни охороняють кордони вітчизни. Фон картини «Богатирі» створюють високі пагорби під похмурим небом, молоді ялини і густі трави, пересипані купою сірого каміння. На картині гарно видно, що кінь кожного богатиря за характером схожий на свого хазяїна. Міцний вороний кінь непереможного Іллі Муромця косить налитим кров'ю оком, білий кінь хитрого і ґречного Добрині сторожко принюхується до повітря, а рудий кінь хвацького Олексія Поповича, скубає траву, нашорошивши вуха. Створюється урочисте враження спокійної сили воїнів, які нікого не бояться, з власної волі надійно оберігають рідну землю від нашестя ворогів.
«Добриня, Ілля і Олексій Попович на богатирському виїзді споглядають у полі, чи немає де ворога, чи не ображають когось де-небудь», — так сформулював сюжет картини сам художник.
Пізніше головним напрямом стає билинно-історичне — «Витязь на роздоріжжі» (1882), «Після побоїща Ігоря Святославича з половцями» (1880) «Альонушка» (1881), «Іван Царевич на Сірому Вовку» (1889) «Богатирі» (1881–1898), «Цар Іван Васильович Грозний» (1897).
В кінці 1890-х все помітніше місце в його творчості посідає релігійна тема (роботи у Володимирському соборі в Києві і в храмі Воскресіння в Санкт-Петербурзі, акварельні малюнки і підготовчі оригінали стінного живопису для собору святого Владимира).
Після жовтневого перевороту 1917 р. Васнецов продовжував працювати над народними казковими темами, створюючи полотна «Бій Добрині Микитича з семиголовим Змієм Гориничем» (1918); «Кощій Безсмертний» (1917–1926). Фасад Третьяковської галереї виконаний за його малюнками.
«Цар Іван Грозний», 1897 р.
У декоративній манері Васнецов зобразив суперечливість людського характеру («Цар Іван Грозний», 1897 р.). Цар Іоанн Грозний у Васнецова не лише деспот-мученик, він неординарна особистість. З повагою до розуму, сили і разом з тим зі страхом перед надмірною жорстокістю відображений цар Іоанн Васильович у народних переказах.
Цар стоїть на сходах свого терема, встелених червоним килимом. Ця людина, безумовно, розумна, хитра, підступна, але він цар, помазаник Божий на російському престолі, — з вікон його палат видно церковну маківку.

«Три царівни підземного царства» 1884 р.
В основі сюжету цього живописного твору лежить казка про Іванушку, який шукав свою мати у підземному царстві. Три гарні дівчини — символи багатства земних надр: золота, дорогоцінного каміння й міді — його зустріли у підземному царстві. Мідь художник замінив на вугілля, що уособлює енергію. Іван вивів із підземелля цих казкових царівен. Дівчина, що уособлює золото, як і належить, зображена в блискучому вбранні і короні, прикрашеній рожевими перлами. Дорогоцінне каміння-дівчина одягнена у сарафані, розшитому сапфірами, смарагдами і яшмою з масивними прикрасами на грудях і волоссі. А дівчину-вугілля, на відміну від її сестер, зображено простоволосою в строгому чорному вбранні. У неї нема в руках білої шовкової хустки, як у інших царівен, тому що вона — робітниця, над головою полум'яніє блакитний вогник. Похмурі скелі, на фоні яких стоять царівни, написані плоско, немовби театральна декорація. Однак жіночі образи психологічні й виразні.
«Царівна-жаба» ,1918 р.
«Царівна-жаба» (1918 р.) — ще один казковий сюжет, в якому проглядає ледь вловимий відчай. Царівна, що скинула жаб'ячу шкіру й одягнула розшите зелену парчеву сукню, несамовито танцює, а гуслярі й балалаєчники із запалом грають на своїх інструментах. Розписний червоний терем з усіх боків оточує дівчину різними відтінками цього кольору. Її рух спрямовано в бік відкритого простору тераси, звідки видно село на протилежному березі річки з народними гуляннями поблизу води. Гуси-лебеді у небі схилили свої довгі шиї в бік царівни, вони наповнюють нестримні веселощі драматизмом і тривогою.
.
«Аленушка»(1881)
«Иван-Царевич на Сером Волке», 1889
"Прощання князя Олега з конем", 1899
Прощание Олега с конем. Иллюстрация к "Песни о вещем Олеге" А.С.Пушкина. Акварель

«Літаючий килим», 1880
На казкову тему написаний «Килим-літак» (1880 р.). Летить Іван-царевич на яскравому килимі з давньоруськими візерунками понад дрімучими лісами, річками і болотами і освітлює шлях величезним ліхтарем. Це образ того, хто несе світло людям, хто є провідником у щасливе майбутнє. Художник достовірно передав підбитий шовком костюм царевича, вовняний візерунковий килим і товсте скло ліхтаря, за яким при уважному розгляді видно не полум'я, а жар-птицю, що розкинула свої золоті крила.
 «Спляча царівна»,1900-1926 рр.
У картині «Спляча царівна» (1900-1926 рр.) зображено ошатний дерев'яний палац, оточений дрімучим лісом.
Царівна на своєму троні, всі її слуги, і звірі, і птахи занурені в глибокий сон. Сюжет цієї картини — суміш двох літературних сюжетів: «Казки про мертву царівну й семеро богатирів» О. С. Пушкіна і «Сплячої красуні» Ш. Перро. Візерунками прикрашене все: розкішний сарафан царівни, костюми скомороха і слуг, сукні дівчат, сарафан босоногої дівчинки, що заснула на сходинках з «Голубиною книгою» в обіймах. Людські обличчя, що зображують нареченого й наречену на центральних стовпах тераси, залишають надію на пробудження царівни від поцілунку любого її серцю витязя.
Академік живопису, ілюстратор Віктор Михайлович Васнецов помер у своєму будинку в Москві 23 липня 1926 року і похований на Введенському кладовищі. Книжки російських народних казок, ілюстровані Віктором Васнецовим, — одне із найзворушливіших спогадів нашого дитинства.
Віктор Васнецов — засновник романтичного стилю, зітканого з історичних мотивів, романтики, фольклору і символізму.


title: Презентація на тему «The life of William Shakespeare»

text:
The life of William Shakespeare
April 23, 1564
Stratford-upon-Avon
Gilbert Shakespeare’s signature witnessing a deed dated 5 March 1610.
School
A classroom. Shakespeare set in the left corner near the shelves.

The back facade and playing ground.
School
William Shakespeare and his wife Anne Hathaway.
Children
Susanna Shakespeare
Judith Quiney
Model of the old theater where Shakespeare worked.
Theater "Globe"; engraving.
Henry Risley, Count of Southampton;  1590.
A blazon with a motto of family  “Non Sanz Droict ” – “ Not without a right”.
Five extant signatures of Shakespeare.
Stratford-upon-Avon
Statue in Central Park, New York, by John Quincy Adams Ward, 1872.
The monument in Stratford-upon-Avon, designed by Lord Ronald Gower.
William Parker Ordway's statue in Chicago.
Bust of Shakespeare on the National Theatre building, Hviezdoslav Square, Bratislava.
Coade stone statue of Shakespeare at Bonaly Tower, Edinburgh.
Memorial in Southwark Cathedral, London.
Thank you for your kind attention!


Презентація на тему «Ядерна зброя» (варіант 1)


Презентація на тему «Бразильський карнавал» (варіант 3)


Презентація на тему «Швейная фурнитура»


title: Презентація на тему «Основні інформаційні джерела. Технологія пошуку інформації засобами Інтернету»

text:
Основні інформаційні джерела. Технологія пошуку інформації засобами Інтернету
Отже,  розглянемо  інформацію  як  провідний  ресурс  проекту, відповідні джерела інформації та засоби і прийоми її пошуку.
Усе інформаційне середовище поділяється на три типи джерел інформації:
• засоби масової інформації;
                                             • людина;
                                                        •  предметно-речове середовище.

Засоби масової інформації (ЗМІ)
ЗМІ — преса (газети, журнали, книги), радіо, телебачення, інтернет, кінематограф, звукозаписи та відеозаписи, відеотекст, телетекст, рекламні щити та панелі, домашні відеоцентри, що поєднують телевізійні, телефонні, комп'ютерні та інші лінії зв'язку.
Преса — друковані засоби масової інформації (періодичні друковані видання), які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року. Під пресою розуміють газети, журнали, альманахи, збірки, бюлетені, рідше книги, листівки, що мають визначений тираж.
Телебачення – загальний термін, що охоплює всі аспекти технології та практичної діяльності, пов’язаних з передачею зображень із звуковим супроводом на далекі віддалі. Телебачення є потужним засобом комунікації,засобом масової інформації. Водночас, у вужчому сенсі під телебаченням розуміють галузь техніки і відповідної технічної науки.
Телебачення було винайдене в 20-их роках 20 століття і відтоді поступово стало звичним в оселях людей та в різних областях діяльності, служачи для передачі інформації, розваг, реклами, моніторингу.
Радіо – область науки й техніки, пов'язана з передаванням на відстань електромагнітних коливань високої частоти — радіохвиль, з допомогою якого здійснюється зокрема радіомовлення — передача через радіо сигналів, мови, музики для необмеженої кількості слухачів.
Список українських радіостанцій
Люкс FM (Київ)
Радіо 24, Всеукраїнська мережа (Київ)
УР-1 (Київ)
УР-2 (Радіо "Промінь") (Київ)
УР-3 (Радіо «Культура») (Київ)
 "Ретро FM" (Київ)
Радіо "Європа плюс Київ"
 «Хіт FM» (Київ)
"Русское Радио — Україна" (Київ)
Улюблене Радіо (Київ)
"Авторадіо-Україна" (Київ)
 Радіо "Europa Plus Україна" (Київ)

Радіо "Мелодія" (Київ)
"Стильне радіо "Перець FM" (Київ)
Радіо "M-FM" (Донецьк)
Розважальне Радіо № 1 «BEST FM Україна» (Донецьк, Маріуполь, Харків)
"Наше Радіо" (Київ)
Радіо «Ера»|Ера FM] (Київ)
"Просто Раді.О" (Одеса)
Радіо «Тиса FM» (Ужгород)
Радіо РОКС (Київ)
Радіо "Вести" (Київ)
Інтернет  — всесвітня система взаємосполучених комп'ютерних мереж, що базуються на комплекті Інтернет-протоколів. Інтернет також називають мережею мереж. Інтернет складається з мільйонів локальних і глобальних приватних, публічних, академічних, ділових і урядових мереж, пов'язаних між собою з використанням різноманітних дротових, оптичних і бездротових технологій. Інтернет становить фізичну основу для розміщення величезної кількості інформаційних ресурсів і послуг, таких як взаємопов'язані гіпертекстові документи Всесвітньої павутини (World Wide Web — WWW) та електронна пошта.
Послуги комп'ютерної мережі INTERNET
1.e-mail — електронна пошта;
2.групи новин;
3.списки поштової розсилки;
4.доступ до файлів віддалених комп'ютерів;
5.сеанси зв'язку з іншими комп'ютерами, під'єднаними до INTERNET;
6.пошук інформації в базі даних в оперативному режимі;
7.спілкування з іншими користувачами шляхом використання сервісу Internet Relay Chart;
8.доступ до інформаційної системи World Wide Web (WWW).
До основних способів пошуку в Інтернеті належать:
1. Вказівка (зазначення) адреси веб-сторінки. Це найшвидший спосіб пошуку. Його слід використовувати в тому випадку, коли точно відома адреса сторінки.
2. Переміщення за допомогою гіперпосилань. З його допомогою можна переходити зі сторінки на сторінку, шукаючи потрібну інформацію. Недоліком цього способу пошуку є те, що, користуючись гіпертекстовими посиланнями, можна нескінченно довго подорожувати Інтернетом. Враховуючи те, що в Інтернеті створені мільйони веб-сторінок, знайти потрібну інформацію таким способом не завжди вдається.3. Використання спеціальних інструментів пошуку — добірок посилань, пошукових каталогів та систем, метапошуку. Ці інструменти мають спеціальні засоби організації пошуку що забезпечує ефективний пошук потрібної інформації в Інтернеті.Знайдену в результаті пошуку інформацію обов'язково потрібно проаналізувати. Ви повинні розуміти, що інформація, яка знаходиться в Інтернеті, не завжди достовірна, може бути застарілою, містити помилки.
Пошукові каталоги

Пошукові каталоги служать для пошуку інформації з різноманітних тем. Вони, як і добірки посилань, створюються вручну.Посилання на джерела інформації класифіковані в пошукових каталогах за темами, наприклад, освіта, наука, техніка, розваги, подорожі тощо. Кожна з цих тем може бути розбита на підтеми, що дозволяє звужувати область пошуку. Вибравши в каталозі тему, яка вас цікавить, ви отримуєте перелік посилань на інші сайти, з яких можна розпочинати пошук.
Пошуковий каталог — це структурований набір посилань на сайти з їх коротким описом.
Для пошуку потрібної інформації ви можете скористатися наступними пошуковими каталогами:
Діти України; Закладка;Ualist;МаvicaNET
Пошукові системи
Пошукова система — це комплекс програм і потужних комп'ютерів, здатних приймати, аналізувати й обслуговувати запити користувачів з пошуку інформації в Інтернеті.
Пошук у таких системах здійснюється за допомогою спеціальних програм, які постійно переглядають веб-сайти Інтернету, автоматично створюють каталоги посилань та підтримують відповідність між створеними каталогами і наявними в мережі матеріалами.
Ключове слово — це слово, яке в найбільшій мірі відображає інформацію, яку потрібно знайти.
Запит — це набір ключових слів, за якими відбувається пошук і відбір необхідних документів.

Формування запитів
1.Кількість посилань, які знайде пошукова система, та їх відповідність темі пошуку лежать від того, наскільки правильно сформульовано запит.
2. Перевіряйте орфографію.
3. Використовуйте малі літери.
4. Використовуйте подвійні лапки " ".
5. Використовуйте знаки  + та -.

Дякую за увагу!
Виконала
Учениця 11-Б класу
Казанцева Анна


title: Презентація на тему «Ісаак Левітан»

text:
Ісаак Ілліч Левітан
Ісаак Ілліч Левітан - народився в 1860 році в місті Кібарти, в невеликому містечку в Литві, в сім'ї дрібного службовця. В кінці 1860 року сім'я переїхала до Москви, де Ісаак навчався в Московському училищі живопису, скульптури і зодчества протягом 10 років. У 1875 він втратив свою матір, а через два роки і батька. Подальший період став важким у житті юного художника: йому доводилося ночувати у родичів і друзів, а іноді в порожньому класі в школі. В училищі відмовилися брати з нього плату за навчання «на знак визнання його успіхів в мистецтві».
Автопортрет
Новатор пейзажного живопису. Уважне вивчення природи, володіння системою пленерного живопису допомогло художнику наділити пейзаж відчуттям повноти життя. Значну роль у художника відіграє небо, фарби якого повідомляють динаміку пейзажам. Серед найулюбленіших художником тем – ліс (“Березовий гай”), філосовські пейзажі (“Над вічним спокоєм”, ”Вечірній дзвін”) ліричні переживання природи(“ Озеро Русь”). Навчався Ісаак у відомих російських художників Олексія Саврасова і Василя Полєнова. Уже з 1884 року він демонстрував свої картини на П'ятій пересувній виставці («Сонячний день. Весна» і «Вечір», 1877 рік). За одну з робіт молодому автору вручили Малу срібну медаль. Найбільшу роль у формуванні особистості Левітана зіграв його улюблений учитель Олексій Саврасов - талановитий художник і прекрасний педагог.
КАРТИНИ
Брезовий гай
Над вічним спокоєм
Вечірній дзвін
 Озеро Русь
 Вечір на Волзі
Берег моря. Крим
Після дощу. Плесо
Тиша
У виру
Золота осінь
Залишки колишньої. Сутінки. Фінляндія


title: Презентація на тему «Домашняя аптечка»

text:
Домашняя аптечка
Подготовила ученица 11-Т класса
Боровикова Богдана
Зачем нужна домашняя аптечка?
Даже если вы внимательно следите за своим здоровьем,
застраховаться от всего сразу не получится.

И тем не менее, в каждой семье должна быть своя домашняя аптечка.
Для чего она нужна людям без медицинского образования? Чтобы
успеть оказать первую медицинскую помощь до прибытия участкового
врача или бригады скорой помощи.

Большинство из нас относятся к ней легкомысленно, годами не
пополняя ее и не проверяя сроки годности, а не которые даже
вовсе не заводят ее.

Итак, несколько полезных советов о том, какой должен быть
состав необходимой на все случаи жизни домашней аптечки.
Наводим порядок
Прежде чем собирать аптечку, лучше навести порядок в том, что у вас уже есть. Выбросьте старые лекарства с прошедшим сроком годности. Кроме того, не следует держать лекарства в ванной. Повышенная влажность не лучшим образом сказывается на препаратах, поэтому хранить их лучше в сухом, прохладном и темном месте.

 В домашней аптечке должны храниться именно те медицинские препараты, с помощью которых можно оказать первую медицинскую помощь. Не стоит покупать очень дорогие лекарства. И конечно, следует знать, что при каком недуге стоит принимать.

На аптечку можно наклеить листочек с телефона поликлиники, семейного и других нужных вам медицинских служб и аптек.

Напишите на листке все, что есть в вашей аптечке (с указанием сроков годности, если ограничены) и прикрепите этот список к ее крышке.

Основные правила хранения
Общее правило – хранить лекарство следует в темном, прохладном месте, подальше от детей и животных. При хранении, на каждом лекарстве должно написано его название срок годности, и очень желательно, чтобы оно лежало в родной упаковке и вместе с инструкцией. В ней должно быть сказано, при какой температуре их можно держать дома.
Один раз примерно в полгода необходимо проводить ревизию всех лекарств в аптечке, пополнять запасы и выбрасывая с истекшим сроком годности.

 Их имеет смысл поместить именно на кухне, найдя темное место без              повышенной влажности. Почему? По статистике, именно в кухонной зоне происходит большая часть бытовых травм. Порезы и ожоги, которые мы получаем во время приготовления пищи, могут быть очень серьезными! Поэтому приготовьте следующие предметы и лекарственные средства:

Средства быстрого реагирования
Средства быстрого реагирования
 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств
Какие еще вещи и лекарства однозначно стоит держать дома? Вот примерный
список:

Термометр
Он должен быть в каждом доме. Повышение температуры тела сопутствует многим заболеваниям, поэтому без термометра никак не обойтись – он в любой момент поможет проверить, все ли в порядке.
 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Антисептик
 Мыла и воды может оказаться достаточно для очистки кожи вокруг небольшой царапины или пореза. А вот для существенного снижения риска инфекции стоит использовать антисептик. Перекись водорода или медицинский спирт вполне подходят.
 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Ацетилсалициловая кислота (аспирин) и парацетамол
 Эти лекарства в первую очередь требуются нам при простуде и гриппе. Они используются для снижения температуры тела, и без их присутствия в домашней аптечке никак не обойтись.
 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Лейкопластырь
  Большинство царапин отлично заживают сами по себе, но если царапина расположена так, что в нее может попасть грязь или же она будет постоянно натираться одеждой, то стоит применить лейкопластырь.
 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Пинцет
  Пинцет и щипчики могут очень пригодиться для удаления различных проблемных заноз. Впрочем, применений им найти можно достаточно много, а потому однозначно стоит держать под рукой.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Зубная нить
  Когда вы чистите зубы, но не применяете зубную нить, то вы не очищаете ротовую полость на 100%. Фактически, без зубной нити вы лишаете себя профилактики заболеваний десен, которые являются основной причиной потери зубов у взрослых.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Крем для мышц
  Крем против боли в мышцах для успокоения утомленных мускулов или боли в нижнем отделе спины просто необходим. Разумеется, применять подобные кремы стоит с осторожностью, так как в некоторых из них содержатся ингредиенты, способные нанести вред при передозировке.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Стерильная марля
  Марля или бинт пригодятся в случае повреждений более серьезных, чем порез бумагой, при которых лейкопластыря уже будет мало. Не забывайте только менять повязки и в случае особо глубоких порезов проконсультироваться с врачом.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Таблетки и сиропы от кашля
   Кашель – один из основных симптомов при простуде, а простуда наиболее распространенный недуг, который случается часто и застает нас врасплох. Такие лекарства – незаменимое средство, особенно если у вас высокая температура, и вы уже не можете сами запросто сбегать в аптеку.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Успокаивающие средства: настойка валерианы, пустырника
    Универсальное средство для повышения иммунитета и ударной борьбы с инфекцией.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Болеутоляющие
Обезболивание - сложная наука. Чувствительность к боли и эффективность обезболивающих препаратов - вещь довольно индивидуальная. При сильной головной или зубной боли помогут анальгин и цитрамон. Также  от головной боли многим помогает "Цитропак", "Спазмалгон", от зубной "Темпалгин« при менструальных "Кетанов«. При спазмах, коликах - "Но-шпа", "Спазмалгон" таблетки.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Сердечные боли
На случай боли в сердце лучше всего иметь валерианы экстракт в таблетках или настойку в каплях, для успокоения - корвалол, можно настойку пустырника, на случай обморока (и для выведения пятен) - аммиака раствор (он же нашатырный спирт).

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Изжога
Для уменьшения боли при изжоге или повышения кислотности желудочного сока хорошо помогают "Фосфалюгель", "Маалокс", "Гастрогель" суспензии в пакетиках, и ни в коем случае не содовый раствор - он только повысит кислотность.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Противогрибковые препараты
  Если вы обнаружили на ногтях грибок, не ждите, пока он начнет доставлять вам очень серьезные неприятности. Нужно сразу обратиться в больницу.

   От потливости ног - паста Теймурова, кора дуба для дезодорирующих ванночек.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Аллергия
 От аллергии лекарств назначают культовый диазолин или димедрол, у которых куча побочных эффектов. Оптимально - "Кларитин". Наружные противоаллергические препараты содержат гормоны, кроме геля "Фенистил".

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Заложенность носа
  Пиносол - наименее вредные капли в нос при насморке, содержит эфирные масла, ментол, , не сушит, не сужает сосуды, хорошо "пробивает" заложенность носа.
  Эктерицид - масляный раствор антисептика - не сушит, не сужает сосуды, масляный раствор покрывает слизистую носа, дольше вещество может удержаться и убивать микробы на слизистой.

 Лидеры «хит-парада» домашних лекарств

Простудные заболевания
 Для облегчения состояния при простудных заболеваниях лучше иметь какой-нибудь многокомпонентный препарат - например, несколько пакетиков «Фармацитрона», «Фервекса», «Антигриппина». При ангине, кроме полосканий неплохо использовать таблетки или леденцы для рассасывания, например «Фарингосепт»или «Стрепсилс».
Марлевая маска поможет не заразить окружающих гриппом, а «Оксолиновая мазь» - самому не заразиться во время эпидемии.

 Всё под рукой!

 Хорошо, если ваша домашняя аптечка будет с вами не только дома, но и во время отдыха на природе или путешествия. Приобретая лекарственные препараты в аптеке, учитывайте свои особенности, если они могут привести к сложности похода в нее, особенно если человек живет один. Пусть самое необходимое будет готово заранее.
 И не забывайте – аптечка должна быть недоступна для детей и домашних животных.

Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Іранське килимарство» (варіант 4)

text:
Іранське килимарство
Підготувала
учениця 11 класу
Руденко Альона

Історія килимарства
Ручне килимарство існує з тих часів, коли люди навчилися виробляти пряжу і тканини з волокнистих матеріалів. Батьківщиною килимарства вважається Персія. Історики вважають, що тодішні східні кочівники ткали щільні теплі полотна, щоб мати можливість швидко облаштувати житло. В умовах кочового життя захищали від вітру й піску, дозволяли розділити приміщення чи прикрасити його. Трансформація практичного полотна у твір мистецтва почалася, очевидно у часі, коли кочівники стали вести осілий спосіб життя.

Перські килими (іранські килими)
Прадавнє мистецтво килимарства передавалося в Персії від покоління до покоління й вважалося найдорожчою сімейною цінністю. Килими ткали в домашніх умовах, для сімейного користування або в подарунок. Приблизно в III ст. н. е. з’явилися мануфактури.
На перших килимах зображувалися примітивні малюнки, але згодом ці вироби перетворилися на витвори мистецтва. Надзвичайно витончені зразки були створені ісламськими килимарями, бо для мусульманина килим був священним місцем, на якому він молився.
Композиція візерунка на більшості килимів складалася з центрального поля, яке займало більшу частину килима, і своєрідної рамки навколо нього з численними орнаментальними смугами. Як правило, такі візерунки були симетричними відносно центру.
Не прийнято було зображувати конкретні життєві сюжети через заборону ісламу на змалювання живих створінь. Але на найдавніших килимах популярним зображенням була сцена полювання на різноманітних тварин.

Центральне місце у мистецтві східного килимарства відводилося абстрактному символу. Кожний завиток на килимі мав особливе символічне значення. Наприклад, дуже поширеним було зображення фігури у вигляді великої коми або краплі, яке символізувало вогонь — втілення божественної справедливості. На весільних килимах часто зображували листя винограду чи інжиру.
Основні елементи на центральному полі килиму, розташовані у формі трикутника, п’ятикутника або арки, вказували на те, що цей килим використовувався для молитви. Релігійне забарвлення мав і вибір кольору: червоний був найпопулярнішим і означав щастя, а зелений у давнину не використовувався, бо вважався кольором великого пророка ісламу, і його у жодному випадку не можна було топтати.

 Залишки фрагментів “Весняного килиму” царя Хосрова І (5 ст до н.е.). Вага – декілька тонн, з золотим та срібним плетінням,   з  коштовним камінням.

У кустарно-ремісничому виробництві країни й сьогодні особливе місце займає килимарство. Іранські килими ручної роботи високо цінуються в усьому світі.


title: Презентація на тему «Архітектурний Львів»

text:
Архітектурний Львів: подих Ренесансу
Міністерство освіти і науки та спорту України
Охтирської загальноосвітньої  школи I-III ст. №4
імені Остапа Вишні
Охтирської міської  ради
Підготовила:
учениця  10 класу
Більченко М.
Перевірила:
Перерва В.І.
2012 р.
Історія проникнення європейського Ренесансу  на українські землі
Причина , із– за  якої Львів  відбудовували у  ренесанському  стилі
Архітектори що відіграли велику роль у відбудовуванні
Площа Старий Ринок
«Високий замок» та «Низький замок»
Різновиди Ренесансу  в  житловій архітектурі
Житловий  будинок
Чорна кам’яниця
Будинок  Конякта
 Вежа Корнякта

План
Каплиця Трьох Святителів
Костел і монастир Бенедиктинок
Каплиця Кампіанів
Каплиця Боїмів
Висновок
Вікторина

З 1569 року після утворення єдиної Речі Посполитої українські землі було включено до складу так званих коронних земель. У той час, коли в Європі розвивається мистецтво Відродження, в архітектурі Україн панують давньоруські, візантійські, готичні традиції. Але поступово в Україну (особливо в західні землі) проникають і поширюються впливи європейського Ренесансу.
Історія проникнення європейського Ренесансу на українські землі
Влітку 1527 року у Львові на вулиці Пивоварів (тепер Театральна) виникла пожежа. На другий день Львів являв собою суцільне
Причина , із – за  якої Львів  відбудовували у  ренесанському  стилі
згарище.
Але протягом відносно короткого часу, місто було відбудовано в новому, ренесансному стилі.
Провідну роль в архітектурі 2-ої пол. XVI ст. у Львові відіграють італійські архітектори Петро Барбон, Паоло Домінічі, якого у Львові називали Павлом Римлянином, Петро Італієць та ін. Працювали у Львові також німецькі, польські архітектори і місцеві майстри. В 1572 році у місті було створено спеціальний цех будівельників. Найкращі ренесансні споруди Львова створили видатні зодчі, котрі працювали поза цехом.
Архітектори що відіграли велику роль у відбудовуванні Львова
Львів планувався по-новому. Зберігалося тільки середньовічне розміщення центру –ринкова площа з ратушею. Центральна частина міста була укріплена камінними стінами та вежами, передмістя мали дерево-земляні укріплення. У другій половині XVI – першій половині XVII століття було проведено значні роботи із розширення та влаштування нових укріплень.
Площа Старий Ринок
Нові вежі були відкритими з боку міста. Специфіка будинків на площі Ринок диктувалася магдебурзьким правом: на вузьких ділянках споруди розміщалися суцільною шпалерою. Отже, вся увага приділялася фасаду, що набував першочергового значення.
Площа Ринок – Серце Львова

Над містом на високій замковій горі розміщений так званий „Високий замок”, заснований давньоруськими князями; в укріпленнях центра міста, в його північно-західному куті,
«Високий замок» та «Низький замок»
розташовувався так званий „Низький замок”.

«Низький замок»
У Львові зіткнулися два різновиди Ренесансу в житловій архітектурі: італійський та німецький, на яких дуже позначились місцеві традиції. Будинки завершувались не трикутним щитом (як у містах Північної Європи), а рівною горизонталлю на зразок італійських палаццо. На першому поверсі асиметрично розміщувались вхідні двері та вікна. Це диктувалося господарським призначенням цієї частини будинку. Гармонійне поєднання цілості залежало від таланту будівничого.
Різновиди Ренесансу  в  житловій архітектурі
На планування житлового будинку впливали форма та розміри ділянок. Зазвичай, це прямокутник зі сторонами 10 – 12 м по вулиці та 20-30 м вглиб кварталу. По довжині будинок зазвичай членувався на три частини. Для планування другого та наступних поверхів було влаштування у бік вулиці двох житлових приміщень: „світлиці” з двома
Житловий  будинок
вікнами та „хати” з одним вікном. Сильні стельові балки прикрашались різьбленням, надписами та розписом.

Колись вона називалася іменем власника Альберті, для якого почали її будувати в 1588 – 1589 роках Петро  Барбони і Павло Римлянин . Вся фасадна стіна покрита „діамантовою” рустикою. Наличники вікон і дверей обрамляють чудові орнаменти – мотив виноградної лози. Інтер’єри будинку вдало розміщені і пишно оздоблені порталами, які покриті викарбуваними в камені орнаментами. Найрозкішнішою деталлю інтер’єрного декору є оздоблення фрамуги вікон другого поверху – орнамент у рельєфі з мотивом гнутої виноградної лози, звисаючі грона якої клюють пташки.

Чорна кам’яниця

Будинок Корнякта було побудовано в 1580 році архітектором Петром  Барбони на замовлення православного купця Костянтина Корнякта, члена Ставропігійського братства. Своєю архітектонічною цільністю, монументальною величчю і стильовою єдністю, будинок перевершує все, що було збудоване в старому Львові з цивільної архітектури.
Будинок  Корнякта
Це шедевр, що виходить за межі Львова, стаючи поряд із славними європейськими спорудами ренесансного зодчества. Будівля зведена на місці трьох попередніх кам’яниць: двох – від площі Ринок, одної – від вулиці Бляхарської (тепер Ставропігійської). Деякі частини з двох перших так і залишились тут: підвали, готичний зал тощо.

Вежа призначалася під дзвіницю — фортечний пост під час облог і спостережний пункт у протипожежних цілях. Спочатку було тільки три поверхи. Споруда поєднала класичні форми з традиціями української архітектури — дерев'яними вежами-дзвіницями. Вежа, будівництво якої закінчилося 1580 p., стала символом Львова. Для львівської архітектури другої половини XVI століття вежа Корнякта мала важливе значення — Ренесанс у ній запанував цілковито.
 Вежа Корнякта
 Каплиця Трьох Святителів
Продовженням закладеної у вежі Корнякта ренесансної програми було спорудження каплиці Трьох Святителів (1578-1590). Споруда поєднала здобутки італійського Ренесансу з традиціями українського зодчества, вираженими у вирішенні її як однозального куба з трьома верхами. Замріяний ліризм будівлі особливо виділяється в порівнянні з мужньою силою вежі.
 Закладений в 1595 році, монастир бенедиктинок служив одночасно і фортецею під час облог міста. Костел бенедиктинок невеликий, з вузькими стінами-бойницями, могутніми контрфорсами нагадує костели-фортеці XV ст. Будівництво костелу тривало майже чверть століття. Споруда вражає своєю неузгодженістю: головний куб її вирішений в традиціях Ренесансу, а фасад несе на собі вплив північноєвропейського маньєризму. Чисті риси Ренесансу збереглися в боковому фасаді і вівтарній частині: великі площини стін діляться пілястрами, на які спираються архівольти, фриз – метопи і тригліфи.
Костел і монастир Бенедиктинок
Вона створена як родинна усипальниця за наказом Мартина Кампіана, найвпливовішого городянина Львова, що був у ньому повновладним володарем. Ясна логіка конструкцій каплиці, її дидактично-повчальний характер оздоблення, благородна простота в сполуці з чисто світськими рішеннями естер’єра ставлять цю пам’ятку в ряд найвидатніших у Львові.

Каплиця Кампіанів
В каплиці Боїмів помітні запозичення зі Зигмунтівської каплиці у Кракові. Це, перш за все, загальне архітектонічно-конструктивне рішення. Будівля центрична, квадратна в плані, перекрита куполом. Все ж традиції і культурна атмосфера тогочасного Львова зумовили створення цілком оригінальної споруди, яка не має ні аналогії, ні повторень.
Каплиця Боїмів
Працюючи над проектом я дізналася :
історію проникнення європейського Ренесансу  на українські землі ,
причину , із– за  якої Львів  відбудовували у  ренесанському  стилі
архітекторів що відіграли велику роль у відбудовуванні
Я ознайомилася  та дослідила архітектурні споруди які стоворювалися в ренесаському стилі . Мене  вразила  їхня краса  та історія .
Я  вважаю що ознайомившись з моєю презинтацією  ви дізналися  більше  про архітектуру Львова.
Висновок
Ренесансна архітектура Львова
http://septima.net.ua/ukr/statii/renescansnaya-arkhitektura-lvova-4-4
 Культура України кінця ХIV- першої половини ХVIІІ ст.
Високий замок http://travellviv.com/uk_vysokuy_zamok.html
Фотопроект Николая Кравцова «Моменти з минулого Львова», старинные фото города и наши дни. http://www.archdesignfoto.com/
Фотографії старого Львова http://photo-lviv.in.ua/ploscha-rynok-sertse-lvova/
http://old.lviv.ua/fotografii_starogo_lvova_3.php

 Використані джерела
Вікторина
Після якої події в Україну поступово проникає і поширюється Європейський Ренесанс ?

після розпаду єдиної Речі Посполитої
після утворення єдиної Речі Посполитої
після  підписання Люблінської унії в 1569 р.
Питання 1

Яка причина  відбудови Львова  в ренесанському стилі?
відбувся повінь
жителі міста прагнули зробити львів найкрасивішим
виникла пожежа
Питання 2
Які  архітектори    зіграли провідну роль в 2-й пол. XVI ст.?

Петро Барбон, Павло Римлянин
Іван Римлянин , Петро Італієць
Костянтин Корнякт, Данило Барбон

Питання 3
Львів планувався по-новому. Що середньовічного зберігалося в архітектурі ?
Зберігалося тільки середньовічне розміщення центру –ринкова площа з ратушею
Зберігся «Новий замок»
Зберіглося розміщення парку
Питання 4
Що зображено на малюнку?
Чорна кам’яниця
Площа Ринок
Площа Галицька
Питання 5
Яким правом  диктувалася специфіка  розміщення   будинків  на площі Ринок?
правом на  положення будинка
магдебурзьким правом

Питання 6
Які  два різновида  « зіткнулися »  у Львові?
польський  та німецький
французький  і польський
італійський та німецький

Питання 7
На скільки частин  членувався будинок ?
на  3 частини
на  4 частини
на  2 частини
Питання 8
Що зображено на фото?

Відповідь:

Фото-опитування

Чорна кам’яниця

Що зображено на фото?

Відповідь:

Фото-опитування

Будинок  Корнякта

Що зображено на фото?

Відповідь:

Фото-опитування

Каплиця Трьох Святителів

Що зображено на фото?

Відповідь:

Фото-опитування

 Вежа Корнякта

Що зображено на фото?

Відповідь:

Фото-опитування

Каплиця Кампіанів

Що зображено на фото?

Відповідь:

Фото-опитування

Каплиця Боїмів

Ні , ти  відповів невірно!

Так, це правильна відповідь!


title: Презентація на тему «Найвідоміші архітектурні пам’ятки Франції»

text:
Робота
учениці 11 класу
Домажирської ЗОШ
I – III ступенів
Гусак Христини
Найвідоміші архітектурні пам’ятки Франції
  Версаль, палацово-парковий ансамбль в 22 кілометрах від Парижу, був задуманий Людовиком XII, який планував побудувати там усього лише невеликий мисливський замок. Але потім, за часів правління Людовика XIV створювалися навколишні споруди.

   Палац Версаль був резиденцією королів Франції до революції. Палац - це основна частина ансамблю. Версаль знаменитий шістьма шалено розкішними залами в стилі суміші бароко і класицизму. Особливо відомим є зал - Дзеркальна галерея, довжина якого складає 73 метри! У приміщенні - 17 вікон і безліч дзеркал.  Над розписом плафонів попрацював знаменитий художник Лебрен. Саме тут було підписано знамениту Версальську угоду.

  Над будівництвом Версаля працювали такі архітектори, як Луї Ліво і Жюль Ардуэн-Мансар, творець парку - Андре Ленотр. Версаль по праву вважається найбільшим і одним з.

  Навколо палацу розташований один з найбільших і красивих парків усієї Європи, що складається з безлічі терас. Тут же ви побачите безліч великих скульптур і інших декоративних елементів.

Палац Версаль
Собор Паризької Богоматері (Notre Dame de Paris)   Заснований у XII столітті архієпископом Паризьким Морісом де Сюллі. Один з кращих видів на собор відкриється з набережною, якщо Ви перетнете міст через Сену і опинитеся на Лівому Березі.
   Колись собор планували знести, але завдяки популярності роману Віктора Гюго «Собор Паризької Богоматері» і загального інтересу до готичного періоду, виник рух за відновлення собору в його прославленому вигляді. Роботи проводилися під керівництвом Віолі-ле-Дюка,прославленого архітектора. Вдома старого Парижа створювали відчуття нагромадження насобор, і, після повторного дизайну міста, їх було вирішено знести, щоб собор був видний у всій красі з Папертной площі. Це найбільш виграшна позиція для собору, з площі видно три порталиXIII століття, де відображені Богородиця, сцени Страшного Суду і свята Анна. Величезнийінтер'єр собору, диво середньовічної інженерної думки, вміщає 6000 чоловік. Окрасою соборуслужать також і барвисті вітражі.

  Під Собором Паризької Богоматері розташований Археологічний Склеп (Крипта), в ньомузнаходяться археологічні знахідки, починаючи з епохи римлян і кінчаючи XIX століттям.

Собор Паризької Богоматері
Е́йфелева вежа́ — найвідоміша архітектурна пам`ятка Парижу, що являє собою символ сучасної Франції. Вежа є популярним туристичним об`єктом, вона щорічно приймає близько 5,5 мільйонів відвідувачів.Вежа збудована в період з 1887 по 1889 конструктором Густавом Ейфелем на Марсовому полі. Висота вежі 300 метрів, не беручи до уваги 22 метрову телевізійну антену на її верху. Вага всіх металічних конструкцій 7 300 тонн, загальна ж маса становить 10 000 тонн.Вежа майже вдвічі вища найбільших споруд того часу.(Піраміда Хеопса 137 м, Кельнський Собор 156 м, Ульмський собор 161 м та ін.).Її фундамент зведений з бетонних масивів. Коливання вежі під час буревію не перевищує 15 см. Була зведена як символ та використовувалася як вхідна арка паризької Всесвітньої виставки 1889 року.
Ейфелева вежа
Лувр (фр. Musée du Louvre) — один з найбільших музеїв світу, розташований на правому березі Сени в першому окрузі Парижа. Музей Лувр демонструє 35 000 експонатів, від найдавніших часів до 19 століття на площі понад 60 000 м².
Музей розташований в палаці Лувру, який був побудований як фортеця наприкінці 12 століття при Філіпі II. Створення королівської резиденції в Луврі розпочали у 1546 році (архітектор П'єр Леско). Квадратний двір палацу створили архітектори Лемерсьє, а наприкінці 17 століття добудував Луї Лево. Лувр ставав конгломератом різностильових споруд від доби відродження до класицизму (східна Колонада Лувру, архітектор Клод Перро). Будівельні роботи припинилися за короля Луї XIV, що переніс королівську резиденцію в улюблений Версаль.

Музей Лувр
Базиліка Сакре-Кер (фр. Basilique du Sacré Cœur або– католицький храм в Парижі, споруджений між 1876 та 1910 роками за проектом архітектора Абаді в римсько-візантійському стилі, розташований на вершині пагорба Монмартр, у найвищій точці (130 м) міста. Пропозицію про спорудження нового храму на згадку про жертви франко-пруської війни, було висловлено в 1871 році. Й хоча ідея зазнала нищівної критики, вона все-таки здобула підтримку депутатів, що в 1873 році дали згоду на будівництво. Кошти на спорудження церкви збиралися через громадську передплату. При закладенні першого каменю (16 червня 1875 року) в ґрунт пагорба було покладено бронзовий медальйон з написом «Франція підносить Христові Монмартрську базиліку», а також скриньку з французькими медалями та пергамент з протоколом церемонії закладення першого каменя базиліки Сакре-Кер.
Невдовзі роботи було призупинено з метою укріплення ґрунту пагорба, під яким знаходилися старовинні каменоломні. Будівництво закінчилося лише в 1914 році Освячення церкви відбулося в 1919 році.

Базеліка Сакре Кер
Тюїльрі́ (фр. Tuileries) — колишній королівський палац в Парижі. Раніше розташовувався на правому березі р. Сени. 24 травня 1871 року під час Паризької комуни згорів і був знесений. На місці зруйнованого палацу зараз знаходиться однойменний «парк Тюїльрі». Сад розташований при палаці Тюїльрі був закладений у 1600, пізніше у 1655 планування було вдосконалене знаменитим садовим архітектором Людовика XIV Ленотром у французькому стилі, з терасами, великими прямими алеями, квітниками, басейнами, фонтанами тощо. Наполеон I прикрасив цей сад ще більше, встановив орнаментальне огородження.
Парк Тюїльрі
Ле-Мон-Сен-Міше́ль (Le Mont-Saint-Michel) — муніципалітет у Франції, у регіоні Нижня Нормандія. Населення — 43 осіб. Назва департаменту походить від скелястого острова названого на честь Архангела Михаїла, на якому розташоване абатство Мон-Сен-Мішель. Архітектурний комплекс і унікальна природа роблять Мон-Сен-Мішель найбільш відвідуваним туристичним місцем у Нормандії.Комплекс розташований на острові-скелі, що височіє над середнім рівнем моря на 78,8 м, і різко виділяється на тлі навколишнього його простору бухти і плоского берега. Острів являє собою гранітний конус, периметр якого становить 1 км.
 церква Mont-St-Michel
Спочатку острів називався «Могильна гора» (Mont Tombe). За легендою, архангел Михайло повелів єпископу Обберу побудувати на цій скелі церква. Єпископ сумнівався, чи правильно він витлумачив знамення, так що св. Михайлу довелося тричі явитися Оберу. Тільки після того, як, за однією версією, архангел Михайло постукав єпископу по голові перстом, а за іншою версією - пропалив йому мечем рясу, Обер почав будівництво храму. Церкву вирішено було побудувати у формі грота, як символ печери, де з'явився архангел Михаїл. Будівництво абатства Сен-Мішель почалося в 11 столітті і завершилося у 16 столітті.


title: Презентація на тему «Міжнаціональні відносини в Україні»

text:
Міжнаціональні відносини в Україні

Загалом за етнічним складом населення
Україна належить до числа поліетнічних
країн. Це зафіксовано юридично у
Конституції України та законах України.
Зокрема, відповідно до Конституції
України всі громадяни України, незалежно
від їхньої національної приналежності,
віросповідання, походження, місця проживання,
політичних переконань, культурної та мовної самоідентифікації, утворюють український народ.
У Статті 11 Основного закону України вказується, що держава сприяє розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Стаття 3 Закону України «Про національні меншин в Україні» (1992 р.) до числа національних меншин відносить «групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою».

Етнічні групи населення України
Поліетнічність населення, яка утворилася в Україні, має виразну специфіку: з усіх етнічних неукраїнців понад 80% становили етнічні росіяни. Іншим аспектом української поліетнічності є питання визначення мовної ідентичності. Зокрема, біля 5 млн етнічних українців, згідно з даними Всеукраїнського перепису населення 2001 року, вважають російську мову рідною мовою. Сьогодні в Україні існує 3 мегамовні групи — україномовні українці, російськомовні українці та російськомовні росіяни.
У складі населення Автономної Республіки Крим кримські татари становлять вже 12,1%. У порівнянні з 1989 роком їхня кількість у Криму збільшилася у 6,4 раза. Варто зауважити, що кримські татари повернулися та повертаються з вигнання, яке було спричинене сталінською депортацією цього цілісного народу з території Криму у 1944 році.
Проблеми ромської громади
Окремо потрібно звернути увагу на взаємини з ромами та основні проблеми, які існують у цього народу в Україні. За даними Всеукраїнського перепису населення на 2001 рік, громада ромів України налічувала близько 47,6 тис. осіб, з яких близько 14 тис. проживає на Закарпатті і по понад 4 тис. у Донецькій, Дніпропетровській та Одеській областях.

Однак рівень освіти ромів традиційно залишається найнижчим у порівнянні з іншими національними меншинами України. За даними Українського інституту соціальних досліджень (УІСД), близько половини ромських дітей не відвідують школу або регулярно пропускають уроки. Найбільш неблагополучна ситуація з освітою спостерігається у місцях компактного проживання ромів на Закарпатті та Харківщині.
Проблеми ромської громади
Високим залишається рівень захворюваності та смертності серед ромів, особливо серед дітей. Одна з найбільших проблем ромської громади — незабезпеченість житлом та його перенаселення. За результатами опитування УІСД, переважна більшість опитаних ромів мешкають у приватних будинках (якими є здебільшого дерев’яні бараки) і лише 4% у власних окремих квартирах.

Можна побачити, що актуальності набувають міжнаціональні взаємини, пов’язані з міграцією до України представників тих громад, які традиційно не проживали на її теренах. Внаслідок міграційних процесів за останні роки в Україні зросла кількість азербайджанців. Чисельність більшості інших національних груп, зокрема, болгар, молдаван, білорусів, євреїв, татар, циган, німців, — скоротилася.
В період з 14 по 25 вересня 2012 було проведено дослідження громадської думки населення України щодо стану міжнаціональних відносин у Україні.
Самоідентифікація мешканців україни (ким вони вважають/ відчувають себе у першу чергу)
Оцінка міжнаціональних відносин в Україні (у відсотках)
 Чи можливі в україні серйозні конфлікти на національному ґрунті? (у відсотках)
______________________________________________________________________________


Презентація на тему «Кінематограф України» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Sir Joshua Reynolds» (варіант 2)

text:
Sir Joshua Reynolds(16 July 1723 – 23 February 1792)
Rembrandt
Rubens
Van Dyck
Self-portrait (17 years old)
Thomas Hudson
The Eliot Family
Sir Joshua Reynolds, Self-Portrait when Young (1752)
Francis Beckford (1755)
Suzanna Beckford (1756)
Reynolds's works (1755-1769)
Lady Anstruther (1761)
Sir Watkin Williams-Wynn and his Mother (1768)
Reynolds's works (1755-1769)

Reynolds's works (1755-1769)

The Archers (1769)
The Royal Academy (founded in 1768)
Reynolds's works (1773-1777)
Ugolino and his children (1773)
Reynolds's works (1773-1777)

Master Crewe as Henry VIII (1775-76)
Lady Caroline Scott as Winter (1777)
Reynolds's works (1773-1777)

The Family of the Duke of Marlborough (1777)
Sir Joshua Reynolds


Презентація на тему «Микола Іванович Міхновський»


Презентація на тему «Эргономика»


Презентація на тему «Михаил Васильевич Нестеров»


Презентація на тему «Проект на виготовлення стільця»


title: Презентація на тему «Александр Николаевич Островский»

text:
Александр Николаевич Островский
(1823 - 1886)
Родители
Александр Николаевич Островский родился 31марта (12 апреля) 1823  года в Москве на Малой Ордынке.
Отец его, Николай Фёдорович, был сыном священника, сам окончил Костромскую семинарию, затем Московскую духовную академию, однако стал практиковать как судебный стряпчий, занимаясь имущественными и коммерческими делами; дослужился до чина титулярного советника, а в 1839 году получил дворянство.
Мать, Любовь Ивановна Саввина, дочь пономаря, ушла из жизни, когда Александру шёл всего восьмой год.
В семье было четверо детей. Семья жила в достатке, уделялось большое внимание учёбе детей, получавших домашнее образование.
Через пять лет после смерти матери отец женился на баронессе Эмилии Андреевне фон Тессин, дочери обрусевшего шведского дворянина. С мачехой детям повезло: она окружила их заботой и продолжила заниматься их обучением.
Любовь Ивановна Саввина
Николай Федорович Островский
Детство и часть юности Островского прошли в центре Замоскворечья. Благодаря большой библиотеке отца он рано познакомился с русской литературой и почувствовал наклонность к писательству, но отец хотел сделать из него юриста.
В 1835 году Островский поступил в 1-ю Московскую гимназию, по окончании которой в 1840 году стал студентом юридического факультета Московского университета, но окончить курс ему не удалось, так как он поругался с одним из преподавателей (учился до 1843).
По желанию отца Островский поступил на службу писцом в суд и служил в московских судах до 1851 года; первое его жалование составляло 4 рубля в месяц, через некоторое время оно возросло до 15 рублей.
Детство и юность
К 1846 году Островским уже было написано много сцен из купеческого быта и задумана комедия «Несостоятельный должник» (по другим сведениям пьеса называлась «Картина семейного счастья»; впоследствии — «Свои люди — сочтёмся!»). Наброски к этой комедии и очерк «Записки замоскворецкого жителя» были напечатаны в одном из номеров «Московского Городского Листка» в 1847 году. Под текстом значилось: «А. О.» и «Д. Г.», то есть Дмитрий Горев, провинциальный актёр, предложивший Островскому сотрудничество. Это сотрудничество не пошло дальше одной сцены, а впоследствии послужило для Островского источником большой неприятности, так как дало его недоброжелателям повод обвинять его в плагиате.
Первая слава
Литературную известность Островскому принесла комедия «Свои люди — сочтёмся!» (первоначальное название — «Банкрот»), опубликованная в 1850 году.
Пьеса вызвала одобрительные отклики H. В. Гоголя, И. А. Гончарова.
Влиятельное московское купечество, обиженное за своё сословие, пожаловалось «начальству»; в результате комедия была запрещена к постановке, а автор уволен со службы и отдан под надзор полиции по личному распоряжению Николая I. Надзор был снят после воцарения Александра II, а пьеса допущена к постановке только в 1861 году.
«Свои люди — сочтёмся!»
С 1853 года более 30 лет новые пьесы Островского почти каждый сезон появлялись в московском Малом и петербургском Александринском театрах.
С 1856 года Островский становится постоянным сотрудником журнала «Современник». В том же году, по мысли великого князя Константина Николаевича, состоялась командировка выдающихся литераторов для изучения и описания различных местностей России. Островский взял на себя изучение Волги.
В 1859 году при содействии графа Г. А. Кушелёва-Безбородко было напечатано первое собрание сочинений Островского в двух томах.
В 1860 году в печати появилась «Гроза», которой Добролюбов посвятил статью «Луч света в тёмном царстве».
Со второй половины 1860-х годов Островский занялся историей Смутного времени и вступил в переписку с Костомаровым.
Первый сборник сочинений
В 1863 году Островский был награждён Уваровской  премией и избран член-корреспондентом Петербургской Академии наук.
В 1866 (по другим сведениям — в 1865) году Островский основал Артистический кружок, давший впоследствии московской сцене многих талантливых деятелей. В доме Островского бывали И. А. Гончаров, Д. В. Григорович, И. С. Тургенев, А. Ф. Писемский, Ф. М. Достоевский, И. Е. Турчанинов, П. М. Садовский, Л. П. Косицкая-Никулина, М. Е. Салтыков-Щедрин, Л. Н. Толстой, П. И. Чайковский, М. Н. Ермолова, Г. Н. Федотова.
В 1874 году (по другим сведениям — в 1870) было образовано Общество русских драматических писателей и оперных композиторов, бессменным председателем которого Островский оставался до самой смерти.
Работая в комиссии «для пересмотра законоположений по всем частям театрального управления», учреждённой в 1881 году при дирекции Императорских театров, он добился многих преобразований, значительно улучшивших положение артистов.
В 1885 году Островский был назначен заведующим репертуарной частью московских театров и начальником театрального училища.

Деятельность
У Александра Николаевича были глубокие личные отношения с актрисой Л. Косицкой, но оба имели семьи. Однако и став вдовой в 1862 г., Косицкая продолжала отвергать чувства Островского, а вскоре у неё начались отношения с сыном богатого купца, который в итоге промотал всё её состояние; Островскому же она писала: «…Я не хочу отнимать любви Вашей ни у кого».
Драматург жил в гражданском браке с простолюдинкой Агафьей Ивановной, но все их дети умерли в раннем возрасте. Не имевшая образования, но женщина умная, с тонкой, легко ранимой душой, она понимала драматурга и была самым первым читателем и критиком его произведений. С Агафьей Ивановной Островский прожил около двадцати лет.

А через два года после её кончины, в 1869 году, обвенчался с артисткой Марией Васильевной Бахметьевой, которая родила ему четырёх сыновей и двух дочерей.
Несмотря на то, что его пьесы делали хорошие сборы и что в 1883 году император Александр III пожаловал ему ежегодную пенсию в 3 тыс. рублей, денежные проблемы не оставляли Островского до последних дней его жизни. Здоровье не отвечало тем планам, какие он ставил перед собой. Усиленная работа быстро истощила организм.
2 (14) июня 1886 года Островский скончался в своём костромском имении Щелыково. Похоронили писателя рядом с отцом, на церковном кладбище у Храма во имя Святителя Николая Чудотворца в селе Николо-Бережки Костромской губернии. На погребенье Александр III пожаловал из сумм кабинета 3000 рублей; вдове, нераздельно с 2 детьми, была назначена пенсия в 3000 рублей, а на воспитание трёх сыновей и дочери — 2400 рублей в год.
Впоследствии в семейном некрополе были похоронены вдова писателя М. В. Островская, актриса Малого театра, и дочь М. А. Шателен.
Последние годы жизни
Ныне в Щелыкове (Костромская область) располагается мемориальный и природный музей-заповедник драматурга.
Раз в пять лет, начиная с 1973 года, зажигает огни сцены Всероссийский театральный фестиваль «Дни Островского в Костроме», который курируется Министерством культуры Российской Федерации и Всероссийским театральным обществом.
Пьесы Островского не сходят со сцены. Многие его произведения были экранизированы или послужили основой создания кино и телесценариев.
К числу экранизаций, наиболее популярных в России, относится комедия Константина Воинова «Женитьба Бальзаминова» (1964, в главной роли — Г. Вицин).
Большую популярность завоевал кинофильм «Жестокий романс», снятый Эльдаром Рязановым по мотивам «Бесприданницы» (1984).
В 2005 году режиссёр Евгений Гинзбург получил главный приз (Гран-при «Гранатовый браслет») одиннадцатого Российского фестиваля «Литература и кино» (Гатчина) "за невероятную до изумления трактовку великой пьесы А. Н. Островского «Без вины виноватые» в фильме «Анна» (2005, сценарий Г. Данелия и Рустама Ибрагимбекова; в главной роли — оперная певица Любовь Казарновская).

Память
Памятник Островскому перед зданием Малого театра (27 мая 1929 года)


title: Презентація на тему «Вимоги до тексту службового листа»

text:
Вимоги до тексту службового листа
Службовий або офіційний лист — це поширений вид документації, один із засобів обміну інформацією.
Офіційні листи належать до основних засобів встановлення офіційних, службових контактів між підприємствами, організаціями, установами, фірмами та закладами.

Види офіційного листування:
Дипломатичне — офіційне листування міждержавних установ чи іноземних представництв у диплоатичній практиці.
Адміністративне — офіційне листування між органами управління (органи влади, керівні органи) та виконавцями (установи, підприємства, організації), а також їхніми структурними підрозділами.
Ділове (комерційне) — листування напівофіційного характеру між фірмами, установами тощо.
Написання ділового листа - справжнє мистецтво, адже тексти листів найменшою мірою трафаретизовані й уніфіковані. Щоб оволодіти мистецтвом листування, слід засвоїти правила ведення ділової кореспонденції, тобто низку загальноприйнятих вимог.
Вимоги до оформлення службового листа
За обсягом службовий лист має бути стислим, бажано — не більше однієї сторінки.
Щодо технічного оформлення службового листа, його друкують на фірмовому бланку підприємства формату А4 або А5; шрифт — Times New Roman, 12–14 кегль, міжрядковий інтервал — 1,5. Для великих за обсягом листів допустимий одинарний міжрядковий інтервал. Будь-які шрифтові виділення (напівжирний, курсив) — неприпустимі.
Загальні правила складання службових листів викладені у відповідних нормативних документах. Так, основний документ, який регламентує написання службових листів в Україні, — Національний стандарт України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003.
 Згідно з цим документом:
 бланки документів виготовляють на білому папері високої якості, друкують фарбами насичених кольорів. Дозволено виготовляти бланки за допомогою комп’ютерної техніки;
можна використовувати два варіанти розташування реквізитів — кутовий і поздовжній. Більш поширені — поздовжні бланки;
якщо лист складено на фірмовому бланку підприємства, підпис керівника не потрібно завіряти печаткою;
усі службові листи слід реєструвати та присвоювати їм реєстраційний індекс.
Дата
Щодо написання дати у службових листах існують певні правила.
Так є два способи написання дати — цифровий та словесно-цифровий.
У цифровій формі елементи дати пишуть арабськими цифрами в один рядок, найчастіше у такій послідовності: число, місяць, рік (наприклад, 15.01.2001). Проте дозволено й оформлення у послідовності: рік, місяць, число (наприклад, 2001.01.15). У службових документах неприпустимі такі варіанти написання, як: 15.01.2007 р. або 15.01.07.
Словесно-цифровий спосіб, який найчастіше застосовують у нормативно-правових актах і фінансових документах, має таку форму: 15 січня 2011 року.
Дату документа ставлять нижче назви документа поряд із реєстраційним індексом на спеціально відведеному місці на бланку.
Адресат
   Адресатом службового листа може виступати організація, її структурний підрозділ або посадова особа. Якщо лист адресують організації, її назву пишуть у називному відмінку, наприклад: «Кабінет Міністрів України».
   Якщо ж адресат — конкретна посадова особа — керівник підприємства, то зазначаємо повну назву його посади (у яку входить і назва організації) та прізвище й ініціали у давальному відмінку:
«Начальнику
Головного управління ЖКГ
Запорізької облдержадміністрації
Іванову С. П.»
   Адресатів службового листа може бути кілька, але не більше чотирьох. Їх розміщують у порядку очікуваного реагування на лист. Слово «Копія» перед зазначенням адресата не ставлять.  Якщо адресатів більше чотирьох, складають список для розсилання і на кожному листі зазначають лише одного адресата, а на основному документі — узагалюнюючу назву адресатів та роблять позначку (за списком):
«Керівникам структурних підрозділів
КП «Обленерго» (за списком)»
    Якщо документ надсилають фізичній особі, у називному відмінку пишуть прізвище, ім’я, по батькові (або ініціали) адресата, вулицю, номер будинку і квартири, населений пункт, район, область, поштовий індекс:
«Іванченко Петро Семенович
вул. Садова, буд. 7, кв. 24,
м. Вінниця, 21003»
Заголовок
У службовому листі обов’язково має бути заголовок до тексту, який розташовується нижче дати та вихідного номера документа без відступу від межі лівого берега. У заголовку коротко та чітко формулюють мету написання листа та його зміст.
Зверніть увагу. Некоректно починати заголовок словом «Щодо». Доречніше вживати на початку заголовка прийменник «Про».
Заголовок повинен складатися не більше ніж з п’яти рядків, з максимальною кількістю знаків у рядку — 28. Якщо у заголовку
більше 150 знаків (5 рядків), його дозволяється
продовжити до межі правого берега і розташувати
центровано над текстом.
Текст
Текст має бути викладений грамотно і зрозуміло, слід уникати повторів та слів, які не мають смислового навантаження. Це допоможе запобігти неоднозначному тлумаченню інформації, викладеної в листі, та полегшить адресатові роботу з документом.
Оскільки службові листи зазвичай пишуть не від імені конкретної особи, а від підприємства, їх складають від третьої особи. Тобто, замість дієслів «прошу», «вважаю», «зауважую» у службовому листі, що надсилається на фірмовому бланку організації, варто вживати «просимо», «вважаємо», «зауважуємо».
Лист, що надсилається конкретному керівникові, має супроводжуватися звертанням, яке складається з форми ввічливості (шановний, пане), ім’я, по батькові адресата у кличному відмінку та завершується знаком оклику. Звертання прийнято розміщувати по центру сторінки:
«Шановний Олегу Юрійовичу!»
У випадках, коли того вимагає корпоративна етика, доцільно застосувати звертання: вельмишановний(-а). Таким звертанням також починають листи до вищого керівництва країни.

Основний текст документа має містити стисле але повне викладення проблеми. Типовий початок листа — зазначення доручення або завдання, на виконання якого був написаний лист: «На виконання доручення голови Калінінської міської ради від 15.04.2011 №143 комунальне підприємство «ДКАТП» провело засідання Ради директорів…»
Некоректно починати текст листа із дати, наприклад:
«28.11.2009 на виїзній нараді, яку проводив заступник міського голови м. Дружківки, ухвалено рішення…»
Слід написати:
«На виїзній нараді, яку провів заступник міського голови
м. Дружківки 28.11.2009, ухвалено рішення…»

Текст листа складається з двох частин: опису фактів або подій, що послужили підставою для написання листа; висновків та пропозицій.
Позначку про наявність додатка роблять ліворуч під текстом з нового рядка. Є два способи оформлення цього реквізиту:
1) якщо лист містить додатки, про які згадувалося в тексті, або ті, що пояснюють його зміст, то відмітку оформляють так: «Додаток: на _ арк. у _ прим.»

2) якщо лист містить додатки, не зазначені в тексті, то їх слід перелічити із вказівкою на кількість сторінок у кожному з них і кількість примірників.
Якщо ж лист містить велику кількість додатків, то окремо складають їх список, а в листі після тексту зазначають: «Додаток: відповідно до списку на __ арк.»

Підпис
Після тексту листа, що містить звертання «Шановний… або Шановна…», обов’язково має бути підпис, над яким зазвичай розміщують заключну форму ввічливості:
«З повагою Генеральний директор Новіков О. О. Новіков»
Ставити підпис після тексту листа може тільки та посадова особа, посада якої зазначена під текстом.

Інша особа не може поставити прийменник «За» або правобіжну косу риску перед назвою посади відсутньої особи та підписати замість неї документ.
У разі відсутності посадової особи, яка відповідно до своїх посадових обов’язків повинна підписати документ, його підписує її заступник або особа, що виконує її обов’язки. У цьому разі обов’язково зазначають посаду і прізвище та ініціали саме тієї особи, яка підписує документ.

Виконавець
У лівому нижньому куті службового листа 10-м кеглем зазначається прізвище та ініціали виконавця, а також номер його контактного телефону:
Марченко Петро Михайлович 275-2352

Якщо лист надсилається в інше місто, до номера телефону виконавця слід додати код міжміського телефонного зв’язку.
Дякую за увагу!