title: Презентація на тему «Товариство Українських Поступовців»

text:
Товариство Українських Поступовців (ТУП)
Товариство Українських Поступовців (ТУП) — таємна понадпартійна політична і громадська організація українців в Російській імперії.
ТУП:
виникла у 1908р.;
ТУП - ініціатива членів колишньої  Української демократично-радикальної  партії;
мета -  координація українського національного руху; оборона від посиленого наступу російського уряду і російського націоналізму в добу реакції.

Михайло Грушевський                  Євген Чикаленко
Ілля Шраг                        Сергій Єфремов

Петро Стебницький        Симон Петлюра
Володимир Винниченко         Федір Матушевський

Головні завдання:
обороняти здобуті надбання українства і домагатися нових;
українізація народного шкільництвая (навчання української мови, літератури й історії в середній і вищих школах України);
допущення української мови в громадських установах, суді й церкві.

ТУП:
керувало всім українським рухом на Наддніпрянщині;
координувало працю «Просвіт», різних культурно-освітніх клубіві;
належала Українська книгарня в Києві (колишнє видавництво «Киевская Старина»);
 неофіційні органи - в Києві щоденник «Рада», журнал «Украинская Жизнь» у Москві.

 17 березня 1917  - >Українська Центральна Рада; 7 квітня 1917  -> союз українських автономістів-федералістів;червень 1917  -> Українська партія соціалістів-федералістів.
Українська Центральна Рада


title: Презентація на тему «Цивільна оборона»

text:
Цивільна оборона

Циві́льна оборо́на Украї́ни — державна система органів управління, сил і засобів, що створюється для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.
Цивільна оборона — галузь науки, яка вивчає теоретичні, науково-технічні, технологічні, економічні, екологічні, соціально-політичні проблеми, які викликають порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території (акваторії) або об'єктів на ній (об'єктів на морі), внаслідок аварій, катастроф, стихійного лиха або небезпечного випадку, що призвели або можуть призвести до неможливості проживання населення на зазначеній території або об'єкті, проведення там господарчої діяльності, загибелі людей або до значних матеріальних збитків.
Закон України ,,Про цивільну оборону України” від 3.02.1993р.”:

,,Кожен громадянин має право на захист свого життя і здоров’я від наслідків аварій, катастроф, пожеж, стихійного лиха та гарантування забезпечення реалізації цього права”

Завдання цивільної оборони:
Запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного походження і запровадження заходів щодо зменшення збитків та втрат вразі аварій, катастроф, вибухів, великих пожеж та стихійного лиха;

Оповіщення населення про загрозу і виникнення надзвичайних ситуацій у мирний і воєнний часи та постійне інформування його про наявну обстановку;

Захист населення від наслідків надзвичайних ситуацій;

Організація життєзабезпечення населення під час аварій, катастроф, стихійного лиха та у воєнний час;

Організація і проведення рятувальних та ін. невідкладних робіт у районах лиха і осередках ураження;

Створення систем аналізу і прогнозування, управління, оповіщення і зв’язку, спостереження і контролю за радіоактивним, хімічним і бактеріологічним зараженням, підтримання їх у готовності для сталого функціонування в надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного часів
Надзвичайна ситуація - це порушення нормальних умов життя і діяльності людей на об'єкті або території, що спричинене аварією, катастрофою, стихійним лихом чи іншою небезпечною подією, яка призвела (може призвести) до загибелі людей та/або значних матеріальних втрат
Надзвичайні ситуації
Природні
Техногенні
Воєнні
Соціально-політичні
НС природного характеру
небезпечні геологічні, метеорологічні, гідрологічні морські та прісноводні явища, деградація ґрунтів чи надр, природні пожежі, зміна стану повітряного басейну, інфекційна захворюваність людей, сільськогосподарських тварин, масове ураження сільськогосподарських рослин хворобами чи шкідниками, зміна стану водних ресурсів та біосфери тощо.
НС техногенного характеру
транспортні аварії (катастрофи), пожежі, неспровоковані вибухи чи їх загроза аварії з викидом (загрозою викиду) небезпечних хімічних, радіоактивних, біологічних речовин, раптове руйнування споруд та будівель, аварії на інженерних мережах і спорудах життєзабезпечення, гідродинамічні аварії на греблях тощо.
НС соціально-політичного характеру
пов'язані з протиправними діями терористичного і антиконституційного спрямування: здійснення або реальна загроза терористичного акту (збройний напад, захоплення і затримання важливих об'єктів, ядерних установок і матеріалів, систем зв'язку та телекомунікацій, напад чи замах на екіпаж повітряного або морського судна), викрадення (спроба викрадення) чи знищення суден, захоплення заручників, встановлення вибухових пристроїв у громадських місцях, викрадення або захоплення зброї, виявлення застарілих боєприпасів тощо.
НС воєнного характеру
пов'язані з наслідками застосування зброї масового ураження або звичайних засобів ураження, під час яких виникають вторинні фактори ураження населення внаслідок руйнування атомних і гідроелектростанцій, складів і сховищ радіоактивних і токсичних речовин та відходів, нафтопродуктів, вибухівки, транспортних та інженерних комунікацій тощо.
Захист населення –
це створення необхідних умов для збереження життя людей у надзвичайних ситуаціях
Головна мета захисних засобів –
уникнути чи максимально знизити ураження населення
Основні засоби захисту населення:
попередження населення про можливу загрозу виникнення НС;

оповіщення населення про НС;

виявлення обстановки в осередку ураження і можливий вплив на населення вражаючих факторів;

укриття людей в пристосованих для захисту населення приміщеннях виробничих, житлових і громадських будівлях, в спеціальних захисних спорудах;
Основні засоби захисту населення:
використання засобів індивідуального захисту органів дихання і шкірних покривів (ватно-марлеві пов’язки, респіратори, протигази);

регламентування життєдіяльності населення в умовах зараження;

проведення заходів медичного захисту;

евакуація населення із зон НС;

ліквідація наслідків НС
Не із сторінок стародавніх літописів і не з легенд та переказів увірвалося у наше життя це лячне і моторошне слово – Чорнобиль…

У 1971 році неподалік від Чорнобиля розпочали будівництво потужної атомної електростанції. На 1983 рік стали до ладу чотири енергоблоки, приступили до будівництва п’ятого. Згодом, за кілька кілометрів від станції виникло місто. Його назвали Прип’ять
Ти відомий сьогодні кожному –
Не ім’ям своїм, бідою.
Тою вулицею порожньою
Понад прип'ятьскою водою…
Мій Чорнобиль! Зелений пагорбе!
У якому ти жив сторіччі?
Запеклись перестиглі ягоди,
Наче кров на твоїм обличчі .
І. Білий
Смертоносне полум'я зловісної пожежі висвітлило кожного, хто там працював і жив, виділило перших із перших — вони, ризикуючи життям, кинулися до реактора, аби своїми грудьми перестерегти трагедію.
28 чоловік двох караулів затулили собою не тільки станцію, а й Європу. Шість чоловік загинули майже одразу. Так вони жили, працювали і увійшли в безсмертя.


title: Презентація на тему «Замки України» (варіант 5)

text:
Презентацію підготував
Учень 10-а класу
Київської гімназії №287
Ільчишин Андрій
Замки України
На даний час по Україні збереглося приблизно до 100 замків і фортець
 2010 рік – це рік популяризації та збереження українських замків, фортець та палаців...
Більшість замків розташовані у західній частині України.
Замки України
Невицький замок
Кам’янець-Подільська фортеця
Луцький замок
           Золочівський замок
Олеський замок
Підгорецький замок
Замок Паланок
Ужгородський замок
Хотинська фортеця

Свіржський замок
Червоногородський замок
Білгород дніпровська фортеця

Судацька фортеця
Кудринецький замок
Замок Шенборна
Кременецький замок
Корецький замок
Меджибізький замок
Старий замок
Буданівський замок
Бучацький замок
Новомалинський замок
Сатанівський замок
Скалатський замок
Токівський замок
Язлівецький замок
Пнівський замок
Поморянський замок
Жовківський замок
Палац Мсциховського
Дубенський замок
Садиба Попова
Палац Даховських
Бережанський замок
Золотопотоцький замок
Петрівський Замок
Палац-Садиба Дубецьких
Бродівський замок
Збаразький замок
Збаразький замок
Єні-Кале
Ластівчине гніздо
Палац Потоцьких
Київська фортеця
Кловський палац
Масандрівський палац

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Туристична фірма»

text:
Туристична фірма Sweet Dreams
Пропонуємо Вам відпочинок у вражаючій Домінікані!
Dominican Republic
Курорти Домінікани
Населення, офіційна мова
Населення приблизно 8,7 млн. чоловік.
Офіційна мова -- Іспанська
Релігія -- католики 95 %, інші 5 %
Етнічні групи -- білі європейці 5 %, чорношкірі 80 %, мішані 15 %

Кухня Домінікани
КУЛЬТУРА ДОМІНІКАНИ
Цікаві факти!
Пам’ятка туристу
Наші контакти:
Туристична компанія "Sweet dreams", 02166, м. Київ, пр. Лісовий, 17б
 Тел.: (044)518-05-05
www.Sweet.D.com.ua


title: Презентація на тему «Світове кіномистецтво» (варіант 3)

text:
Світове кіномистецтво

Кіномистецтво - вид мистецтва, твори якого створюються за допомогою кінозйомки реальних, спеціально інсценованих або відтворених засобами мультиплікації подій дійсності.
На першому в світі публічному кіносеансі в Парижі у грудні 1895 р. демонстрували фільм "Вихід із заводу": з воріт виходили чоловіки й жінки, потім виїжджали в екіпажі хазяї, і сторож замикав за ними ворота. Ось і вся "кінокартина".
     Для глядача було новим і незвичним, що фотографії "оживають", рухаються.У ті роки знімання було дуже просте. Знімальний апарат встановлювали нерухомо, і все, що відбувалося перед ним, фіксувалося на плівці "з однієї точки", як говорять кінематографісти, на зразок того як ми бачимо, коли сидимо в театрі і дивимось на сцену.Перше десятиріччя XX ст. характеризувалось бурхливим зростанням кіно у Франції, Італії, СШЛ. Правда, основну масу кінопродукції тоді становили посередні розважальні фільми.

У Франції кінодіяч Жан Мельєс починає робити трюкові зйомки - всякого роду зникнення і появи. Він знімає "привидів", літаючих звірів, екранізує відомі опери: "Фауст", "Севільський цирульник".
Особливо швидкими темпами розвивалась кінематографія в США. За три-чотири дні американці ухитрялися знімати цілу картину. Це були в основному пригодницькі фільми, комедії і сентиментальні драми, нічим не примітні з художнього боку.Серед американських кінорежисерів того часу багато зробив для розвитку кіномистецтва Д. Гріффітс. Він творчо застосував уже відомий італійцям прийом знімання, що полягав у пересуванні знімальної камери. Камеру присували близько до актора і знімали його крупним планом, тобто так, що його обличчя заповнювало весь кадр, а потім склеювали з планом, знятим з більш далекої відстані ("загальний план").

У 20-х рр. всесвітньої популярності досяг англійський актор Чарлз Чаплін, який працював тоді в США. Він створив образ невдахи і бродяги - доброго, життєрадісного і, незважаючи на свої невдачі і злигодні, бадьорого, по-своєму щасливого, веселого і разом з тим сумного. Нема в світі країни, де не посміхалась би з екрана маленька зворушлива людина в котелку і великих черевиках, з паличкою і вусиками.
Кінемато́граф (від грец. κινεμα, род. в. грец. κινεματος — рух та грец. γραφο — писати, зображати) — це галузь культури та економіки, що об'єднує всі види професійної діяльності, пов'язаної з виробництвом, розповсюдженням, зберіганням та демонструванням фільмів, а також навчально-наукову роботу (див. кінознавство).

Причина існування кіно полягає в тому, що люди досі прагнуть пригод, захоплення, гумору, ризику та емоційних змін. Цивілізація розвивається і змінюється, принаймні у поверхневих особливостях, і тому прагнення постійного оновлення художніх засобів відповідає цим бажанням. Кіно забезпечує їм доступний і потужний шлях.

Класифікація фільмів
Ігрове кіно
Документальне кіно
Науково-популярне кіно
Кіносеріал
Телесеріал
Німе кіно
Звукове кіно
Чорно-біле кіно
Мюзикли
Експериментальне кіно
Традиційне кіно
Професійне кіно
Аматорське кіно

«Німе кіно» — назва кінематографа перших 30-ти років його існування. Німе кіно характерне специфікою, пов'язаною з відсутністю синхронного записаного звуку, експресивною манерою гри акторів, зовнішньою виразністю міміки й жесту, наявністю титрів, що пояснювали дії.
Мультипліка́ція (з лат. multiplicatio — розмноження, збільшення, зростання) або аніма́ція (з лат. anima — душа і похідного фр. animation — оживлення) — вид кіномистецтва, твори якого створюються шляхом зйомки послідовних фаз руху намальованих (графічна мультиплікація) або об'ємних (об'ємна мультиплікація) об'єктів.
Ігрове кіно — вид кіномистецтва, побудований на грі акторів. До ігрового кіно відносяться практично всі твори кінематографу за винятком частини документального кіно. Твори цього виду мають назву художніх фільмів.

Класифікація фільмів
трагедія
комедія
трагікомедія

Трагікомедія — вид драматичних творів, який має ознаки як трагедії, так і комедії.Трагікомічне світобачення, що лежить в основі трагікомедії, пов'язане з відчуттям відносності існуючих критеріїв життя, абсурдності буття, відмовою від моральних абсолютів, непевності в духовних цінностях.
Коме́дія (грец. komodia, від komos — весела процесія і ode — пісня) — драматичний твір, у якому засобами гумору та сатири викриваються негативні суспільні та побутові явища, розкривається смішне в навколишній дійсності чи людині.
Французьке кіно - це дуже витончене кіно, в якому психологія та драматизм сюжету поєднуються з деякою пікантністю та художньою красою зйомок. Стиль визначають модні режисери Люк Бессон, Жан-П'єр Жене, Франсуа Озон. Уряд Франції активно сприяє розвитку й експорту національного кінематографа.
Голлівудський кінематограф безумовно є найпопулярнішим в світі. Він представляє з себе гігантську кіноіндустрію, яка поширила свій вплив на весь світ. Щорічно в Голлівуді створюються тисячі фільмів - це справжній налагоджений конвеєр.
«Оскар» — найпрестижніша нагорода в кінематографі США та щорічний приз із багатьма номінаціями. Вручається з 1929 року Американською академією кіномистецтва (англ. Academy of Motion Picture Arts and Sciences), створеною Луїсом Маєром з кіностудії Metro-Goldwyn-Mayer у 1927. Сам приз — позолочена статуетка, знана з 1939 як «Оскар».
Голлівудська Алея Слави — тротуар вздовж Голівудського бульвару і Вайн-стріт у Голлівуді (Лос-Анджелес, Каліфорнія, США), в якому вкладено більше 2 600 п'ятикутних зірок з іменами знаменитих людей та вигаданих персонажів за їхній внесок в індустрію розваг.
Найвідоміші актори сучасності
Брюс Уиллис
Джонні Деп
Мілла Йовович
Богдан Ступка
Том Круз
Анджеліна Джолі та Бред Піт
Леонардо де Капріо


title: Презентація на тему «Європейське кіномистецтво»

text:
Європейське кіномистецтво
Презентацию виконала
Сюр Олена
11-А
Європейське кіно — найстаріше у світі. За популярністю навіть у самій Європі воно поступається американському, але за повагою з боку кінокритиків можливо навіть перевершує. Європейське кіно прийнято вважати академічним, хоча і в Європі знімаються комерційні касові фільми. На відміну від американського кіно, європейське часто спонсорується державою.За час існування європейського кіно в ньому виникали різні течії і напрями: німецький експресіонізм, італійський неореалізм, французька нова хвиля, Догма 95.
Франція – батьківщина мистецтва кіно
Французький кінематограф ніколи не упускав пальму першості, починаючи з часу свого створення і закінчуючи нашими днями.
Звичайно, за обсягом випущеної кінопродукції йому ніколи не зрівнятися з Голлівудом, але зате він завжди був вище за якістю, художнім рівнем і новаторським розробкам.
Брати Люм’єр
Саме у Франції був народжений кінематограф, коли 28 грудня 1885 в індійському салоні "Гран-кафе" на бульварі Капуцинів (Париж, Франція) відбувся публічний показ "сінематограф братів Люм'єр". В той день був продемонстрований фільм «Вихід робочих із фабрики Люм'єр».
У початковий період свого розвитку французьке кіно було переважно трюковим, важлива роль належала винахіднику кінотрюкової зйомки - автору "кінофеерій" Ж. Мельєс і фірмі "Фільм д'Ар", що привернула до роботи в кіно видних драматургів, театральних акторів і композиторів.
Мельєс отримав технічну освіту. Він працював як карикатурист в газетах та журналах, потім був театральним декоратором, і, нарешті, актором та режисером. В період перших кінопоказів він очолював театр Роберта Удена, майстра ілюзій та чарівних перетворень, займався фокусами та головував у Товаристві ілюзіоністів, був першим Президентом французького кінематографічного синдикату, головою перших кінематографічних конгресів.
До Першої світової війни французьке кіно випускало близько 90% світової кінопродукції. В 30-ті роки ХХ-го століття французький кінематограф досяг вищого рівня розвитку. Ніколи, ні до, ні після цього періоду, в жодній іншій країні світу, кіно не мало такого великого впливу на долю цілої нації.
У повоєнні роки у Франції виник рух проти використання кіно в комерційних цілях. Рух очолили представники кіноавангарду того часу. Займаючись формальними експериментами, авангардисти в той же час значно розширили виражальні можливості кіно. Ними створювалися кіноклуби, які пропагували кращі досягнення світового кіно.
"Нова хвиля" художнє рух, що в корені перетворив характер національного кінематографа Франції на рубежі 50-60-х років. Учасників нової хвилі об'єднувало неприйняття мертвущого духу і одноманітності штампів комерційного кіно, що не відображає дійсного багатства навколишньої реальності. Ці молоді люди вимагали від кінематографа більшої заземленості та соціальної спрямованості, відмови від традиційних костюмних і салонних сюжетів, звернення до життя простої людини. явище, яке стали називати "новою хвилею", що проіснувало близько десяти років, і що зробило величезний вплив на весь світовий кінематографічний процес.
Нова хвиля французького кіно дарує світові кіно таких митців як Жан-Люк Годар, Клод Лелуш, Франсуа Трюффо, Клод Шаброль, Луї Маль.
Жан-Люк Годар
Клод Лелуш
Франсуа Трюффо
Луї Маль
1960 — 1970. З'явилася ціла плеяда акторів, серед яких найвідоміші Жанна Моро, Жан-Луї Трентіньян, Жан-Поль Бельмондо, Жерар Депардьє, Катрін Денев, Ален Делон, Ані Жирардо, Колюш, Пьєр Рішар.
Жанна Моро
Пьєр Рішар
Ален Делон
Катрін Денев
Сучасне французьке кіно — це витончене мистецтво, в якому психологія та драматизм поєднуються з пікантністю та художньою красою зйомки. Сьогодні його стиль визначають режисери Люк Бессон, П'єр Жане, Франсуа Озон, Філіпп Гарель та актори Жан Рено,Одрі Тоту, Софі Марсо, Матьє Кассовітц, Крістіан Клав'є, Луї Гаррель.
Жан Рено і Жульєт Бінош у Каннах
Люк Бессон
Софі Марсо
Матьє Кассовітц
Перші італійські фільми "Прибуття потягу на Міланський вокзал", "Умберто і Маргарита Савойські на прогулянці в парку" були зняті в 1885 р.. Проте роком народження італійського кіно вважається 1904, коли в Туріні була створена перша в Італії кіностудія хронікально-документальних фільмів.
Кінематограф Італії
У 1912-1913 рр. Італія займає положення провідної кінематографічної держави. Це роки найбільшого розквіту Італійського німого кіно.  До 1914-1915 рр. воно вже пережило свій "золотий вік", приголомшивши не лише італійського, але і зарубіжного глядача красою перших кінозірок, сміховинними "Пригодами Критинетти" у виконанні французького коміка А. Дида.
Після встановлення фашистської диктатури в 1922 р. італійські фільми зникли зі світового екрану більш ніж на 20 років, перетворилися на факт "місцевого значення".
Неореалізм став найзначнішим явищем в італійській художній культурі 40-50-х рр., що вплинуло на розвиток усього післявоєнного кінематографу. Виникнувши на хвилі Опору, в обстановці підйому демократичного руху, неореалізм об'єднав самих різних кінематографістів, але в першу чергу молодих, здебільшого дебютантів, єдиних в ненависті до фашизму, в прагненні правдиво розповісти про справжнє життя Італії, її народу. Неореалізм - виробив справжню революція в італійському кіномистецтві. На екрани Італії хлинуло справжнє життя. Маси уперше трудящих дізнавалися в кіногероях себе, в їх проблемах - свої проблеми, побачили страшну правду: голод, безробіття, убогість, а замість рекламних італійських пейзажів.
Софі Лорен
Пошуки нових шляхів розвитку італійського кіно в 50-і рр. йшли шляхом поглиблення аналізу стосунків між людьми, відчуженості людини у сучасному світі. До цієї теми звертаються і вже визнані класики - Р. Росселліні і Л. Вісконті, і що дебютували в поч.50-х М. Антоніоні і Ф. Фелліні - майбутні видатні майстри світового кіно.

Р. Росселліні
М. Антоніоні
Ф. Фелліні
У кінці 60-х початку 70-х рр. намітилася загальна тенденція до політизування мистецтва у зв'язку із загостренням політичної боротьби, успіхами лівих сил, молодіжного руху протесту, що сколихнув височінь західний світ. У картинах Пазоліні, Б. Бертолуччі, Ф. Рози, М. Белоккьо, В. і П. Тавіані ще раніше торкнулися теми молодіжного протесту проти буржуазного суспільства, тема народної революції, розроблялися нові принципи зображення.

Пазоліні
П. Тавіані
Наприкінці дев'яностих до 2011 року кінематограф переживає значне пожвавлення. Число кіноглядачів збільшилося з 10 до 40 млн на рік. Частка національного кінематографа на екранах досягла 37%, що стало найвищим показником в Європі. Відмічені фестивальними призами стрічки "Світло моїх очей", "Кімната сина", "Подорож під назвою любов", "Звір у серці" "Материк ", "Цезар повинен померти", "Це був син".


title: Презентація на тему «Японський театр НО» (варіант 2)

text:
Японський театр НО
Но як високе театральне мистецтво започатковано 1375 року у храмі Касуга міста Нара із благословення та за підтримки молодого сьоґуна Асікагі Єсіміцу.
Но був жанром розваги для звичайних людей, що містив елементи денґаку (пов'язані із синтоїстськими релігійними ритуалами), саруґаку (вид акробатичних вистав, що трансформувалися пізніше у пісенно-танцювальні постановки), традиційні народні танці й пісенні балади, що сформували усні традиції народного мистецтва.

Дзеамі Мотокійо написав 1423 року трактат, присвячений навичкам і вмінням, необхідним для акторів Но, що є актуальним до сьогодні.

П’єса “Дзеамі”
У виставі театру Но беруть участь декілька осіб: актори (mami- ката), співаки (дзіута-ката) та музиканти (хаясі-ката). Акторів поділяють на три категорії виконавців ролей: головні (сіте-ката), допоміжні (вакі-ката), інтермедійні (кьоґен-ката). Співаки зазвичай виконують ролі головних виконавців (сіте-ката) і музикантів (хаясі-ката), які акомпанують на 3 традиційних для Но інструментах (флейті та різновидах барабанів).

П'єси театру Но у перекладі з японської називаються «пісні й мелодії».
Вистави театру Но бувають п'яти типів: божественні, військові, жіночі, змішані, демонічні.
Вистави Но виконують на відкритій сцені з декорацією, на якій зображено сосну (вочевидь, утілює синтоїстське повір'я про те, що боги спускаються на землю з небес по сосні).
Однією з найвідмітніших властивостей постановок Но є маски, які використовують як основний персонаж (сіте), так і його партнер (цуре). Маски перетворюють сіте на стару, молодика, жінку або надприродну істоту. Проте, маску не надягають, коли сіте грає зрілого чоловіка. Актори-підлітки (коката) й актори, які грають персонажів другого плану, масок не надягають.

Іншою відмітною рисою Но є віяло, яке може бути у п'єсі символом різних предметів (меч, люлька, пляшка тощо).

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «The history of Canada»

text:
Canada’s History
When Europeans explored Canada they found all regions occupied by native peoples they called Indians, because the first explorers thought they had reached the East Indies.
The Huron-Wendat of the Great Lakes region,  were farmers and hunters.
The Cree and Dene of the Northwest were hunter-gatherers.
The Sioux were nomadic.
The Inuit lived off Arctic wildlife. Warfare was common among Aboriginal groups.
The arrival of European traders, missionaries, soldiers and colonists changed the native way of life
European exploration began in earnest in 1497 with the expedition of John Cabot.
 Canada was taken for France in 1534 by Jacques Cartier.
French explorers by the end of the 17th century had explored the Great Lakes.
 In 1713, Newfoundland, Hudson Bay, and Nova Scotia were lost to England.
During the Seven Years' War (1756–1763), England extended its conquest, and the British general James Wolfe.


title: Презентація на тему «Девіантна поведінка підлітків»

text:
Девіантна поведінка підлітків: демократичні свободи чи «соціальні дефекти»?
Підготувала:
Санжаровська Ольга
Делінквентна поведінка
Адиктивна поведінка
Патохарактерологічний тип девіантної поведінки
Психопатологічний тип девіантної поведінки
Девіації, зумовлені гіперздібностями людини
Причини появи відхилень поведінки у дітей


title: Презентація на тему «Індійська національна кухня»

text:
Індійська національна кухня
Бенгальська затока
Аравійське море

Делі

Традиції
З точки зору індусів їжа є даром богів людям. Саме тому приготування страв вимагає поваги та уваги.
Традиційно готують наїдки корінні індуси у спеціальній глиняній печі — тандурі. Спеції в індійській кухні додаються не тільки до різноманітних страв та солодощів, а й у напої. У більшості індійських забігайлівок чай подають у невеликій глиняній чашечці, яку індуси потім просто викидають. Їжу часто подають у мисочках, зроблених із засушених листочків.

Традиційну індійську їжу їдять пальцями, правою рукою відламуючи шматочок чапаті і набираючи на нього рис з овочами або м'ясом. Індійці не п'ють алкоголю під час їжі, замість нього використовується вода з льодом, або йогурт (дахі).
Традиційні індійські страви
«чікен тика» — замариноване у кефірі й запечене в тандурі м'ясо курки, завдяки харчовим барвникам має яскраво-червоний колір
«тандури алу» — картопля, фарширована сухофруктами та сиром, м’ясом
«дхал» — традиційний вегетаріанський індійський пряний суп-пюре з розварених бобових.
Каррі - назва різноманітних поширених на півдні Індії пряних густих рідких страв з тушкованих овочів, бобових і/або м'яса.
Понгал - страва з рисом і сочевицею, найчастіше готують до свята врожаю.
Рабрі - це солодкий фруктовий десерт, популярний в Індії. Робиться з винограду, фісташок і граната
Джалебі - основні інгредієнти - це йогурт і борошно. Дуже солодке блюдо, має незвичайний зовнішній вигляд: нагадує маленьке пташине гніздо.
Солодощі
В якості солодощів подають різні молочні пудинги, оладки і випічку. Часто готують кульфи (індійське морозиво), расгулла - сирні кульки, приправлені рожевою водою, а також гулаб-джамун і джалебі - смажені оладки з сиропом. Більшість індійців після їжі люблять жувати листя бетелю (пан) із загорнутими в них подрібненим бетелевим горіхом і приправлені спеціями і прянощами.

Кульфи
Расгулла
Це морквяна халва з мигдалем. Гаджар Ка Халва є, мабуть, однією з улюблених солодощів. В Індії, особливо на Півночі країни, ви можете побачити її приготування у великому казанку з опуклим днищем в місцевих магазинах солодощів.
Гаджар Ка Халва
Печений або смажений пиріжок трикутної форми, з начинкою з картоплі, зеленого горошку, каррі, коріандру, цибулі або сиру. Вони бувають різних сортів, форм і розмірів.
Самоса
Спеції та прянощі
Кулінарія в Індії, через спекотний клімат в країні, широко використовує прянощі, насамперед як консерванти продуктів. Індійська їжа до того насичена прянощами що часом неможливо зрозуміти що ви їсте. До такої їжі нелегко звикнути, так як вона, як правило, дуже гостра.
Індія займає 50 % світового ринку прянощів і спецій. Торгівля прянощами приносить індійській економіці великі, стабільні доходи. Ця галузь економіки забезпечує до 10 % внутрішнього валового продукту країни. У структурі індійського експорту прянощі займають одну з лідируючих позицій.

Топ-6 індійських спецій
Використовується для смаку і кольору, вона є головним елементом у складі порошку каррі.
6. Куркума
5. Коріандр
Насіння часто використовують як приправу у сирому або обсмаженому вигляді. Це рослина з тонким солодким ароматом, і це є однією з найважливіших спецій в кожній індійській сім'ї.
4. Кмин
Кмин використовується в індійській кулінарії в якості ароматизатора для каррі порошків, приправ хліба, тортів і сиру, і в якості приправи. Виявляється, ще з ІІ тис.д.н.е та до сьогоднішньог дня усі індійські каррі і дал у своему складі мають невелику кількость кмину.
Асафетида , як не дивно відомий як "послід диявола", відомий своїм різким запахом.Схожий на висушений латекс або гумку, виділяється з живих підземних кореневищ. Вона використовується в якості приправи та смакового інгрідієнта в індійську їжу.
3. Асафетида
2. Кардамон
Чорний кардамон відомий своєю димним, гострм ароматом. Це висушені стиглі плоди зі стручків достиглих плодів рослини кардамону. Його часто називають "королем спецій" через його приємний аромат і смак.
1. Червоний мелений перець чилі
Червоний порошок чилі або кайєнський перець (паприка) додає гостроти в індійську їжу і відомий як "король всіх прянощів".


Презентація на тему «Складне речення»


title: Презентація на тему «Новий рік» (варіант 1)

text:
Новий рік
2014
Новий рік
Новий рік - свято, що відзначається багатьма народами відповідно до прийнятого календарем, який настає в момент переходу з останнього дня року в перший день наступного року. Звичай святкувати Новий рік існував уже в Месопотамії в третьому тисячолітті до нашої ери.
Зміст
Історія появи свята
Новий рік
Новий рік у різних країнах світу
Китай
Японія
Іспанія
Головні атрибути нового року
Дід мороз
Історія появи свята
Новий рік є одним з календарних свят.
До XV століття новий рік починався не з січня, як в даний час, а з березня (як у республіканському Стародавньому Римі) або з вересня (як у Візантії) за юліанським календарем.
З XV століття новий рік починався 1 вересня.

Китайський новий рік

Китайський Новий рік (chunjie, трад.китайськ. 春節, або 農曆新年) традиційно припадає на перший молодик першого місяця року, між 12 січня і 19 лютого. Після введення григоріанського календаря це свято стали називати «святом весни», щоб відокремити його від Нового року за західним стилем. Первісний зміст свята полягав у даруванні подарунків, суттю яких було побажання, аби новий урожай був багатим.

Японія
У Японії Новий рік вважається найбільшим святом, яке святкують протягом декількох днів.
Святкування на сході країни триває сім днів, а на заході — цілих п'ятнадцять.
У перші дні Нового року японці також відвідують синтоїстські святилища. Одягнувши традиційне кімоно, вони вимолюють у місцевих богів благословення і процвітання у цьому році. Як правило, у ці дні прийнято купувати різноманітні амулети, як то зображення тварини-покровителя року або стріли-обереги.

Іспанія.12 іспанських бажань
Новий рік в Іспанії: 12 іспанських бажань
новорічну ніч збирається ціла юрба іспанців, які вже "відсиділи" у сімейному колі Різдво і тепер всією душею спрямовуються до свята.
 Під бій курантів люди гарячково запихають у рот виноград: по іспанській прикметі, треба під бій годин з'їсти 12 виноградин і загадати 12 бажань - і буде тоді щастя!
 Люди веселяться, обсипаючи один одного серпантином і конфетті, трясучи петардами, годин до п'ятої ранку, а потім направляються в кафе і ресторани пити гарячий шоколад і закушувати пончиками.

Данія
Багато датчан встають на стільці, а потім коли проб'є рівно 12 дружно стрибають. Цей стрибок сприяє залученню удачі на весь наступний рік.

Новорічні атрибути
Різдвяний вінок
Вогники
Дзвіночки

Новорічні атрибути
Мандарин
Новорічна ялинка

Дід мороз! :D

Щастя та здоров*я у 2014 році!


Презентація на тему «Відомі музеї світу та України»


title: Презентація на тему «Захисні споруди»

text:
Захисні споруди
Гаджук Зорини
10-А
Захисні споруди призначені для захисту людей від наслідків аварій (катастроф) і стихійних лих, а також від уражальної дії зброї масового знищення і звичайних засобів ураження та впливу другорядних чинників ядерного вибуху.
Захисні споруди розрізняють:

 за призначенням — для захисту населення, розміщення органів управління (командного пункту — КП, пункту управління — ПУ, вузла зв'язку — ВЗ) і медичних закладів;

 за місцем знаходження — вбудовані, відокремлені, метрополітен, у гірських виробках;

 за терміном будівництва — зведені завчасно, швид-козведені;

 за захисними властивостями — найпростіші укриття (щілини відкриті і перекриті), протирадіаційні укриття (ПРУ) і сховища.
УКРИТТЯ НАЙПРОСТІШОГО ТИПУ
У системі захисту населення особливе значення мають найпростіші укриття типу щілин. Це найбільш масові захисні споруди, що можуть бути збудовані населенням у найкоротший термін. Щілини будують відкритими і перекритими. Відкрита щілина зменшує ймовірність ураження ударною хвилею (в 1,2—2 рази), світловим випромінюванням і проникаючою радіацією. Перекрита щілина захищає: від світлового випромінювання — повністю, від ударної хвилі — у 1,5—3 рази, від проникаючої радіації і ра-діоактивного випромінювання — у 200—300 разів, а також надійно захищає від осколкових і кулькових бомб, від запалювальних засобів.

 Відкрита щілина — це зигзагоподібна траншея з кількох прямолінійних ділянок довжиною до 15 м. Глибина її — 1,8 — 2,0 м; ширина: зверху — 1,1—1,3 м, на дні — 0,8 м. Будівництво щілини починається з розмітки і трасування, тобто визначення її плану на місцевості. Копають спочатку на ширину дна. В міру заглиблення поступово підрівнюють крутизну, доводячи до потрібних параметрів. Стінки (крутизну) щілини укріплюють дошками, жердинами, очеретом, іншими наявними матеріалами.

 Коли є час і в разі потреби, щілину перекривають колодами, шпалами або малогабаритними залізобетонними плитами. Зверху покриття влаштовують шар гідроізоляції з толю, руберойду, хлорвінілової плівки або утрамбовують шар глини і насипають шар ґрунту товщиною 50—60 см. У перекритій щілині роблять вхід з однієї або двох сторін з дверима і тамбуром. Для вентиляції встановлюють витяжну коробку.

 Нормальна місткість щілини — 10—15 чоловік.
ПРОТИРАДІАЦІЙНІ УКРИТТЯ
	Протирадіаційними укриттями (ПРУ) називаються негерметичні захисні споруди, що забезпечують захист людей в умовах надзвичайних ситуацій. До ПРУ можна віднести не тільки спеціально побудовані споруди, а й будівлі господарського призначення (погреби, підпілля, овочесховища), пристосовані під укриття, і звичайні житлові будівлі.
 	Захисні властивості укриттів визначаються коефіцієнтом послаблення радіації, що залежить від товщини огоро-джувальних конструкцій, властивостей матеріалу, з якого виготовлені конструкції, а також від енергії гамма-випромінювання. Наприклад, підвали дерев'яних будинків послаблюють радіацію в 7—12 разів, а кам'яних — у 200—300 разів.
 	У ПРУ, розрахованому на 50 чоловік і більше, повинно бути не менше двох виходів розміром 80x180 см, причому бажано, щоб вони були розташовані в протилежних кінцях укриття під кутом 90° один до одного. Для підсилення захисних властивостей у приміщенні забивають вікна і зайві двері, насипають шар ґрунту на перекриття і роблять, якщо треба, ґрунтову підсипку ззовні біля стін, що виступають вище поверхні землі. Для герметизації приміщень ретельно замуровують тріщини, щілини, отвори у стінах і стелі, біля вікон і дверей, припасовують двері, оббивають їх повстю, ущільнюють дверні рами валиком з повсті або з іншої м'якої тканини. Укриття, що вміщує до ЗО чоловік, провітрюється природною вентиляцією через припливний і витяжний короби. Для створення тяги витяжний короб встановлюють на 1,5—2 м вище припливного. На зовнішньому виводі вентиляційного короба роблять дашок, а в припливному коробі — щільно підігнані засуви.
	 У пристосованих під укриття приміщеннях встановлюють бачки з водою з розрахунку 3—4 л на одну людину на добу, а в туалеті — виносну тару або влаштовують люфт-клозет з вигрібною ямою. Крім того, в укритті встановлюють нари (лавки) для відпочинку, стелажі для продуктів харчування. Освітлення — від електромережі або переносними електричними ліхтарями.

СХОВИЩА
	 Сховище є найбільш надійним захистом від усіх уражальних чинників: високих температур і шкідливих газів у зонах пожеж, вибухонебезпечних, радіоактивних і сильнодіючих отруйних речовин, обвалів і уламків зруйнованих будинків і споруд тощо, а також засобів масового ураження і звичайних засобів ураження. Воно обладнане комплексом інженерних споруд, що забезпечують необхідні умови життєдіяльності протягом певного часу.
Мал. План сховища:
 1 — захисні герметичні двері;  2 — шлюзові камери (тамбури);
 З — санітарно-побутові відсіки; 4 — основне приміщення для людей;
 5 — аварійний вихід; 6 — фільтровентиляційна камера; 7 — комора
 для продуктів харчування; 8 — медична кімната (можна без 7 і 8)
За місцем знаходження сховища бувають вбудованими (у підвалах будинків) і відокремленими (поза будинками), їх споруджують заздалегідь, у мирний час, але можуть будувати і в період загрози нападу або під час воєнних дій (швидкозведені).

 За місткістю розрізняють малі сховища (150.—300 чол.), середні (300—600 чол.) і великі (понад 600 чол.).

 Сховища мають фільтровентиляційні установки (ФВУ) промислового виготовлення. ФВУ очищає зовнішнє повітря, розподіляє його по відсіках і створює у захисному приміщенні надлишковий тиск, що перешкоджає проникненню зараженого повітря через тріщини і щілини. В усіх сховищах передбачаються два режими вентиляції: ч и с т о Ї, коли зовнішнє повітря очищається від пилу, і ф і л ь т р о -вентиляції, коли воно проходить крізь поглинальні фільтри, де очищається від радіоактивного пилу, отруйних речовин, СДОР і бактеріологічних засобів. Система водопостачання забезпечує людей водою для життя і гігієнічних потреб від зовнішньої водопровідної мережі. На той випадок, коли водопровід перестане діяти, передбачено аварійний запас води або її джерело. Кожна захисна споруда має систему каналізації для відводу фекальних стоків. Санвузол влаштовують у приміщенні, ізольованому перегородками від секцій сховища, обов'язково з витяжкою. Система опалення сховища працює від опалювальної мережі будинку, під яким воно знаходиться. Освітлюється сховище від міської (об'єктної) електромережі, в аварійних випадках — від автономної електростанції, а якщо її немає — від акумуляторів або ліхтарями. Запас продуктів харчування робиться з розрахунку не менше ніж на дві доби для кожної людини у сховищі. Медичне обслуговування здійснюють санітарні пости і медпункти об'єктів народного господарства.
ПРАВИЛА ПЕРЕБУВАННЯ У ЗАХИСНІЙ СПОРУДІ
Населення укривається у захисних спорудах за сигналами ЦО. Заходити до них потрібно організовано, швидко і без паніки. У сховищі зручніше розміщуватися групами — з тих, хто разом працює або мешкає в одному будинку. В кожній групі призначають старшого. Тих, хто з дітьми, розміщують в окремих відсіках або у спеціально відведених місцях. Літніх і хворих намагаються влаштувати ближче до вентиляційних труб.

 У сховище (укриття) потрібно приходити зі своїми засобами індивідуального захисту органів дихання, продуктами харчування і документами. Не дозволяється приносити з собою речі громіздкі, з сильним запахом, легкозаймисті, приводити тварин. У сховищі забороняється ходити без потреби, шуміти, курити, виходити назовні без дозволу коменданта. Всі у сховищі зобов'язані виконувати розпорядження чергового по сховищу, надавати посильну допомогу хворим, інвалідам.


title: Презентація на тему «Король и Шут»

text:
                 «Коро́ль и Шут»
                            — российская хоррор-панк-группа.
Выделяется своим необычным для классического панк-рока стилем. Песни группы представляют собой небольшие законченные истории, часто в фэнтезийном, мистическом, а также историческом ключе.
 Изначально преобладающий в музыкальной составляющей ритмичный панк-рок, со временем вышел за границы стиля, и на данный момент музыка группы вобрала в себя множество элементов: фолк-рок(«Акустический альбом»), арт-панк («Театр демона»), стрит-панк («Бунт на корабле») и многие другие.
Сценический имидж группы постоянно меняется и часто включает в себя грим, соответствующий тематике песен.
     Первые годы
           группы
В 1988 году, в Ленинграде, у троих одноклассников —«Михаила «Горшка» Горшенева и Александра  «Поручика» Щиголева,и Александра «Балу» Балунова — возникла идея создания группы. Так на свет появился проект с названием «Контора», который был ориентирован на игру в стиле «панк-рок», с соответствующими текстами и музыкой.
Знакомство Михаила Горшенёва с Андреем «Князем» Князевым  в реставрационном училище Санкт-Петербурга годом спустя кардинально изменило концепцию группы. Андрей пишет на музыку тексты,
представляющие собой разнохарактерные мини-истории, в основе которых лежат сюжеты из русского фольклора, фэнтези, мифов и легенд. Большинство историй носит характер «страшных сказок», иные — юмористичный, шутливый оттенок.
Название «Король и Шут» группа взяла в 1990 году. До этого времени на обсуждение музыкантами выносились такие варианты как: «Зарезанный одуванчик», «Армагеддон», «Апокалипсис» и «Король Шутов», из которых последний и лёг в основу официального названия.
  Начало популярности
В 1994 году был записан неофициальный альбом «Будь как дома, путник!» ,который вышел ограниченным тиражом только на кассетах, и долгое время считался среди поклонников настоящим раритетом.
В 1996 году к «Королю и Шуту» присоединился гитарист Яков Цвиркунов,благодаря которому аранжировки композиций и гитарное звучание группы восходят на качественно новый, профессиональный уровень.
1997 год стал годом выпуска второго альбома под названием  «Король и Шут» , который состоял из качественно записанных песен, входивших ранее в состав альбома «Будь как дома, путник!» (оригинальное название было возвращено альбому в 2000 году, после переиздания). Осенью того же года в группу приглашён звукорежиссёр — Павел Сажинов.
Летом 1998 года был снят первый профессиональный клип на песню «Ели Мясо Мужики» (режиссёр — Борис Деденёв). Трансляция клипа на MTV, совместно с ротацией песни на радио, приносит «Королю и Шуту» всероссийскую известность.
На канале НТВ снимается программа Дмитрия Диброва «Антропология»,
посвящённая «Королю и Шуту», с их непосредственным участием.

Весной 2001 года группа с размахом отметила 10-летие. К юбилею «Король и Шут» выпустили сборник своих лучших песен — «Собрание», а также провели грандиозный тур с концертами во всех крупных городах европейской части России, Сибири и Белоруссии. В рамках тура группа выступила с концертами в ДС «Юбилейный» (Санкт-Петербург) и на малой арене стадиона «Лужники»(Москва), добившись переаншлага.
Отныне «Король и Шут» становятся неизменными участниками всех крупнейших рок-фестивалей России.
13 июля 2001 года с группами «АлисА» и «Ария», «Король и Шут» выступают в Зелёном Театре Парка им. Горького в стартовавшем концертном проекте «Пятница 13-ое».
С компанией «Мистерия Звука» заключается контракт на выпуск следующих трёх альбомов.
А уже 15 декабря 2001 года в столичных «Лужниках» состоялась презентация альбома «Как в Старой Сказке», принесшего группе ещё большую популярность. Песня «Проклятый Старый Дом» с этого альбома на протяжении полугода занимает первое место в хит-параде «НАШЕго Радио» «Чартова Дюжина», видеоклип на эту композицию активно ротируется на каналах MTV и МУЗ-ТВ.
11 августа 2002 года на фестивале «Нашествие» «Король и Шут» предстали в статусе хэдлайнеров при аудитории почти 200 тысяч человек. В шоу было представлено готическое факельное шествие, гигантская декорация, изображавшая «Старый Дом», и вылетающие черные вороны.

    10-летие группы
                    15-летие группы
10 февраля группа «Король и Шут» отметила своё пятнадцатилетие, в очередной раз собрав многотысячные московские «Лужники», а затем и СК «Юбилейный» в родном Петербурге. По материалам этих концертов был смонтирован концертный клип «Марионетки». Юбилейную концертную программу группа представила в гастрольном туре по городам России, Украины, Белоруссии, Молдовы, Прибалтики, Израиля.
              20-летие группы. Перемены
В мае 2011 года один из участников «Короля и Шута» — Андрей Князев — принял решение приостановить свою работу в группе и посвятить время своему сольному проекту КняZz. К этому же проекту присоединился и скрипач «Короля и Шута» Дмитрий Casper Ришко.
21 августа 2011 года один из участников «золотого состава» «Короля и Шута» — гитарист Александр «Ренегат» Леонтьев — возвращается в группу и вместе с «Королём и Шутом» отправляется в большой концертный тур с программой «Король Вечного Сна». Основу этой программы составляют песни из альбома «Театръ Демона» в электрической обработке.
В ноябре 2011 года «Король и Шут» выпустила новый альбом, который получил название «Праздник Крови» и полностью основан на музыке из зонг-оперы ужасов ТОDD. Все песни на пластинке связаны между собой единой драматической линией.
Михаи́л Ю́рьевич Горшенёв (7 августа 1973— 19 июля 2013)
19 июля 2013 года Михаил Горшенёв был обнаружен мёртвым в своём пригородном доме в Петербурге. Как показало вскрытие , причиной смерти являлась острая сердечная недостаточность. Горшенев не дожил всего двадцать дней до своего сорокалетнего юбилея.
Все предстоящие выступления группы были отменены.
22 июля в СКК «Юбилейный» прошла прощальная панихида с Горшенёвым. Проводить музыканта пришло более десяти тысяч поклонников с разных концов страны и ближнего зарубежья. После церемонии прощания тело Михаила предали огню в крематории, как того желал сам музыкант. 2 августа прах Михаила был похоронен на Богословском кладбище в Санкт-Петербурге.
Спасибо за внимание
   и слушайте КИШ


title: Презентація на тему «Українська Вишивка» (варіант 4)

text:
Українська Вишивка

Українська вишивка — один із видів народного декоративного мистецтва українців; орнаментальне або сюжетне зображення на тканині, шкірі, виконане різними ручними або машинними швами; один із найпоширеніших видів ручної праці українських жінок і, зокрема, дівчат. Вишивку вживають в українському народному побуті передусім на предметах одягу, в основному на жіночих і чоловічих сорочках. Крім того, вишивки поширені на предметах домашнього вжитку, як наліжники, обруси, наволочки, рушники тощо.

Історія вишивки
Історія вишивки дуже давня. Вишивки були відомі ще в II ст. до н. е. Великий вплив на характер вишивки мали ткані візантійські матерії. Про вишивку на білій сорочці українців є звістки ХІ-ХІІ ст. візантійських письменників. Відомі малюнки на мініатюрах і фресках в Україні тієї ж доби. Ще в ХІ ст. на Русі існувала перша вишивальна школа, організована сестрою Володимира Мономаха — Ганкою, де дівчата вчилися гаптувати золотом і сріблом. Про українські вишиванки згадують іноземні мандрівники XVI-XIX ст. Збереглися вишиванки з козацьких часів 17-18 ст. У 16-18 ст. центрами вишивання були Качанівка на Чернігівщині, Григорівка на Київщині, Велика Бурімка на Черкащині та інші. Вишивали у кожному селі, монастирях, дворянському, купецькому середовищі. У 19-20 ст. відкривалися навчально-кустарні майстерні, художньо-промислові артілі, великі спеціалізовані підприємства з вишивки.

Призначення
Вважається, що основне призначення вишивки — прикрашання одягу та інтер'єрно-обрядових тканин.

Традиційні орнаменти, стилі

Багатство і різноманітність геометричних елементів в українській вишивці (ромби, кола, хрести, хвилясті лінії води, горизонтальні знаки землі), зображенням тварин, птахів, рослин (дерево життя — верба, дуб, явір та ін.; листя, плоди, квіти; голуби, змії, коні, журавлі, качки тощо), людей із ромбоподібними тулубами, хрестоподібними головами. В Україні налічувалось близько 100 видів і технічних прийомів вишивання (гладь, хрестик, низь, мереження, бігунець, плетіння тощо). Композиційне вирішення української вишивки відзначається безмежною фантазією, колоритом. І все ж переважає стрічкова, букетна і вазонна композиції. Відповідно до етнографічних особливостей вишиванки виявляють чимало регіональних відмінностей. Притому українські вишиванки мають один спільний для всіх земель стиль, так що їх неважко розпізнати серед вишиванок інших народів — слов'янських і неслов'янських.
Сім”я в вишитих сорочках
Математичне моделювання в українській вишивці
Низкою вчених були розроблені методи опису складних симетричних зображень-орнаментів української вишивк, які базуються на алгоритмах формалізації груп перетворень зображень на основі осьових симетрій, мові опису мінімальних рисунків та алгоритмах формалізації рапортів. Принципова можливість моделювання української вишивки обумовлюється тим, що в її основі лежить побудова симетричних структур.
Математична формалізація дозволяє розробити інформаційну модель побудови орнаментів української вишивки і редактор зображень-орнаментів. Математична модель вишивки забезпечує можливість створення нових та економного зберігання наявних зображень-орнаментів, автоматизацію процесу створення та редагування вишивок для відтворення їх в натуральному вигляді (на тканині).

Приклади вишивки


title: Презентація на тему «Юнеско» (варіант 2)

text:
Виконав
ТАРАС САМОЙЛЕНКО
United Nations  Educational, Scientific  and  Cultural Organization
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
Організа́ція Об'є́днаних На́цій з пита́нь осві́ти, нау́ки і культу́ри  (ЮНЕСКО)
До складу ЮНЕСКО входять 193 дійсних і 7 асоційованих держав-членів.
Керівними органами Організації є Генеральна конференція та Виконавча рада.
Секретаріат, очолюваний Генеральним директором, приводить до виконання рішення цих двох органів

UNESCO
Associated
Schools
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
Генеральна Конференція кожні два роки визначає цілі та пріоритетні напрями Організації та затверджує її бюджет

Виконавча Рада збирається два рази на рік, щоб контролювати виконання програми.
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools

Штаб-квартира ЮНЕСКО знаходиться в Парижі. Вона займає будівлю у стилі модерн, урочисто відкрите в 1958 році і нещодавно реконструйоване
Організація має також понад 50 місцевих представництв по всьому світу
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
 Історія
За пропозицією Конференції міністрів освіти країн-союзників, в Лондоні 1-16 листопада 1945 пройшла Конференція Організації Об'єднаних Націй про створення Організації з питань освіти і культури у роботі якої взяли участь представники 40 держав.
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
 Історія

На заключному етапі конференції 37 держав підписали Статут, що проголошує народження Організації Об'єднаних Націй з питань освіти, науки і культури (ЮНЕСКО). Статут був підписаний 16 листопада 1945р. і набув чинності в 4 листопада 1946 після його ратифікації 20 державами: Австралією, Бразилією, Грецією, Данією, Домініканською Республікою, Єгиптом, Індією, Канадою, Китаєм, Ліваном, Мексикою, Новою Зеландією, Норвегією, Саудівською Аравією, Сполученими Штатами Америки , Сполученим Королівством, Туреччиною, Францією, Чехословаччиною та Південно-Африканською Республікою.
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
ЮНЕСКО зараз
У 190 державах - членах ЮНЕСКО створені національні комісії, до складу яких входять представники працівників освіти, науки і культури відповідних країн.
344 неурядових організацій (НУО) підтримують офіційні відносини з ЮНЕСКО, а приблизно 1200 НВО співпрацюють з Організацією на разовій основі.

ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
ЮНЕСКО зараз
6670 асоційованих шкіл допомагають молоді виховувати в собі почуття терпимості й розуміння народів інших країн.6000 клубів, асоціацій і центрів ЮНЕСКО сприяють просуванню ідеалів Організації та її діяльності на низовому рівні. 173 держав-членів розташовують постійними представництвами при Організації в Парижі.

ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
Оновна ціль
Основна мета ЮНЕСКО полягає в тому, щоб сприяти зміцненню миру і безпеки шляхом розширення співробітництва народів у галузі освіти, науки і культури в інтересах забезпечення загальної поваги справедливості, законності і прав людини, а також основних свобод, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, для всіх народів незалежно від раси, статі, мови чи релігії.
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
П'ять основних функцій
Перспективні дослідження: які форми освіти, науки, культури і комунікації необхідні в завтрашньому світі?
Просування, передача та обмін знаннями: спираючись головним чином на наукові дослідження, підготовку і викладання.
Нормативна діяльність: підготовка і прийняття міжнародних актів і обов'язкових до виконання рекомендацій.
Надання послуг експертів: державам-членам для визначення їх політики в галузі розвитку і розробки проектів у формі технічного співробітництва
Обмін спеціалізованою інформацією
ЮНЕСКО
United Nations
Educational, Scientific and
Cultural Organization
UNESCO
Associated
Schools
Генеральний директор ЮНЕСКО
Бокова Ірина Георгієва


title: Презентація на тему «Виробничий потенціал національної економіки»

text:
Виробничий потенціал національної економіки: трудові, земельні, фінансові ресурси та технології
Підготувала
Вакарова Валентина

Національна економіка – економічно і організаційно єдина система взаємоповязаних галузей і сфер діяльності людей.

Сталий розвиток – розвиток, що забезпечує стабільне економічне зростання і не допускає деградаційних змін довкілля, забезпечує потреби сучасних і майбутніх поколінь.

Економічний потенціал країни характеризує можливості національної економіки
виробляти матеріальні блага, надавати послуги, задовольняти економічні потреби суспільства. ЦІ можливості дають всі наявні в країні ресурси — виробничі, матеріальні, трудові, природні, фінансові, науково-технічні, інформаційні та ін.
СКЛАДОВІ ЕКОНОМІЧНОГО ПОТЕНЦІАЛУ
ПРИРОДНИЙ
ПОТЕНЦІАЛ
ТУДОВИЙ
ПОТЕНЦІАЛ
ФІНАНСОВИЙПОТЕНЦІАЛ
НАУКОВИЙПОТЕНЦІАЛ
ВИРОБНИЧИЙ ПОТЕНЦІАЛ

Природний потенціал — це сукупність наявних і тих, що можуть бути мобілізовані, природних ресурсів у поєднанні з природніми умовами, які впливають на економічну діяльність та використовуються чи можуть бути використані у процесі виробництва економічних благ.
 Трудовий потенціал — це кількість та якість наявних трудових ресурсів з урахуванням можливості їх збільшення при поточному рівні розвитку науки і техніки.
Фінансовий потенціал країни визначається сукупністю грошових фондів підприємств, громадян, держави.
Виробничий потенціал формується основними виробничими фондами, до яких входять будівлі, споруди, трубопроводи, машини, устаткування тощо.

ВИРОБНИЧИЙ ПОТЕНЦІАЛ
ТРУДОВІ РЕСУРСИ
ЗЕМЕЛЬНІ РЕСУРСИ
ФІНАНСОВІ РЕСУРСИ
Трудові́ ресу́рси  — це частина працездатного населення, яка володіє фізичними й розумовими здібностями і знаннями, необхідними для здійснення корисної діяльності.
ТРУДОВІ РЕСУРСИ(Працездатне населення)
Еконмічно активне
населення
Еконмічно неактивне
населення
Непрацюючі
пенсіонери та інваліди
Безробітні
Зайняті  у всіх секторах економіки

Земе́льні ресу́рси (у ранішній географічній літературі — поземе́лля) — частина земельного фонду, що використовується або може бути використана у народному господарстві.
Земельні ресурси — сукупний природний ресурс поверхні суші як просторового базису розселення і господарської діяльності, основний засіб виробництва в сільськомута лісовому господарстві.

Країни та регіони неоднаково забезпечені земельними ресурсами, особливо це стосується сільськогосподарських земель. На Євразію припадає 59% світової ріллі, на Північну та Центральну Америку — 15%, на Африку — 15%, на Південну Америку — 8%, на Австралію — 3%. Більша частина (80%) світової ріллі розміщена в посушливій зоні. Найбільша частка пасовищ — у країнах Африки (24%) та Азії (18%)[1].

Фінансові ресурси — це кошти, що перебувають у розпорядженні підприємств і призначені для виконання ними певних фінансових зобов'язань.

Формуються за рахунок створення підприємства, власних та прирівняних до них коштів, мобілізуються на фінансовому ринку, надходять у порядку розподілу грошових надходжень.
Класифікаційні ознаки фінансових ресурсів:
За джерелом:
набуті
За використанням:
матеріалізовані
грошові
За формою реалізації:
матеріальні
нематеріальні
фінансові

Джерела фінансових ресурсів
Внутрішні
Зовнішні
Власні
Залучені
Позикові
статутний капітал
додатковий капітал
чистий прибуток
автоматизаційні відрахування
благодійні надходження

цілоьве фінансування з бюджету
іноземні інвестиції
лізинг
факторинг
Інші

довгострокові кридити та позики
короткострокові кридити та позики

Якщо взяти всі складові економічного потенціалу України, особливо інтелектуальні здібності української нації, наша держава посідає за його величиною 3 місце у світі. Вона реально поступається лише Китаю( 1-е місце) і США ( 2-е місце).


title: Презентація на тему «Дизельний двигун»

text:
Дизельний двигун
Підготувала
учениця 8 класу Павліковська Оксана
Дизельний двигун
Дизельний двигун - поршневий двигун внутрішнього згоряння, що працює за принципом займання розпорошеного палива від зіткнення з розігрітим стисненим повітрям. Дизельні двигуни працюють на дизельному паливі (у просторіччі - "солярка").
Історія двигуна
В 1890 Рудольф Дизель розвинув теорію "економічного термічного двигуна", який, завдяки сильному стисненню в циліндрах, значно покращує свою ефективність. Він отримав патент на свій двигун 23 лютого 1893. Перший функціонуючий зразок, названий "Дизель-мотором", був побудований Дизелем до початку 1897, і 28 січня того ж року він був успішно випробуваний.
 Цікаво, що в написаній ним книзі ідеальним паливом був кам'яновугільний пил. Експерименти ж показали неможливість використання вугільного пилу як паливо - перш за все через високі абразивні властивості пилу; також спостерігалися великі проблеми з подачею пилу в циліндри. Зате була відкрита дорога до використання в якості палива важких нафтових фракцій. Хоча Дизель і був першим, хто запатентував двигун із запалюванням від стиснення, інженер по імені Екройд Стюарт раніше висловлював схожі ідеї. Він запропонував двигун, в якому повітря втягувалося в циліндр, стискалося, а потім нагніталося в ємність, у яку впорскується паливо. Для запуску двигуна ємність нагрівалася лампою зовні, і після запуску самостійна робота підтримувалася без підведення тепла зовні.

У 1898 році на Путіловському заводі в Петербурзі інженером Густавом Трінклером був побудований перший у світі "Безкомпресорний нафтовий двигун високого тиску", тобто дизельний двигун у його сучасному вигляді з форкамерою, який назвали "Трінклер-мотором". При зіставленні двигунів споруди "Дизель-мотора" і "Трінклер - мотора" російська конструкція, що з'явилася на півтора року пізніше німецької і випробувана на рік пізніше, виявилася набагато досконалішою і перспективною. "Трінклер-мотори" не мали повітряного компресора, а підведення тепла в них був більш поступовим і розтягнутим у часі в порівнянні з двигуном Дизеля. Російська конструкція виявилася простіше, надійніше і перспективніше німецької.

У 1898 р. Еммануель Нобель придбав ліцензію на двигун внутрішнього згоряння Рудольфа Дизеля. Двигун пристосували для роботи на нафті, а не на гасі.
З 1899 р. Механічний завод "Людвіг Нобель" в Петербурзі розгорнув масове виробництво дизелів. У 1900 р на Всесвітній виставці в Парижі двигун Дизеля одержав Гран-прі, чому сприяла звістка, що завод Нобеля в Петербурзі налагодив випуск двигунів, що працювали на сирій нафті. Цей двигун отримав в Європі назву "російський дизель".
В даний час використовується термін "двигун Дизеля", "дизельний двигун" або просто "дизель«. Близько 20-30 років такі двигуни широко застосовувалися в стаціонарних механізмах і силових установках морських суден, однак існуючі тоді системи вприскування палива не дозволяли застосовувати дизелі у високоспритних агрегатах. Невелика швидкість обертання, значну вагу повітряного компресора, необхідного для роботи системи упорскування палива зробили неможливим застосування перших дизелів на автотранспорті.

Удосконалення двигуна
В 20-і роки XX століття німецький інженер Роберт Бош удосконалив вбудований паливний насос високого тиску, пристрій, який широко застосовується і в наш час. Використання гідравлічної системи для нагнітання і уприскування палива дозволило відмовитися від окремого повітряного компресора і зробило можливим подальше збільшення швидкості обертання. Затребуваний в такому вигляді високооборотний дизель став користуватися все більшою популярністю як силовий агрегат для допоміжного та громадського транспорту, однак доводи на користь двигунів з електричним запалюванням (традиційний принцип роботи, легкість і невелика ціна виробництва) дозволяли їм користуватися великим попитом для установки на пасажирських і невеликих вантажних автомобілях, В 50 - 60-і роки дизель встановлюється у великих кількостях на вантажні автомобілі і автофургони, а в 70-ті роки після різкого зростання цін на паливо на нього звертають серйозну увагу світові виробники недорогих маленьких пасажирських автомобілів.
Принцип дії
В автомобілях використовується чотиритактний двигун внутрішнього згоряння. Повітря та пальне впускають в клапани, розміщені  вгорі. Вибух пального, яке спалахнуло, штовхає поршень униз, а той за допомогою шатуна повертає колінчастий вал, що через коробку передач передає обертання на колеса.
1-й такт
 Поршень опускається вниз, до нижньої точки свого ходу, в циліндр поступає свіже повітря через клапан впускання.

2-й такт
Поршень йде вгору, і повітря в циліндрі стискається у декілька разів (від 14 до 25), нагріваючись при цьому до 700-800 градусів за Цельсієм.
3-й такт
Як тільки поршень досягає верхньої крапки, в циліндр уприскується паливо. Горіння. Повітряна суміш розширяється, поршень йде вниз.

4-й такт
Поршень опускається вниз, гази віддаляються через відкритий клапан випуску.

Розріз дизеля
1 – генератор
2 - повітряний фільтр
 3 - паливна форсунка
4 - паливний трубопровід
5 - свічка розжарювання
6 – ПНВТ
7 - фільтр охолоджуючої рідини - масла.
Плюси та мінуси дизельного двигуна
Плюси
Найголовніший плюс, це - дешеве паливо!
Дизельний двигун в порівнянні з бензиновим такого ж об'єму відрізняється набагато вищим моментом, що крутить. Це особливо важливо для легких фургонів і універсалів. А на вантажівки інших двигунів і не ставлять. Великий момент, що крутить, допомагає в місті, в пробках можна їхати на холостих оборотах.

Мінуси
Головний негативний момент: дизель дорогий. Причому як у виготовленні, так і в обслуговуванні.
У дизельного двигуна паливо загорається від температури стислого повітря. В результаті воно не встигає перемішатися з повітрям, і утворюють при згоранні CH і саджу. Через неоднорідність                                                                               хімічного складу вихлопних газів                                                                            каталізатор також має складніший пристрій.
Вібрації і шум до останнього                                                                                моменту були невід’ємними від                                                                 слова «дизель». З ними борються,                                                                                укутуючи моторний відсік                                                                                рулонами ізоляції, врівноважуючи                                             моменти і калібруючи блоки управління

Цікаві факти
Є легенда, що звук роботи дизельного двигуна на неодружених оборотах збігається за частотою з муркотінням кота. Цей звук не тільки заспокоює людину, але і володіє цілющими властивостями
Використана література
http://www.dreamcity.com.ua/doc/16/1/102/
http://znaimo.com.ua/Дизельний_двигун
http://uk.wikipedia.org/wiki/Дизельний_двигун
http://www.vrnnova.ru/ua/diesel-engine-works.html


title: Презентація на тему «В’язання гачком — вид рукоділля»

text:
В'язання  гачком - вид рукоділля
 "В'язання гачком стимулює розумову діяльність, бо при цьому масуються нервові рецептори на пальцях, котрі відповідають за розумову діяльність".
Тема і мета проекту:
      Тема: плетіння гачком
       Мета:
   дізнатися про історію цього        декоративно-ужиткового мистецтва
   навчитися плести серветку
Історія виникнення в'язання гачком
Хто і коли придумав першу петельку, ніхто не знає, але вже давно відомо, що народилася ця чудо-петелька задовго до нашої ери. У Єгипті в одній з гробниць знайдена дитяча в'язана туфелька, археологи встановили, що їй більше чотирьох тисяч років. А вже на початку нашої ери техніка та принципи в'язання знаходилися на дуже високому рівні.
В'язання спочатку було чоловічим ремеслом, і чоловіки боролися з жіночою конкуренцією спеціальними договорами.
Лише пізніше, коли в'язання широко поширилося, їм стали займатися жінки. І все одно чоловіки не втратили інтересу до в'язання. У 1946 році національний американський конкурс з в'язання гачком виграв чоловік, а приз - Золотий гачок - йому вручала особисто Есте Лаудер.
Певний час існувала думка, що машинне в'язання витіснить ручне, однак чим більше випускалося виробів масового виробництва, тим більш цінними ставали речі, пов'язані вручну. Тому що в'язання гачком завжди очевидна унікальність, одиничність вироби.
З ХІХ століття це мистецтво стало дійсно ювелірним.
Маючи гачок та нитки можна зв'язати все що завгодно: скатертини, серветки, постільна білизна, одяг, взуття та іграшки, фіранки на вікна і рушники, килимки, сумки, капелюхи і рукавиці, ковдри, покривала і подушки, навіть деякі предмети меблів та ювелірні прикраси.

Гачок – це інструмент, який складається з ручки, стержня та голівки з борідкою
ГОЛІВКА
СТЕРЖЕНЬ
РУЧКА
БОРІДКА
Гачки бувають:дерев'яні, пластмасові та металеві

Різного діаметру:  від 0,5 мм до 10 мм, і довжиною 120 - 160 мм.
Інструменти

Гачки бувають: односторонніми і двосторонніми;

Номер гачка означає його діаметр
СТАЛЕВІ
ДЕРЕВ’ЯНІ
ПЛАСТМАСОВІ
Матеріали
Для в’язання використовують різну пряжу : вовняну, синтетичну, льняну, бавовняну.
Найбільшою популярністю користується вовняна пряжа. Вона еластична і пружна, а тому вироби, виготовленні з неї, добре зберігають свою форму під час носіння.
Улітку найкраще носити в’язанні речі із бавовни і льону. Вони добре пропускають повітря і вбирають вологу.
                             Нитки
БАВОВНЯНІ
ВОВНЯНІ
ЛЬНЯНІ
ШОВКОВІ
СИНТЕТИЧНІ
Послідовність добору інструментів та матеріалів для роботи гачком
ВИРІБ
НИТКИ
Залежно від призначення
виробу і виду узору
ГАЧОК
Відповідно до товщини
нитки
Гачок діаметром 3-6 мм
Гачок діаметром 1-2 мм
Нитка повинна бути у півтори рази товща від товщини
гачка у місці заглиблення біля борідки гачка
Добір гачка до нитки
В’язати слід, сидячи на стільці із спинкою.
Не нахилятися низько над в’язанням і не сутулитися.
Не слід забувати, що гачок досить гострий і може поранити вас і тих, хто знаходиться поряд.
Не можна сидіти близько один біля одного під час в’язання.
Не можна носити гачок у пластикових пакетах, а в сумці їх слід розміщувати на дні горизонтально.
Клубки з нитками розміщувати у спеціальних пластмасових ємностях  або у коробці чи кошику.

Правила безпечної праці
1.   Визначитися з самим виробом - що будемо плести.

2.   Необхідно правильно підібрати нитку або нитки і гачок.

3.   Гачок підберіть залежно від узору, який будете в'язати і від товщини пряжі. Занадто товстий гачок буде в'язати "рідке" і пухке полотно, занадто тонкий - дуже щільне полотно, та й в'язати ним буде дуже незручно.

4.   При виборі гачка, врахуйте, що робоче заглиблення гачка - напрямлювач нитки - повинен бути в 1,5-2 рази менше товщини нитки.
Заповіді в'язальниці

В'язальний гачок, можна
 взяти як олівець

або як в'язальну спицю.

    Зазвичай вибирають той спосіб, який здається більш зручним і легким.
Способи тримання гачка
1.Схема
Виготовлення серветки
Повітряна петля

Ланцюжок з повітряних петель

Стовпчик без накиду

Півстовпчик з накидом

Стовпчик з накидом

2.Умовні позначення
3.Матеріал для серветки
Біла бавовняна нитка
1-3 мм
Гачок діаметром 0.5-1 мм
При виконанні ланцюжка вводи в петлі гачок так, щоб він проходив між двома нитками однієї петлі і частина петлі була б під гачком.
4.Плетіння серветки
   Намагайтеся вив'язувати петлі рівномірно
Ланцюжок з повітряних петель:
 введіть гачок в другу повітряну петлю від гачка, підхопіть робочу нитку і витягніть петлю .

Знову підхопіть гачком нитку і протягніть її через дві петлі, що знаходяться на гачку (рис.2).

 Ведіть гачок у наступну повітряну петлю (рис.3).
Стовпчик без накиду
зробити накид, ввести гачок у третю від кінця петлю і витягнути петлю.

 Ще раз підхопити гачком нитку і протягнути її через усі три, що знаходяться на гачку петлі.

Зробити накид і ввести гачок у наступну повітряну петлю. При в'язанні трикотажного полотна напівстовпчиками з накидом гачок вводять за обидві стінки петлі.
Напівстовпчик з накидом
після початку в'язання зробити накид, ввести гачок у четверту від кінця петлю ;

витягнути петлю, знову підхопити нитку і протягнути її через дві перші петлі;

тепер на гачку знаходяться дві петлі. Ще раз підхопити гачком нитку і протягнути її через петлі, що залишилися на гачку. Зробити накид і ввести гачок у наступну повітряну петлю. Починаючи з другого ряду, гачок вводять за обидві стінки петлі .
Стовпчик з накидом
        Готова серветка
Види одягу
Вироби в'язані гачком
Вироби ужиткового характеру
Аксесуари
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Економічні системи»

text:
Економічні системи
Презентацію виконала учениця 10 класу
Ніколаєнко Аліна
Сутність економічної системи:
Сукупність певним чином упорядкованих і скоординованих економічних процесів і видів економічної діяльності у суспільстві на основі існуючих відносин власності та господарських механізмів виробництва, розподілу, обміну й споживання створеного продукту називається економічною системою.

Види економічних систем:
Традиційна;

Командна

Ринкова;

Змішана.

Командна:
Базується на пануванні державної власності, усі фактори виробництва і природні ресурси охоплені в основному державною формою власності
Панує централізоване планування і розподіл економічних ресурсів. Вона не визнає конкуренції і вільного ціноутворення, їй притаманні висока затратність виробництва, несприйнятливість до НТП, зрівняльний розподіл результатів виробництва, відсутність матеріальних стимулів до ефективної праці, хронічний дефіцит (особливо товарів народного споживання) тощо.
ормою власності
Традиційна
Традиційна економічна система властива слаборозвинутим країнам.
Характеризується багатоукладністю економіки, збереженням натурально-общинних форм господарювання, відсталою технікою, широким застосуванням ручної праці, нерозвиненою інфраструктурою, найпростішими формами організації праці і виробництва, бідністю населення.

Ринкова:
характеризується пануванням приватної власності на інвестиційні ресурси,
передбачає функціонування великої кількості діючих виробників і покупців товарів, свободу вибору підприємницької діяльності, особисту свободу всіх економічних суб'єктів, однаковий доступ їх до ресурсів, науково-технічних досягнень, інформації.

Змішана:
високий рівнеь розвитку продуктивних сил і наявність розвинутої інфраструктури суспільства
орієнтація на посилення соціальної спрямованості розвитку економіки. Збільшуються затрати на освіту, медичне обслуговування, створюються державні й приватні фонди соціального страхування та соціального забезпечення населення.

Економічний кругообіг
Економічний кругообіг — це рух витрат і доходів, грошей, ресурсів, продукції в різних сферах економічної діяльності. У кругообігу виділяють фінансовий (грошовий) сектор і матеріальний, який охоплює рух товарів та надання послуг

Суб'єкти економічного кругообігу:
Висновок:
Економічна система – це сукупність всіх видів економічної діяльності людей (механізмів, інститутів функціонування, регулювання національної економіки) у процесі виробництва, обміну, розподілу і споживання товарів і послуг, а також у процесі регулювання такої діяльності.


Презентація на тему «Міжнародні організації» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Мистецтво першої половини ХХ століття»

text:
мистецтво першої половини ХХ століття
Основні ідеї та напрями розвитку мистецтва у першій половині XX ст
Поширилися авангардистські течії  модернізму:
Футуризм (лат. futurum — майбутнє) — авангардистський напрям у літературі і мистецтві, представники якого намагалися створити мистецтво майбутнього, відкидали класичну художню спадщину, насаджували ідеї фантастики, урбанізму, крайнього формалізму.
Супрематизм (лат. supremus — найвищий) — різновид абстракціонізму; твори супрематизму є комбінаціями кольорових геометричних фігур (квадрат, трикутник, коло).
Сюрреалізм (фр. surrealism, буквально — надреалізм) — модерністська течія в літературі і мистецтві XX ст., яка намагається джерела творчості знайти в підсвідомості.
Кубізм (фр. cubisme, від cube — куб) — модерністська течія в західноєвропейському образотворчому мистецтві початку XX ст., представники якої зображували реальний світ у вигляді комбінацій геометричних форм (куба, кулі, циліндра, конуса тощо) та деформованих фігур.
Експресіонізм (фр. expression — виразність, вираження) — напрям у європейській літературі та мистецтві перших десятиліть XX ст. Головним в експресіонізмі проголошувалося вираження суб´єктивних уявлень митця, що зумовило потяг до ірраціональності, загостреної емоційності та гротеску.
Абстракціонізм (лат. abstractus — відокремлений, відірваний) — напрям у модерністському мистецтві XX ст., що цілком відмовляється від реалістичного зображення предметів і явищ.
Фовізм (фр. fauves — дикий) — один з напрямів модернізму, для якого властиві поєднання яскравих, «агресивних» кольорів, декоративність, пластичні деформації предметів.
Неокласицизм — течія в літературі та мистецтві XVIII — початку XX ст., що базувалася на стилізації зовнішніх форм античного мистецтва, італійського Відродження і частково класицизму.
Неореалізм — напрям в італійському кіно і літературі 40—50-х pp. XX ст. Визначними рисами неореалізму є демократизм і гуманізм, увага до життя простої людини, наявність документальної основи твору (принцип вірності факту).
Раціоналізм — 1) філософський напрям, який стверджує, що розум є вирішальним джерелом істинного знання; 2) практичне ставлення до життя.
Живопис у першій половині XX ст

Пабло Пікассо (1881-1973)-видатний французький
художник,іспанець за походженням.Засновник кубізму.Пабло
Пікассо освіту здобув у художніх школах Барселони й
Мадрида.Одним із найкращих його полотен є «Дівчинка на
кулі», що вражає простотою і одночасно виражає складність
людської душі. Складні почуття і переживання викликає
картина«Балкон», яку П. Пікассо написав у 1919 р. У роки
громадянської війни в Іспанії художник-гуманіст виступав
проти фашизму.  Багато працюваа як графік,скульптор.

Василь Кандинський  (1866-1964) – російський живописець і
графік.Один із засновників абстрактного мистецтва.Із 1921 р.
вив за кордоном .
Пат Модріан  (1872-1944)- нідерландський
живописець,представник авангардизму.Засновник
неокласицизму.Створював абстрактні композиції з
різнокольорних прямокутників.

Живопис у першій половині XX ст
Казимир Малевич (1878-1935)- російський
художник,засновник  однієї з течії  абстрактного мистецтва
супрематизму. У картині « Чорний квадрат на білому тлі»
(1915р.) поєднав різнокольорові геометричні фігури(квадрат,
коло,трикутник) з накладеними на плошину об “ємними
фігурами .
Анрі Матісс(1869-1954) - французький живописець і графік,
декоративного мистецтва,один із лідерів фовізму . У своїх
картинах у яскравих барвах змальовував  красу світу.
Сальвадор Далі(1904-1989) – іспанський
живописець,представник сюрреалізму.Картина “Палюча
жирафа “ (1935р.) сповнена фантастичних
видінь,надприродних,химерних зображень.
Музичне Мистецтво
ЕКСПРЕСІОНІЗМ(від лат. expressio - вираз) – напрям
європейського мистецтва першої чверті ХХ ст., який
зосереджувався на хворобливому стані душі, негативних
сторонах дійсності, співчуванні приниженим та ображеним,
жаху та відчаї. В музиці риси Е. властиві творчості Г.Малера,
Р.Штрауса, особливо А.Берга і А.Шенберга та їх
послідовників, характеризуючись відмовою від мажору і
мінору, максимальною дисонансністю, напівспівом –
напівмовленням, загостренням контрастних настроїв,
хворобливістю психіки і т. д.
КОНСТРУКТИВІЗМ- напрям у мистецтві 20-х рр. XX
ст.,який заперечував ідейний зміст мистецтва  й підмінював
художній образ абстракцією. Найбільш типовим
представником іншого напряму в музиці – конструктивізму –
був німецький композитор Пауль Хіндеміт. До цього ж
напряму належали і французькі композитори, що входили у
творче об'єднання «Шістки»: Луї Дюрей, Даріюс Мійо,
Артюр Онеггер, Френсіс Пуленк, Жорж Орик та Жермена
Тайфер. Елементи конструктивізму спостерігаються і в
творах відомого французького композитора Еріка Саті.
Сильні національні музичні школи склалися у багатьох
європейських країнах і США. Засновником американської
музичної школи став видатний композитор Едуард Мак
Доуелл. Плідно працювали в цій країні композитори Рой
Гарріс, Семюел Барбер, Джордж Гершвін.
Едуард Мак-Доуелл (1861-1908)— американський компози-
 тор, піаніст, один із засновників американської компози
 торської школи. Автор симфонічних творів Індійська
 сюїта, ліричних фортепіанних пєс тощо. Професор і
 керівник першої музикальної кафедри в Колумбійському
 університеті.
Джордж Гершвін (1898-1937 _— американський композитор.
Він уперше використав у симфонічних творах музичний
фольклор.Автор опери Рапсодія в стилі блюз, низки пісень.
Сергій Рахмапінов (1879-1943 )— російський композитор,
диригент, піаніст. З 1917 р. жив за кордоном із 1918 р. — у
США. У його музиці романтичний пафос поєднується з
лірично споглядальними настроями, методичність, широ-та і
свобода дихання — з ритмічною енергією. Написав чотири
концерти Рапсодія на тему Паганіні для фортепіано, три
симфонії та ін.
Музичне Мистецтво
Енріко Карузо (1873-1921) — італійський співак, який
виступав у багатьох країнах світу. Його артистичний
темперамент приваблював глядачів. Блискуче виконував
драматичні партії, неаполітанські пісні;

Беньяміно Джильї (1890-1957) — італійський співак. Виконував партії ліричного і драматичного тенору,
неаполітанські пісні. Знімався у фільмах.

Архітектурне мистецтво
В архітектурі найбільш популярними були модерніські течії.
Одним з найвидатніших архітекторів тієї доби був  Вальтер
Гріппіус, який у 1919 р. у веймарі заснував вищу школу
будівництва і художнього конструювання «Баухауз». Зведена
за його проектом будівля школи з одноіменною назвою стала
символом довершеності нового стилю – функціоналізму або
конструктивізму. У руслі цієї школи розроблялися естетика
функціоналізму, принципи сучасного формоутворення в
архітектурі та дизайні.
      Французький архітектор Ле Корбюзьє розглядав
архітектуру як складову частину суспільного прогресу і
віддавав перевагу розробці зручних житлових будинків і
комплексів. За допомогою архітектури зодчі намагались
ліквідувати існуючу несправедливість, удосконалити
суспільство.З’явилася ідея розосередити населення великих
міст у містах-супутниках, створити "місто-сад».
     Видатним явищем інтернаціональної художньої культури
тут упродовж  тривалого часу називали скульптурну групу
В.Мухіної "Робітник і колгоспниця", створену спеціально
для радянського павільон Всесвітньої виставки 1937 р. В
Парижі.
Театральне мистецтво
Незважаючи на появу кіно, театр залишався важливим
елементом світової культури. Після війни театри будувалися
на найпривабливіших вулицях Парижа, Лондона й Берліна. їх
будівлі природно поєднували модерну вишуканість із
заспокійливою розкішшю з її єгипетськими і грецькими
мотивами, мармуровими колонами, фонтанами і статуями.
Німецьке театральне мистецтво було пов'язане з іменем
Бертольда Брехта, який постійно шукав шляхів
удосконалення національного театру. У цій країні творили і
такі видатні майстри сценічного мистецтва, як А. Бассерман,
П. Вегенар, Олена Вайгель.
У Франції відомим театром, де були зосереджені кращі
художні сили, став «Комеді Франсез», а також так званий
«Театр бульварів». Відомими майстрами сцени в Англії
були Джон Гілгуд, Алек Гіннесс, Сібіл Торндайк.
Італійську сцену в післявоєнний період представляли
ІгоБетті, Луїджі Піранделло, Рафаель Вівіані.
 У 30-х роках у Нью-Йорку були створені театри «Гілді» і
«Групп». Значну роль в американській драматургії відіграв
талановитий американський драматург Юджін О‘Ніл
Театральне мистецтво
Видатні драматурги
Бернольд Брехт (1898-1956)— німецький письменник,
драматург, режисер. Його пєси « Тригрошова опера »1928 р.,
«Матінка Кураж та її діти» 1938 р., « Життя Галілея »1938-
1939рр., «Добра людина із Сезуана »1938-1940 рр. Мали
новаторське звучання. Розробив теорію епічного театру,
якому властива розповідь, і є його творцем. Зазначав, що
театр цього жанру повинен бути велич-но-спокійним,
Безпристрасним.
Луцгжі Піранделло (1867-1938) - італійський драматург.
Його драми «Шість персонажів у пошуках автора »1921 р.,
«Сьогодні ми імпровізуємо »1930 р. — про «маленьких
людей» в буржуазному суспільстві. У 1934 р. Одержав
Нобелівську премію.
Ж. Жироду — французький письменник і драматург. У пєсі
«Троянської війни не буде »змалював відчуття воєнної
небезпеки і наступу реакції.
Едуардо де Філіппов (1900-1975) — італійський драматург,
режисер, актор. Його творчість повязана з неореалізмом. У
пєсах «Філумена Мартурано», «Субота, неділя, понеділок »
майстерно показав глибину людських характерів. У 1931-
1973 рр. був керівником власної трупи.
Театральне мистецтво
Видатні актори
Макс Рейнгардт (1873-1943 )— німецький режисер
і актор. У 1905-1933 рр. очолював німецький театр,
ставив німецьку античну класику. У створених ним театрах і
студіях Берлін, Відень експериментував у царині
театральних форм, нових виразних засобів.У1933 р.
емігрував з Німеччини, помер у США.
Іван Москвін (1874-1946)—російський актор. Із 1898 р.
працював у Московському художньому театрі. Зіграв такі
ролі: Федора Цар Федір Іоаннович О. Толстого, Протасова
Живий труп Л. Толстого, Луки На дні М. Горько-го та ін. З
найбільшою повнотою намагався повязати творчу школу
МХАТу з традиціями російського сценічного реалізму.
Марія Єрмолова (1853-1928) -російська актриса. Із 1871 р.
працювала у Малому театрі Москви. В її героїчному і
романтичному репертуарі поєднувалися сміливість ідейного
замислу і глибина психологічного розкриття образу з
досконалою художньою формою. Прославилася в ролях:
Лоуренсії за пєсою Лопе де Вега Овече джерело, Жан-ни
Дарк за пєсою В. Шекспіра Орлеанська діва, в драмах О.
Островського та ін.
Презентацію виконала Нижня Інна, учениця 10-В класу


Презентація на тему «Володимир Антонович»


Презентація на тему «Склад, властивості, продукти перегонки нафти»


title: Презентація на тему «Спілкування»

text:
Спілкування
Підготувала                                                       учениця 11-А класу Білоцерківської загальноосвітньої школиІ-ІІІ ступенів №8                                              Кравчук Анастасія

Спілкування - це не просто дія, а саме взаємодія: воно здійснюється між учасниками, з яких кожен є носієм активності і припускає її у своїх партнерах.
Поняття спілкування
Сутність спілкування: функція і види спілкування
Структура спілкування передбачає виділення трьох взаємопов'язаних сторін цього процесу:
комунікативної, інтерактивної та персептивної.

Комунікативна сторона спілкування полягає в обміні інформацією між людьми.
Інтерактивна сторона спілкування полягає в організації взаємодії між індивідами, тобто в обміні не тільки знаннями і ідеями, але й діями.
Персептивна сторона спілкування означає процес сприйняття один одного партнерами по спілкуванню і встановлення на цьому грунті взаєморозуміння.
Сутність спілкування: функція і види спілкування
Опосередковане спілкування - передбачає повний психологічний контакт - по телефону, через Інтернет, у письмовій формі і т.д.Безпосереднє - спілкування "обличчям до обличчя", при контакті візуальному. Формальне спілкування - ділове, рольове, функціональне. Це спілкування завжди передбачає виконання певної соціальної ролі, наприклад, спілкування за типом "експерт - атестується"Неформальне спілкування - довірче, товариське, інтимне.Діалогічне спілкування - спілкування між двома людьми.Групове - спілкування в групі людейМасове спілкування - це вид спілкування, яке спрямоване не на конкретну людину, а на масу людей.
Види спілкування
Засоби спілкування
Вербальне спілкування - здійснюється за допомогою слів.
Невербальне спілкування - засобом передачі інформації є несловесні знаки (пози, жести, міміка, інтонації, погляди, просторове розташування тощо).
Засоби спілкування
Важливо звертати увагу на взаємне розташування співрозмовників та їх пози
 Люди добре знають один одного або співпрацюють по роботі, зазвичай стоять або сидять пліч-о-пліч.
Стіл між співрозмовниками зазвичай асоціюються з владою і відмінністю в положенні:
"Я господар, а ти гість"
Коли слухає сідає збоку від столу, виникають найбільш сприятливі умови для контакту.
Паралінгвістичні особливості невербального спілкування
  “Адже буває, що людина судить здорово, але чітко викласти свої думки не може ”.  (Цицерон)

Паралінгвістичні особливості невербального спілкування
В даний час - це одна з проблем людського спілкування. Недосконале володіння мовою, її засміченість, незнання і невміння використовувати паралінгвістичні особливості не дозволяють людям прийти до взаєморозуміння.
Паралінгвістичні  явища
Гучність і висота звуку.
Темп мови.
Ритм промови.
Пауза.
Інтонація  (тон голосу).
Паралінгвістичні  явища
Основні категорії спілкування та їх характеристика
Спілкування породжується потребами у спільній діяльності і включає: сприйняття і розуміння людьми один одного, обмін інформацією, вироблення єдиних структур взаємодії.Спілкування як діяльність являє собою систему елементарних актів.
Спілкування як діяльність являє собою систему елементарних актів
Кожен акт визначається:а) суб'єктом - ініціатором спілкування;б) суб'єктом, якому адресована ініціатива;в) нормами, за якими організується спілкування;г) цілями, які переслідують учасники спілкування;д) ситуацією, в якій здійснюється взаємодія.
Спілкування як діяльність являє собою систему елементарних актів
Види спілкування
Соціально-орієнтоване спілкування.

Групове предметно орієнтоване спілкування.

Особистісно орієнтоване спілкування.
Види спілкування
Спілкування
Спілкування - складний, багатофакторний і багатофункціональний процес, який представляє собою не тільки самостійну сферу життєдіяльності людини, а й пронизує прямо або побічно усі інші сфери. Значення категорії спілкування визначається тим, що воно дозволяє розкрити суспільну сутність людини, детермінацію внутрішнього світу людини та її особистості, а також зрозуміти розвиток психіки як процес, що відбувається шляхом присвоєння суспільно-історичного досвіду людства в контексті спілкування з іншими людьми, живими носіями цього досвіду.
Дякую за увагу! ! !


Презентація на тему «Жиленко Ірина Володимирівна»


Презентація на тему «Музичні інструменти»


title: Презентація на тему «Традиційне українське весілля»

text:
Традиційне українське весілля.
Виконала:
Студентка групи А-20
коледжу НФаУ
Ладоня Маргарита

План:
1.  Весілля
2.  Змовини
3.  Сватання
4.  Заручини
5.  Оглядини
6.  Підготовка до весілля
Гільце
Вінки
Запросини на весілля
Коровай
Дівич-Вечір
7.    Вінчання
8.    Весільне дійство
9.    Комора
10.  Покриття
11.  Перезва
12.  Весільне вбрання
13.  Прикмети та забобони
14.  Джерела
Весі́лля — комплекс церемоній і обрядів, часто народних традицій, пов'язаних з укладенням шлюбу; має етнічні, релігійні, географічні та інші особливості в різних народів і у різних країнах.
Весілля справляли восени, після закінчення польових робіт, але традиційно тільки до середини жовтня — до православного свята Покрови Пресвятої Богородиці (14 жовтня). У народі навіть з'явилося прислів'я: «Іде Покрова, реве дівка, як корова». Це означало, якщо дівчину не «віддали» до свята, то заміж вона вийде не раніше наступної осені. Також традиційно весілля відбувалося у неділю (у деяких регіонах святкування продовжувалося ще весь наступний тиждень).
Змовини
Спершу були змовини , на яких підписувалась шлюбна угода. яку записували в урядові книги та підписували свідки і молоді. Люди простіші в урядові книги умов не вписували, а домовлялися при свідках. На змовини скликались родичі та приятелі. Тут домовлялись також про посаг, віно, привінок. Посагом називали те, що батьки давали дівчині : гроші, золоті та срібні прикраси, намиста, посуд срібний, мідний, цинковий, одяг, коні, слуги. Якщо в молодої не було братів то в посаг давали і землю. Якщо земля була в матері то вона йшла не синам, а дочкам. Молодий записував віно і привінок. Звичай давати віно йшов ще з княжих часів, але він давався спочатку як викуп, а пізніше записувався самій молодій. В " змовному листі " записували посаг, віно та привінок. В лист записували також коли мало відбутись вінчання та весілля. Записували в листі також грошову заруку, на той випадок коли одна із сторін не дотримиє умов. Змовні листи записували в урядові актові книги. Після одруження дружина самостійно володіла своїм віном, так само вона розпоряжалася власними або набутими маєтками, тобто мала право продавати, дарувати чи віддавати в заставу.

Сватання
Спершу хлопець засилав старостів. Хлопець разом зі старостами, досвідченими людьми з хлібом та гостинцями йшов в дім молодої. Якщо батьки дівчини згодні, вони давали благословлення та дівчина приносила рушники парубку та сватам. Старост дівчина пов'язувала рушниками, а хлопцеві затикала за пояс — вишиту хустину. Якщо дівчина не згідна була вийти заміж, то замість рушників виносила тоді гарбуза.
Заручини
На другий день відбувались «заручини». На заручини приходили до хати дівчини. Наречений приходив з дружбою, рідними та родичами з музикою і сідали за стіл. Під час гостини жених дарував подарунки та гостинці, після того батьки благословляли хлібом та житом. Після того молода пара сідала на «Покутті», а гості співали пісні.
Оглядини
Через день батьки дівчини, часом з родиною йшли до хлопця на «оглядини».
Підготовка до весілля
Гільце
В суботу ввечері вили «вільце» (гільце, деревце, ріщка), невелике деревце або гілку прикрашали квітами, це супроводжувалось також піснями, танцями та вечерею. В той самий день жінки пекли коровай, який прикрашали птахами з тіста та квітами. Гільце (священе дерево) втикають в хліб та прикрашають, свічками, калиною, позолоченими горіхами, яблуками, рутою, кольоровими свічками. Гільце ставлять в кутку навпроти образів. Гільце прикрашалось зверху до низу.
Вінки
 В цей самий час роблять і барвінкові вінки. Готові вінки позолочували. Інші дівчата мали вінки з рути та м'яти. Звичай плести вінки є дуже давнім. У бойків наприклад, збирання барвінку на вінок було цілим ритуалом. Звичай плести вінки це давній атрибут сонячного культу і особливо шлюбу. За свідченням Боплана в 17 ст. вінки на руку одівали всі дівчата, які йшли просити на весілля.
Запросини на весілля
Коли гільце та вінки були готові молода з дівчатами йшла запрошувати на весілля. Виходити з дому потрібно було в напрямку сонця. В цей самий час молодий зі своїми дружбами ходив також запрошувати. Молода кланялася кожному присутньому в хаті і навіть дітям, після цього подавала хлібець, спечений у вигляді шишки. Перед відходом їй дарували подарунки, які збирали дружки та дрібні гроші на «підківки до чобіток». Якщо в хаті була дівчина, вона приставала після запрошення до кортежу.
Після запросин, молода повертається до хати, де сідає на посад. Пізніше прибуває зі своїми дружбами та подарунками молодий, який сідає також на посад біля молодої. Після вечері цілу ніч тривали танці, а молодий залишався на ніч.
Коровай
Коровай пекли одружені жінки. Кожна жінка, яка була залучена до цього мала принести з собою трохи муки, яєць, масла і т. і. Молодиці заквітчувалися барвінком та мили руки. Під час приготування короваю, коровайниці співали ритуальних пісень. Коровай прикрашали виробленими з тіста сонцем, місяцем, голубами. Зверху коровай прикрашали обручем з тіста. Зверху встромляли шишку помальовану на червоно. Крім коровая пекли ще шишки, дивень, лежень. Після того як коровай садили в піч, починалися танці з лопатою та діжою, в якій місили тісто.
 Дівич-вечір
Увечері напередодні весілля наречена
прощалася з дівоцтвом. До її хати сходилися подруги і співали пісень про дівочу красу, молодість, про майбутню розлуку з батьками.
Вінчання
Вінчання відбувалось в неділлю до обіду, після вінчання кожний на обід йшов в свій дім. Після цього молодий йшов до молодої. На вході відбувався «викуп молодої».
Весільне дійство
Власне саме весілля починається з організації поїзду молодого до молодої. Розпочинають з обіду в молодого. На звуки музики до хати молодого збираються гості. Молодий виходить з хати разом з старшим боярином і вітає тричі товариство, після цього він вказує на парубків, які підуть з ним . Боярин знімає з парубків шапки і до кожної з них пришивалася червона стрічка або пучки барвінку. Це парубоцьке товариство називали боярами, а самого молодого — князем. Такі самі відзнаки роздавали і світилкам, тобто дівчатам, які були присутні в поїзді молодого. Молодий сидів на покутті, по-праву сторону сиділи дружби, а по ліву світилки. Після обіду боярин збирав гроші і після цього проводилися певні обряди.
Після обрядів під спів виряжалися в дорогу. Коли молодий від'їзджає перед ним несли весільні корогви. В більшості місцевостей молодий з товариством їхали вверхи. По дорозі до молодої відбувалися перейми , коли молодий мав платити гроші та вгощати, тих хто його зупинив.

Поїзд молодого зупинявся перед зачиненими воротами. Зі сторони молодого ідуть у двір два старости і за столом посередині двору зустрічають двох старост зі сторони молодої. Після «переговорів» за столом (викупу молодої) молодого впускають у двір.
Зустрічати поїзд молодого виходила мати молодої в вивернутому кожусі та з мискою води з вівсом в руках. Після того як молодий сідав коло молодої починався розподіл подарунків між ріднею дівчини. Зі сторони молодої всіх обдаровували вишитими рушниками.

Після цього починали розплітання коси та одягання серпанку. Молодій одягали очіпок, а мати повязувала намітку. Ця церемонія супроводжувалася співом. Після покриття голови молодої, приносли коровай та розподіляли його за порядком споріднення та за віком.

За короваєм ішов обряд перевезення молодої до хати молодого, який розпочинався вечерею.
В понеділок відбувався другий день весілля і у вівторок третій.
Комора
Цей звичай був - важливим заходом для підтримки в молоді високої моральності і цнотливості, а для батьків — перевіркою, чи здатні вони виховати свою дитину відповідно до звичаєвого права та моралі. У хаті молодого у коморі молодим готували постіль, а на ранок простирадло вивішували у дворі, щоб усі бачили, що наречена була цнотлива. У разі, якщо це було не так, рід молодого мав право повернути батькам молоду, що не зберегла цноту до шлюбу. Це вважалося особливою ганьбою для роду молодої.
Покриття
Обряд покриття відбувався в понеділок вранці. Дружки з піснями знімали з чесної молодої вінок і стрічки та віддавали їх молодшій сестрі чи незаміжній родичці молодої. А жінки одягали на молоду очіпок і пов'язували зверху хусткою. Перед покриттям нечесної молодої (якщо її не повертали батькам) стрічки рвали, а вінок кидали і топтали ногами.
Перезва
Після покриття весь рід молодого з короваєм прямував до нових сватів. Після частування дружки всіх гостей пригощали короваєм, а після танців усі розходилися. На цьому весілля закінчувалося.
У деяких регіонах весілля святкували ще й у вівторок. У хаті молодого молодь вбиралася циганами і гуртом ходила по родичах, випрошуючи або крадучи борошно, курей, гречку. Повернувшись у хату молодого, вони граблями, рогачами і кочергами дряпали піч та стіни, щоб молода продемонструвала, яка з неї господиня буде. А батьків молодого садовили на воза з сіном, катали по селу, а потім — вивертали в пилюку на дорозі або в найбільшу калюжу.
Весільне         вбрання
прикмети та забобони
Щоб життя молодят було заможним:
- їх обсипають пшеницею або крупою (рис, пшоно), цукерками, монетами;
- у келихи нареченого й нареченої кладуть по монетці, які вони потім зберігають удома під скатертиною;
- у взуття кладуть монетки або кілька зерняток пшениці.
Для того щоб бути щасливою в шлюбі, наречена в день весілля повинна поплакати.
Сватати приходять тільки після заходу сонця.
Наречений не повинен бачити наречену до весілля у вінчальному платті.
Якщо раптом у нареченої під час одруження зачесалася ліва долоня, це означає, що буде жити багато, а якщо права — у будинку завжди буде повно гостей і веселощів.
 Поганий знак — якщо наречена загубила рукавичку до або під час весілля.
На весілля запрошують непарну кількість гостей.
Більш вдалими вважаються шлюби, укладені після полудня.
Вважається, що обручки повинні бути неодмінно гладкими, а не вигадливими, з каменями, насічками — тоді й життя молодят буде гладким.
Якщо, повертаючись із загсу, першою до будинку заходить наречена — вона керуватиме в родині, якщо наречений — він буде хазяїном.
Якщо молодята самі беруть частування (наприклад, цукерки), то брати потрібно обов'язково по два — інакше житимуть нарізно.
Та дівчина, що спіймає букет, кинутий нареченою, наступною вийде заміж.

Джерела
http://ukrainica.org.ua
http://uk.wikipedia.org
http://forum.i.ua
http://www.molodyata.com.ua