title: Презентація на тему «Лексика»

text:
Підготувала Алєксєєнко Вероніка
Лексика
Згорають очі слів, згорають слів повіки. Та є слова, що рвуть байдужий рот. Це наше слово. Жить йому повіки. Народ всевічний. Слово — наш народ.
   Лексика – словниковий склад мови.

   Лексикологія – це наука про слово. ЇЇ можна порівняти з багатою царицею, яка щиро дарує свої багатства іншим розділам науки про мову: морфології, синтаксису, орфографії та іншим. Слова – це її діти. Вони різні: одні красиві, ніжні, приємні, інші холодні й черстві. На щастя, добрих і лагідних слів набагато більше.

   Якщо ми не можемо пояснити значення слова, звертаємося по допомогу до тлумачного словника.

Слова, які мають тільки одне значення – однозначні.

Слова, які мають 2 і більше значень – багатозначні.
Омоніми – слова, котрі однаково звучать, але різні за значенням.

Багатозначність властива одному й тому ж слову, а омоніми – це різні слова. У словнику багатозначні слова пояснюються під номерами в одній статті, а омоніми позначені як окремі слова, кожне має окрему статтю в словнику
Синоніми – слова, близькі за значенням.

Антоніми – слова, протилежні за значенням.

    Жили-були в чудовій країні Лексиці слова,  Однозначні й Багатозначні. Однозначні були самозакоханими, дуже любили самих себе і не раз хизувалися своєю неповторністю. «Ми – особливі, - говорили вони. Маємо одне-єдине значення. І нікому його не віддамо». А Багатозначні не вважали себе особливи-ми, бо були дуже скромними. Вони охоче дарували свої значення багатьом явищам, предметам, людям, якщо їх про це просили.

     Одного разу, коли відбувалось святкування Дня Мови, цариця Лексика отримала багато привітань. Ці вітання вона передала своїм підлеглим – словам. Особливо багато вітальних листівок отримали Багатозначні слова – цілий мішок! Це й не дивно, бо вони були дуже щедрими до інших. А однозначні слова дуже засумували, бо їм надіслали тільки невеликий пакуночок привітань. Вони зрозуміли, що своїм гонором відштовхнули всіх. Отже, у котрий раз перемогли  Доброта й Скромність, а Пиха й Зарозумілість залишились зневаженими.
Казка
Перший – однозначні слова, другий – багатозначні.

Калина, лінія, дятел, Карпати, мова, сміється, важкий, буква, ясен, чорнобривці, вушко, будинок, шприц, собака, стіна.

Записати слова у два стовпчики
Стрічка з марлі для перев’язування ран.
Великий сосновий ліс.
Гурт, овець, кіз.
Вода, доведена до кипіння.
Липка речовина, вживається для міцного з’єднання частин чогось.
Споруда, обладнана спец машинами, призначена для розмелювання зерна.

Слова для довідок: клей, бір, млин, бинт, окріп, отара

Як називаються ті слова?
Людина, яка виявляє надзвичайну відвагу, хоробрість і самовідданість у бою чи в праці.
Найвища почесна відзнака, нагорода за військові, трудові чи інші заслуги.
Здатність людини думати, мислити, основа її свідомого життя.
Знання, уміння, здобуті в житті, на практиці.
Великий хижий птах. Що водиться в степах на горах, а також образна назва сильної, мужньої людини.

Слова для довідок: орел, герой, розум, досвід, орден.

Назвати слова за поданими лексичними значеннями
Хто згадає найбільше епітетів, описуючи улюблених : квітку, тваринку, друга або подругу?
Підмети: ластівки, горобці, журавлі, солов`ї, зозулі, сороки, голуби, ворони, півні, качки, гуси.

Присудки: кують, тьохкають, цвірінчать, щебечуть, курличуть, скрекочуть, каркають, воркують, гелгочуть, кукурікають,кахкають.

Виходячи з лексичного значення слів , добрати до поданих підметів присудки. Записати їх парами
 На пульті загорілися вогники індикаторів, спалахнув екран, помережаний смугами перешкод. Сумно, журно заспівав одинокий сигнальний ріжок. Бійці виплигували з вагонів, зіскакували з платформ, закидали окопи противника гранатами . Іванові Івановичу не чужа робітнича гордість за свої мозолясті руки, за впертий характер, за товаришів по праці – людей мужніх і затятих. Та що там мужніх - хоробрих, одержимих. Тяжко , важко сиротині, а ніхто не бачить.

Спишіть речення. Підкресліть синоніми та вкажіть, якою частиною мовою вони виражені
Гармидер, галас, гам у гаї. (Т. Шевченко.)
Багрець вечірньої зорі палав, мигтів, палахкотів. (М.Бажан.)
Спіють яблука, і зріє виноград. Стигнуть сливи золотисті. ( М. Терещенко.)

Знайти у поданих реченнях синоніми
   Замінити слово великий у всіх словосполученнях синонімами відповідно до його конкретного значення. Записати утворені словосполучення.

Великий вітер, велика гора, велика прірва. Велике подвір`я, великий врожай, великий натовп, велика ніч.

Слова для довідок: високий, глибокий, сильний, багатий, просторий, численний, багатолюдний, видатний, дорослий, довгий.

                             МРІЯЯк виросту - збудую (дім, будинок, хату),На хаті колесо (приладнаю, приб`ю, прикріплю),А там я поселю  (крилату, летючу, літаючу),Лелечу, клекітну (родину, сім`ю, пару).Нехай розводиться (селиться, гніздиться)По всіх деревах і (будинках, хатах, оселях).Нехай мені щоночі (здається, сниться, ввижається).Що я літаю наче  пташка, птиця, птах).(Л. Первомайський)

Добрати з дужок синоніми, щоб слова у вірші римувалися.
   Хліб мандрує і по суші і по морях-океанах, і в шахти спускається , і з космонавтами до зірок літає.За столом двоє чоловіків- молодийі старий – про щось сперечаються над газетою.Чорна ніч перетворилася у білий морок. Цей дрімучий ліс з бузковим килимом вересу під ногами був населений, як і всі ліси на землі, добрими і злими чарівниками. Зима , ніби змагаючись з літом, прикрасила сквери і сади Києва,запушила кожну гілку.

Прочитайте. Спишіть. Підкресліть антоніми. Визначте, якою частиною мови вони виражені
Краще гірка правда, ніж солодка брехня.
Порожня бочка гучить, а повна мовчить.
З великої хмари малий дощ буває.
Де багато слів, там мало діла.

Прочитати прислів`я. Назвати антоніми в них
Важко в навчанні, зате… в роботі.
Що вранці не зробиш, то …не наздоженеш.
На чорній землі… хліб родить.
Маленька праця краща за ….безділля.
Краще розумна догана, ніж дурна…
М`яко стеле, та … спати.

Доповнити прислів`я антонімами. Записати їх


title: Презентація на тему «Екологічні фактори» (варіант 2)

text:
Екологічні фактори
)
Зміст
Вступ
Абіотичні фактори
Біотичні фактори
Антропічні фактори
Інші класифікації екологічних факторів
Вплив факторів на організм

Вступ
Екологі́чні фа́ктори, екологічні чинники або фа́ктори середо́вища — сукупність усіх чинників середовища (температура, вологість, світло, гравітація, субстрат, живі організми тощо), що діють на живий організм або надорганізмову систему (моноцен, демоцен, плейоцен, біом, біосфера). Не всі вони однакові за своїм значенням, вплив окремих компонентів взагалі незначний. Всю різноманітність екологічних факторів ділять за походженням і характером дії на три великі групи — абіотичні, біотичні та антропогенні. До абіотичних відносять фактори неорганічної, або неживої, природи, до біотичних — вплив живої природи, а також людини. Антропогенні фактори зумовлені діяльністю людини, вплив її на природу може бути як свідомим, так і стихійним, випадковим. Такий поділ певною мірою є умовним, оскільки кожен з факторів існує і проявляється лише як результат загальної дії середовища.

Кліматичні
Едафічні
Орографічні
Хімічні
Фізичні
Абіотичні фактори
Кліматичні
Світло — це важливий фактор середовища, який визначає біологічні ритми (добові, місячні, річні) у житті більшості тварин та здатність їх орієнтації у просторі. Джерелами світла на Землі є Сонце, Місяць, зірки і біолюмінесценція. Важливим аспектом світла, як екологічного фактору, є його інтенсивність та спектр, як у видимому, так і в ультрафіолетовому, й інфрачервоному діапазонах довжин хвилі.

Світло є основним джерелом енергії, яка засвоюється рослинами у вигляді хімічних зв'язків у цукрах, а ті з рослинною біомасою є їжею для тварин. Сонячна енергія, яку зелені рослини поглинають і використовують у процесі фотосинтезу, називається фізіологічно-активною радіацією (ФАР). Це промені з довжиною хвилі 0,4…071 мкм, проте рослина поглинає енергію в цих межах неоднаково. До того ж, у житті рослини поза якістю світлових променів велике значення має кількість світла, тобто інтенсивність освітлення, яка буває неоднаковою в різні місяці вегетаційного періоду і залежить також від широти місцевості.
Рослини на нашій планеті ростуть у різних світлових умовах: від надмірно освітлених гір, пустель, степів до напівтемних печер та морських глибин. Тому у рослин у процесі природного добору виникли численні пристосування до життя відповідно до того чи іншого світлового режиму. За відношенням до світла рослини поділяються на три основні групи: світлолюбні, або геліофіти, тінелюбні, або сциофіти, та тіневитривалі.
Світло впливає на біологічні ритми тварин, у зв'язку із адаптацією тварин до природних джерел світла на поверхні планети. Добові зміни освітленості відзначаються високою регулярністю, оскільки відбуваються завдяки астрономічним процесам — обертання Землі довкола своєї осі, і спричинюють добові зміни активності поведінки тварин. Так само річні зміни освітленості зумовлені кутом нахилу планети до своєї осі, і зумовлюють виникнення річних біоритмів у тварин. Місячні біоритми тварин зумовлені циклічністю зміни фаз Місяця, а відповідно й наростання чи спадання рівня нічної освітленості.
Сприйняття тваринами спектральних відмінностей світла називається зором, який може бути монохромним або чорно-білим (наприклад, деякі черви, двостулкові й черевоногі молюски), дихромним або двоколірним — сприймається синє та червоне (наприклад, більшість ссавців), трихромним або триколірним — сприймається синє, жовте і червоне (наприклад, примати і людина) та тетрахромним або чотириколірним — сприймається ультрафіолетове, синє, жовте і червоне (наприклад, більшість комах, птахи, плазуни, риби, головоногі молюски та ін.). Деякі тварини (наприклад, гримучі змії, комарі) сприймають ще й інфрачервоне випромінювання, яке вже є теплом, або тепловим випромінюванням.

Температура
Температура є надзвичайно важливим екологічним фактором, і в першу чергу, через її вплив на швидкість хімічних реакцій у широкому розумінні цього слова.
За відношенням до температури виділяють дві екологічні групи рослин: теплолюбні — термофіли; холодолюбні — психрофіли. Теплолюбними називають рослини, що добре ростуть і розвиваються в областях тропічного, субтропічного та помірного поясів в умовах високих температур. До холодолюбних належать види, що живуть у полярних і високогірних областях, або ті, що займають холодні екологічні ніші.

Більшість термофільних рослин в умовах тропічного і субтропічного клімату здатні перенести дуже високу температуру. Окремі частини рослини можуть нагріватися до +60…+65°С (інколи протягом тривалого періоду), наприклад, наскельні лишайники. Найвища температура, при якій знайдено живі синьо-зелені водорості в термальних водах, +85 °C, бактерії +88 °C. Вищі рослини в термальних водах відсутні. У природі уже при 40 °C більшість видів виявляють ознаки пригніченості.
Рослини здатні витримувати і гранично низькі температури до −80 °C (водорості в товщі льоду в Антарктиді), в районах, де живуть вищі рослини, відмічена температура −65 °C (Якутія) — модринові ліси.
Для тваринних організмів температурний фактор визначає швидкість протікання біохімічних реакцій та активності ферментів, а відповідно й активності усього організму, особливо в пойкілотермних видів. Температура тіла останніх залежить від температури середовища і чим вища температура середовища, тим активнішими будуть пойкілотермні організми. Проте, зростання температури середовища може призвести до перегріву організму й загибелі тварини, тому важливі три основні аспекти температури як екологічного фактору: загрозливо низькі температури, загрозливо високі та проміжні.
Якщо перші два інтервали температур, здебільшого, спричинюють смерть, то проміжне між ними значення вміщує зону оптимуму (закон оптимуму або толерантності Шелфорда), в межах якої при зростання температури на 10 °C, у пойкілотермних тварин, швидкість метаболізму зростає у 2,5 рази. Окрім того, температура може виступати як імпульсний або стимулюючий фактор — у розвитку багатьох видів комах помірної або полярної кліматичних зон, змінна температура спричинює прискорення розвитку ембріону, личинки чи німфи, тоді як постійна спричинює сповільнення цих процесів.

Вологість
Вода/Вологість — це один із трьох найважливіших абіотичних екологічних факторів суходолу, що мають визначальний вплив на живі організми. Вода є основою внутрішнього середовища усіх клітинних живих організмів, виступає універсальним розчинником і середовищем протікання біохімічних реакцій. Вода, як екологічний фактор, виступає в ролі зовнішнього середовища, питної води тавологості повітря. Для водних організмів вода виступає також і зовнішнім — оточуючим середовищем, з яким вони вступають у водо-, газо- та сольовий обміни. Суходільні організми потребують постійного надходження води ззовні, тому вони розвинули низку пристосувань для використання, економії та поповнення води у своєму внутрішньому середовищі. Вологість повітря має визначальне значення для життєдіяльності та поширення живих істот, і визначається абсолютним і відносним її показниками. Абсолютна вологість повітря — це кількість водяної пари в 1 м3 повітря.

Важливим фактором водного середовища є її хімічний склад, а насамперед її солоність. Відповідно, водне середовище поділяють на прісне (ріки, озера, ставки тощо), солонувате (гирла річок, опріснені морські акваторії та ін.) та солоне (морські басейни, океан, солоні озера тощо). Відповідно організми поділяють на прісноводні та морські або солоноводні, окрім них також є прохідні — це такі організми (виключно тварини), які частину життєвого циклу проводять у прісних водоймах, а іншу — у солоних, причому для розмноження повертаються у прісні водойми або морські.

Повітря
Повітря як кліматичний фактор постійно впливає на рослини. Цей вплив викликаний рухом повітря (вітром). Крім того, повітря є одним із джерел живлення рослин. Повітряне живлення зеленої рослини — фотосинтез — тісно пов'язане з використанням Карбону. Майже половина сухої маси рослини припадає на Карбон, засвоєний нею з повітря.
Хімічний склад повітря в різних зонах земної кулі досить одноманітний. Екологічно важливим для рослин є наявність чистого повітря без різних домішок, багато з яких згубно впливають на рослину. Це оксид сірки (IV), вихлопні гази, різні оксиди, похідні ацетилену, свинцеві сполуки тощо.

Певну роль у житті рослин відіграє також рух повітря. Вплив вітру може бути прямим і непрямим. Прямий вплив багатогранний, це перш за все механічна дія: вітролом, пошкодження дерев і кущів. Формотворча роль вітру помітна на багатьох рослинах відкритих місць — тундр, степів, напівпустель, пустель (прапороподібні, сланкі і карликові форми тощо). При побічному впливі змінюється обстановка для зростання рослин: видування ґрунту, оголення коренів, засипання рослин піском, снігові заноси, висушування надземної частини, температурні перепади, зниження фотосинтезу тощо.

Позитивний вплив вітру в житті рослин виявляється в перехресному запиленні великої групи анемогамних рослин, до якої належить понад 10% усіх голонасінних тапокритонасінних рослин. Насамперед це дерева (сосна, дуб, ялина, ліщина, тис та ін.), майже всі злакові, осоки, хміль, коноплі, рослини тундри і високогірних поясів, де немає комах. Насіння та плоди рослин також переносяться на великі відстані (до 40 км) за допомогою вітру.
Едафічні фактори
Ґрунт є одним із компонентів наземних екосистем і природною основою їх функціонування, а рослинність — важливим фактором ґрунтоутворення, проте ґрунт визначає досить часто тип рослинності.
Всі рослини, залежно від наявності в ґрунтах поживних речовин, розділяють на три групи: еутрофи, мезотрофи і оліготрофи.

Орографічні фактори
Рельєф не здійснює прямого впливу на життя рослин, проте впливає на ґрунтотворення, а характер рельєфу, місцеположення в ньому рослин або рослинного угруповання значно впливає на життя рослин, регулює їх співвідношення і дію прямих екологічних факторів. Із зміною рельєфу змінюються кліматичні і ґрунтові умови. Таким чином, за рахунок рельєфу збільшується різноманітність умов зростання і відповідно урізноманітнюється флористичний склад.

Залежно від величини форм рельєфу виділяють три категорії: макрорельєф (гори, низовини, міжгірські западини), мезорельєф (пагорби, яри, гряди, степові блюдця тощо), і мікрорельєф (мілкі западини, нерівності, пристовбурові підвищення та ін.). Цей поділ умовний. Макрорельєф створює на обмеженій площі широку амплітуду висот, що, в свою чергу, викликає зміну кліматичних комплексів і відповідно до висоти змінюється і характер рослинного покриву. Характер висотної поясності залежить насамперед від положення гір у системі широтних зон, висоти гір і експозиції схилів. Мезорельєф також впливає на розподіл рослинності.
Прикладом може бути заплава. Велике значення для життя рослин має експозиція схилів та їх крутизна. Відомо, що на схилах південної експозиції освітлення більш інтенсивне і температура вища, режим зволоження інший, ніж на північних. У зв'язку з неоднаковими умовами на схилах різної експозиції помітно розрізняються склад рослинності, зовнішній вигляд і стан рослин. На південних схилах вище розміщується пояс деревної рослинності. Вплив експозиції виявляється не лише в горах, а й на невеликих горбах, підвищеннях і навіть на рівнинах.

До хімічних факторів відносяться: хімічний склад атмосфери, прісних і морських вод, ґрунту тощо.
Хімічні фактори
До фізичних факторів відносяться: шум, міагнітні поля, теплопровідність і теплоємність, радіоактивність, інтенсивність сонячного випромінення.
Фізичні фактори
Гомотипові взаємодії (коакції)
Гетеротипові взаємодії (коакції)
Біотичні фактори
Біотичні фактори, включають в себе весь комплекс впливу на даний живий організм, який виникає в результаті співіснування цього організму з іншими тваринами і рослинами. — фітогенні — мікробіогенні — зоогенні — антропогенні

Гомотипові взаємодії (коакції)
Розмноження (шлюбна поведінка, спарювання, народження тощо).
Груповий ефект — це оптимізація фізіологічних процесів, яка веде до підвищення життєздатності під час об'єднання тварин одного виду в групи.
Масовий ефект — це перенаселення середовища існування особинами одного виду.
Внутрішньовидова конкуренція — це суперництво між особинами одного виду за життєво важливі ресурси.

Гетеротипові взаємодії (коакції)
Протокооперація — це взаємодія між популяціями двох видів, при якій обидва одержують взаємовигідну користь, але їх співіснування є факультативним.
Мутуалізм або симбіоз — це взаємодія популяцій двох видів, при якій розвивається залежність одне від іншого — облігатний симбіоз.
Синойкія чи метохія — тісне співжиття організмів різних видів, при якій один із організмів може отримувати для себе користь, не причиняючи шкоди іншому організму.
Коменсалізм — це взаємодія між популяціями двох видів, при якому один з видів отримує користь, незавдаючи шкоди іншому.

Хижацтво — це поїдання одним організмом (хижаком) іншого організму (жертви), причому останній до нападу повинен бути живим, а не мертвим, що відрізняє хижацтво від детритофагії. Існує чотири основні категорії хижаків: справжні хижаки, пасовищні хижаки, паразитоїди та паразити. Справжні хижаки — це істоти, що у процесі живлення ловлять і вбивають свою жертву, після чого її поїдають цілком або частково. Впродовж життя вони вбивають велику кількість жертв, що можуть належати до різних видів. Пасовищні хижаки — це істоти, які живлячись не вбивають своєї жертви, але поїдають її частину, чинячи їй шкоду. За своє життя вони харчуються різноманітними жертвами з різних видів. Паразити — це істоти, що тісно пов'язані з однією або кількома особинами одного чи кількох видів впродовж усього свого життя, вони поїдають частину жертви, завдаючи їй шкоди. Паразитоїди — це істоти, які нападають на свою жертву, відкладаючи у неї яйця, личинка що вивелась вбиває свого хазяїна. Модель Лотки-Вольтера — це тип взаємодії популяцій хижака і жертви, коли ріст популяції хижака залежить від росту популяції жертви.

Нейтралізм — співіснування двох видів на одній території не здійснює на них безпосереднього впливу та не має ні позитивних, ні негативних наслідків.
Аменсалізм — один вид пригнічує життєдіяльність іншого, але при цьому не відчуває негативного або позитивного впливу у відповідь.
Міжвидова конкуренція — це будь-яка взаємодія між двома чи більше популяціями різних видів, що негативно впливає на їх ріст і виживання особин. Міжвидова конкуренція проявляється у двох варіантах: алелопатії, або безпосередньої взаємодії, та конкуренції за ресурс, або опосередкованої взаємодії. Алелопатія — це конкурентна взаємодія між двома популяціями різних видів за посередництва хімічних речовин, що спричинює цілковите витіснення одного організму іншим.

Антропічні фактори
Антропічні або антропогенні фактори — такі фактори, агентами яких є людина (безпосередньо або внаслідок своєї діяльності). Роль антропічного фактора весь час зростає. Дія людини на рослинні угруповання може бути прямою (безпосереднє споживання, вирощування в системі сільського господарства, використання рослинних ресурсів, інтродукція, пряме винищення тощо) та непрямою (деградація та позитивні зміни в фітоценозах, вимирання одних видів та розповсюдження інших внаслідок різних видів людської діяльності). За результатом вплив людини умовно поділяють на позитивний та негативний. Людина може навіть істотно змінювати ландшафт. Так, у країнах Середземномор'я, особливо в Греції, свійські тварини (вівці, кози) ще за античних часів винищували багату та різноманітну рослинність. Великих втрат зазнали ліси нашої планети, особливо Європи, Малої Азії, Північної Африки, Куби. Тепер загроза нависла над сельвою Південної Америки.
Деякі автори виділяють окремо антропічні фактори (зірвана квітка, зрубане дерево) і антропогенні фактори (фабрика, завод і т. д.)

Інші класифікації екологічних факторів
У 1958 р. А. С. Мончадський запропонував класифікацію факторів за характером їхньої дії.
Стабільні фактори — ті, що не змінюються протягом тривалого часу (земне тяжіння, сонячна стала, склад атмосфери та ін.). Вони зумовлюють загальні пристосування організмів, визначають належність їх до мешканців певного середовища планети Земля.

Змінні фактори, які в свою чергу, поділяються на закономірнозмінні і випадковозмінні До закономірнозмінних належить періодичність добових і сезонних змін. Ці фактори зумовлюють певну циклічність у житті організмів (міграції, сплячку, добову активність та інші періодичні явища і життєві ритми). Випадковозмінні фактори об'єднують абіотичні, біотичні, і антропічні фактори, дія яких повторюється без певної періодичності (коливання температур, дощ, вітер, град, епідемії, вплив хижаків та ін.). Ці фактори впливають на чисельність популяцій і значною мірою зумовлюють амплітуду її коливань.

Крім цих груп слід виділити сигнальні і орієнтаційні фактори, які безпосередньо на метаболізм не впливають, але є причиною зміни стану або поведінки організмів. До сигнальних факторів належать різні природні явища, які передують появі несприятливих факторів і завдяки сприйманню яких організм завчасно може перебудувати свій метаболізм або поведінку. Наприклад, скорочення дня є сигналом для підготовки до зими (накопичення жиру, формування міграційних зграй, міграції і впадання у сплячку деяких видів тварин). Орієнтаційні фактори також виконують сигнальну роль і сприймаються органами чуттів для визначення положення в просторі і часі. Деякі риби іптахи за розташуванням зірок на небі визначають міграційні шляхи. Орієнтиром можуть бути також особливості рельєфу, споруди людини.

Дякую за увагу!
Дякую за увагу!
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Tennis»

text:
TENNIS
Today, tennis has gained popularity and dissemination throughout the world. The largest international tournaments gather huge crowds of fans of this game as participants and spectators. In these competitions attended the most honored tennis players of the world. They are physically well-trained, athletic, have a lightning fast response, an excellent mobility and agility. They play powerfully, accurately and creative, in an attacking style, have a fine sense of game situations.
For playing tennis opponents should be placed on the court on each side of the transverse grid. At the same time only two (singles) can play , or four, then the players are divided into pairs (doubles).
Each player must have a racket. The game involves throwing the ball with the racket over the net to the opposite side, and the last player must return the ball back every time.
RULES
The winner of the game is the player who received the maximum number of points. It is not a simple arithmetic sum of points (length of the game is not limited), it is the sum of points received during the tennis game, set, or match.
Tennis is included in the Olympic sports. It is very democratic and played by people of all levels of society, it has subdued all ages. This game is open to perception by everyone who can hold in their hands the racket, including people with disabilities.
There are a lot of competitions and championships, for example Wimbledon. Some of the most well-known Wimbledon champions are: John McEnroe, Boris Becker, Steffi Graf, Monica Seles.
JOHN MCENROE
BORIS BECKER
MONICA SELES


title: Презентація на тему «Борис Дмитрович Грінченко»

text:
Борис ДмитровичГрінченко
Виконала роботу
Бойко Тетяна
Початок  життєвого шлях у
Дитинство і освіта
Ув`язнення
Педагогічна діяльність
Особисте життя
Літературна спадщина
Вшанування пам`яті
Слово про митця

План
Початок життєвого шляху
 Народився Борис Дмитрович Грінченко 9 грудня 1863 року на хуторі Вільховий Яр поблизу села Руські Тишки, тепер Харківського району Харківської області, в родині збіднілих дрібнопомісних дворян.
  Нестримний потяг до знань, любов до слова, бажання оволодіти законами прекрасного виявилися у хлопця ще з раннього дитинства. Він багато і натхненно читає.
З раннього дитинства стає помітним, що в сім’ї з’явилася незвичайна дитина: обдарована багатьма талантами. Насамперед, літературним. Починаючи з 6- літнього віку, хлопчик складає казки, вірші, байки; малює, ілюструючи саморобні газети та журнали.

Грамоті він навчився в сім'ї і досить рано - перечитав все, що було в батьківській бібліотеці і під впливом прочитаного почав писати вірші.
Дитинство

Освіта
З одинадцятирічного віку  Бориса віддали в середню школу в Харкові.  Тут він продовжує свою “літературну” діяльність: “видає”, крім російського, і український журнал, глибше знайомиться з літературою, народною творчістю.

"Першими літературними вчителями " Б. Грінченко називає В. Скотта, Д. Байрона, В. Гюго, О. Пушкіна, М. Некрасова,   О. Кольцова. Саме вони сприяли формуванню вольового характеру письменника.
Однак доля розпорядилася так, що навчальний заклад  Б. Грінченкові не випало закінчити: за читання забороненої літератури його було виключено зі школи й ув'язнено.
   П'ятнадцятирічному юнакові довелося пережити допити, знущання, холод і голод. Зрозумівши, що поліція нічого не доб`ється, його було звільнено під наглядом батька.
Ув`язнення

Умов для продовження навчання більше не було: підірване здоров'я, матеріальні нестатки.
Він зумів, не маючи ніякої освіти, скласти іспити на звання народного вчителя при Харківському університеті. З цього моменту (1881 року) почалася його освітньо-педагогічна діяльність, яка тривала до 1893 року. Він він вчителював у селах Харківщини, Сумщини, Катеринославщини, продовжуючи писати.

Вже там он пізнайомився 1883 року на курсах вчителів
 у Змієві познайомився з молодою вчителькою Марією
Педагогічна діяльність

Особисте життя
Молоді люди відразу ж сподобалися один одному. Вже через рік вони одружилися і були разом до самої смерті. У тому ж році у них народилася дочка Настя, яка також, як батько і мама, стала письменницею.
Однак доля не була прихильною до Анастасії - коли дівчині було 23 роки, вона померла від туберкульозу, швидко розвинулась після арешту у справі "Селянського союзу" в 1905 році. Від хвороби помер і маленьких син Насті.
Літературна спадщина
Виходять у світ його поетичні збірки
 «Пісні Василя Чайченка» (1884 р), «Під хмарним небом» (1893 р.),  «Серед темної ночі» (1901 р.), і «Під тихими вербами» (1902 р.), публікує п’єси «Лісні зорі»
(1897 р.), «Нахмарило» (1897 р.), «Степовий гість» (1898 р.), «Серед бурі» (1899 р.), «На громадській роботі» (1901 р.).

Вшанування пам`яті
Здоров'я Бориса Грінченка підірване туберкульозом, після смерті своїх улюблених ще більше погіршилося. Він був змушений переїхати в Італію, де помер в 1910 році. Поховали письменника в Києві на Байковій кладовищі.

 22 серпня 2011 року у сквері поряд із адміністративним корпусом Київського університету імені Бориса Грінченка по
вул. Воровського 18/2 відбулося урочисте відкриття пам’ятника Грінченку (скульптор
Обезюк М. Н., архітектор
М.О. Босенко)

Народний меморіально-літературний музей Бориса Гринченка
(  с. Олексіївка на Луганщині)

Музей Бориса Грінченко

Вулиці імені
Бориса Грінченко
Слово про митця
Дух воскресне як народ живий
З вогню, труда  сподвижного  й святого.
Стоїть Грінченко – вічний Вартовий
Біля криниці слова золотого.
Станіслав Чернілевський
Не  тільки як талановитий письменник та визначний громадський діяч дорогий він нам. Але й як зразок непохитності, громадської самодіяльності, боротьби з тяжкими обставинами.
С.Єфремов
Він належав до “ неспокійних, вихроватих ” натур, “ котрі кидаються на всі боки, заповнюють прогалини, літають, піднімають повалене, будують нове, шукають способів підняти до роботи більше рук ”
І. Франко
Він був вартовим, що цілі десятиліття  не сходив зі свого важкого і відповідального місця.
 С. Єфремов


Презентація на тему «Талісмани олімпійських ігор»


title: Презентація на тему «Askania Nova»

text:
Irina Romanenko
Biosphere reserve Askania-Nova is the oldest protected complex of Ukraine. Founded in con. The nineteenth century Friedrich Falz-FEIN as a private reserve of Capli" on 500 acres of land.
If You love birds and animals, the smell of the steppe and colors or you are tired of city life, it is likely to visit the reserve, You would expect there to unforgettable moments of unity with nature and truly spiritual recreation.
 Biosphre reserve Askania-Nova - the world famous national Park of Ukraine, the only European area of fescue-feather grass steppes, which has never been touched by a plow. There is a zoo, a collection of birds and animals from almost all countries of the world. Wild animals are in the wild or in poloniae. Most of the territory is beautiful Botanical Park with numerous artificial lakes and ponds.
The unique island of nature in the land of the ancient brand! Zapovednik Askania Nova is different from other reserves to the fact that its territory in addition to local, aboriginal, steppe species of wild fauna was well received by many rare animals brought from Europe and Asia, but from Africa, Australia and America. Here in vast enclosures of the zoo area of 30 sq km are in semi-free conditions zebras and antelopes, bison and Buffalo, deer and wild horses - in total more than 1000 animals 40 and hybrid forms. These "guests" Askania steppe already feel in spacious enclosures like home.
Great value is also a Botanical Park, which has a successful record of experience acclimatization in the arid South of St. 120 of tree and shrub species (ash, acacia, oak and others). Landing in the southern steppe of tree plantations and the device ponds made A. a convenient place for nesting and stops during migration variety associated with forest vegetation and water birds, which had not previously been present.
Particularly beautiful steppe during flowering grass in late spring.
On the Islands nadejatsja dozens , sotn thousand RSNA pthv, Sered Aceh even Korin for agriculture gospodarstwa chernovolov, ABO seredezemnomorskogo Martini that RSN mysliwski birdy: kriging, galagos, narozen, Liska. Vimco here you sastri clka thousand Lebedev, onover 300 tees. crijns, tens of thousand NSA Milevsko-Promyslova pthv, AK nadejatsja in Evropeisky castin cpcp I Sahana Sebru.
From ungulates here several species of antelope (Indian, African, American), wild goats and sheep, Asian bulls, Przewalski's horse, Zebra, bison, bison, various deer, llama, guanaco and other.
A large and rare collection of waterfowl breeds in artificial ponds Park graceful swans, wild geese, various ducks, ledeni; there are all kinds of ostriches, pheasants and numerous small tropical ornamental birds. And all these animals and birds are whole herds and flocks. The zoo received an interesting valuable consequences on acclimatization and domestication of many mammals and birds (antelope, deer, pheasants, ostriches, wild geese and other).
Fauna of protected steppe, mostly retained its indigenous fauna, except for large species of mammals and birds.


title: Презентація на тему «Connecticut»

text:
Connecticut

Hartford

 The Museum of America and the Sea
Mark Twain House

Samuel Colt
J. P. Morgan


Презентація на тему «Видатні живописці Іспанії» (варіант 1)


Презентація на тему «Народні символи України» (варіант 2)


title: Презентація на тему «The Beatles» (варіант 4)

text: The Beatles


Презентація на тему «Олімпійські чемпіони України»


title: Презентація на тему «Каліграфічне письмо далекого сходу»

text:
Каліграфічне письмо далекого сходу

Каліграфія у Південно-Східній Азії
набула абсолютно своєрідного розвитку в Китаї та інших делекосхідних країнах, що перебували під впливом китайської культури (Корея, Японія).
У Східній Азії для каліграфії зазвичай використовуються туш, пензлики для писання. Каліграфія в перекладі «шлях письма» вважається важливим мистецтвом, витонченою формою живопису. Каліграфія зробила вплив на деякі стилі живопису, що використовують схожу техніку (туш), такі як Сумі-е в Японії та Китаї.

Китайська каліграфія
У Китаї каліграфія стала першим з мистецтв, які зазнали теоретизації . З часом китайська калграфія набуває різноманітних нових форм. Значна заслуга в цьому Чу Суйляна. За часів династії Мін сформувалася напрямок ексцентриків, визначним представником якого був Ван До.
Традиції каліграфії у Китаї продожуються й тепер. Йде розвиток й вдосконалення старовинних почерків й стилів. Серед відомих каліграфів є Лі Логун, Ша Менхай,Лінь Саньчжі, Шень Інмо, Юй Южень, Фан Цзен.

Ван До
Каліграфія Ша Менхая
Юй Южень
Фан Цзен і його каліграфія
Зразок китайської каліграфії часів династії Сун (1051–1108), автограф поета Мі фу
Японська каліграфія
Каліграфічне письмо з'явилося в Японії у VII столітті на базі китайських стилів. Японські каліграфи створили кілька нових стилів, які відрізняються набагато більшою простотою та емоційністю. Японські ідеограми позначають цілі поняття, наділені глибоким філософським змістом та сприяють формуванню структурно-образного сприйняття людей.
Мистецтво японської каліграфії потребує максимальної зосередженості та спонтанності виконання. Японська каліграфія зазнала великого впливу естетики та практики дзен-буддизму, в самому дзен вона є засобом медитації, шляхом пізнання та духовним заповітом майстра.


title: Презентація на тему «The British Royal Family. Elizabeth II»

text:
The British Royal Family.
Elizabeth II
Royal coat of arms of the United Kingdom

Elizabeth Alexandra Mary
Queen Elizabeth
King George VI
Queen Elizabeth II
Activities
Marriage
 Princess Elizabeth
 and
Prince Philip
November 1947
Thank you
for
your attention!!!


title: Презентація на тему «Международная торговля»

text:
Международная торговля
Выполнила:
Ученица 11-Б класса
Прищепа Елизавета
Международная торговля
	Международная торговля - система международных товарно-денежных отношений, складывающаяся из внешней торговли всех стран мира.
	Международная торговля возникла в процессе зарождения мирового рынка в XVI—XVIII веках. Её развитие — один из важных факторов развития мировой экономики Нового времени.
	Термин впервые использовал в XII веке итальянский ученый-экономист Антонио Маргаретти, автор экономического трактата «Власть народных масс на Севере Италии».
Преимущества участия в международной торговле
интенсификация воспроизводственного процесса в национальных хозяйствах является следствием усиления специализации, создания возможности для зарождения и развития массового производства, повышения степени загруженности оборудования, роста эффективности внедрения новых технологий;
увеличение экспортных поставок влечёт за собой повышение занятости;
международная конкуренция вызывает необходимость совершенствования предприятий;
экспортная выручка служит источником накопления капитала, направленного на промышленное развитие.
Классические теории международной торговли
Меркантилизм
	Меркантилизм — система взглядов экономистов XV—XVII веков, ориентированная на активное вмешательство государства в хозяйственную деятельность. Представители направления: Томас Мэн, Антуан де Монкретьен, Уильям Стаффорд. Термин был предложен Адамом Смитом, критиковавшим труды меркантилистов. Основные положения:
необходимость поддержания активного торгового баланса государства (превышения экспорта над импортом);
признание пользы привлечения в страну золота и других драгоценных металлов с целью повышения её благосостояния;
деньги — стимул торговли, поскольку считается, что увеличение массы денег увеличивает объём товарной массы;
приветствуется протекционизм, направленный на импортирование сырья и полуфабрикатов и экспортирование готовой продукции;
ограничение на экспорт предметов роскоши, т. к. он ведет к утечке золота из государства.
Теория абсолютных преимуществ Адама Смита
	Реальное богатство страны состоит из товаров и услуг, доступных её гражданам. Если какая-либо страна может производить тот или иной товар больше и дешевле, чем другие страны, то она обладает абсолютным преимуществом. Одни страны могут производить товары более эффективно, чем другие. Ресурсы страны перетекают в рентабельные отрасли, так как страна не может конкурировать в нерентабельных отраслях. Это приводит к повышению производительности страны, а также квалификации рабочей силы; длительные периоды производства однородной продукции обеспечивают стимулирование выработки более эффективных методов работы.

	Естественные преимущества:
климат;
территория;
ресурсы.
	Приобретенные преимущества:
технология производства, то есть
способность изготовить разнообразную
продукцию.
Теория сравнительных преимуществ Давида Рикардо
	Специализация на производстве товара, имеющего максимальные сравнительные преимущества, выгодна и в случае отсутствия абсолютных преимуществ. Страна должна специализироваться на экспорте товаров, в производстве которых она имеет наибольшее абсолютное преимущество (если она имеет абсолютное преимущество по обоим товарам) или наименьшее абсолютное непреимущество (если она не имеет абсолютного преимущества ни по одному из товаров). Специализация на определённых видах товаров выгодна для каждой из этих стран и приводит к росту общего объёма производства, происходит мотивация торговли даже в том случае, если одна страна обладает абсолютным преимуществом в производстве всех товаров перед другой страной. Примером в данном случае может служить обмен английского сукна на португальское вино, что приносит выгоды обеим странам.
Теория Хекшера-Олина
	Согласно данной теории страна экспортирует товар, для производства которого используется интенсивно относительно избыточный фактор производства, и импортирует товары, для производства которых она испытывает относительный недостаток факторов производства. Необходимые условия существования:
у стран-участниц международного обмена складывается тенденция к вывозу тех товаров и услуг, для изготовления которых используются преимущественно факторы производства, имеющиеся в избытке, и, наоборот, тенденция к ввозу той продукции, по которой имеется дефицит каких-либо факторов;
существует возможность при достаточной международной мобильности факторов производства замены экспорта товаров перемещением самих факторов между странами.
Теория Самуэльсона и Столпера
	В середине XX в. (1948 г.) американские экономисты П. Самуэльсон и В. Столпер усовершенствовали теорию Хекшера — Олина, представив, что в случае однородности факторов производства, идентичности техники, совершенной конкуренции и полной мобильности товаров международный обмен выравнивает цену факторов производства между странами. Авторы основывают свою концепцию на модели Рикардо с дополнениями Хекшера и Олина и рассматривают торговлю не просто как взаимовыгодный обмен, но и как средство, позволяющее сократить разрыв в уровне развития между странами.
ИНКОТЕРМС
	ИНКОТЕРМС — это международные правила, признанные правительственными органами, юридическими компаниями и коммерсантами по всему миру как толкование наиболее применимых в международной торговле терминов. Сфера действия Инкотермс распространяется на права и обязанности сторон по договору купли-продажи в части поставки товаров. Каждый термин Инкотермс представляет собой аббревиатуру из трех букв. Существуют разные редакции инкотермс (2000, 2005, 2010). Их применение факультативно по выбору сторон договора.
Терминология
	При разработке Инкотермс были приложены значительные усилия для достижения максимально возможной и желаемой согласованности в отношении различных выражений, используемых в тринадцати терминах. Таким образом, удалось избежать использования различных формулировок для выражения одного и того же значения. Кроме того, по возможности использовались выражения, употребляемые в Конвенции ООН о договорах международной купли-продажи товаров.
Все условия для облегчения понимания сгруппированы в четыре категории:
«Е» — условие, возлагающее на продавца минимальные обязательства: продавец должен лишь предоставить товар в распоряжение покупателя в согласованном месте — обычно в собственном помещении продавца.
«F» — условие, предусматривающее, чтобы продавец доставил товар для перевозки в соответствии с инструкциями покупателя
«С» — условие, возлагающее на продавца обязанность заключить договор перевозки на обычных условиях за свой собственный счет
«D» — условие, при котором продавец отвечает за прибытие товара в согласованное место или пункт назначения на границе или в стране импорта.
Организации
	Регулированием мировой торговли занимается ряд международных и общественных организаций.
В 1966 году в целях содействия развитию права международной торговли была создана Комиссия ООН по праву международной торговли — вспомогательный орган Генеральной Ассамблеи ООН.
В 1995 году была основана глобальная международная организация в области правил международной торговли — Всемирная торговая организация (ВТО). ВТО является преемником Генерального соглашения о тарифах и торговле.
Всемирный экономический форум (ВЭФ) — международная неправительственная организация, деятельность которой направлена на развитие международного сотрудничества.
      Форумы проводятся в Давосе. Членами
      Всемирного экономического форума (ВЭФ)
      являются около 1000 крупных компаний и
     организаций из разных стран мира, в том
     числе и из России.
Рейтинг свободы торговли
	Начиная 2008 публикуется доклад ВЭФ о состоянии и стимулировании мировой торговли. Частью доклада является рейтинг стран по степени благоприятности условий для перемещения товаров и инвестиций через границы. По данным доклада 2009 первое место в списке из 121 страны разделили Сингапур и специальный административный район Китая Гонконг. Последние места рейтинга занимают Венесуэла, Кот-д'Ивуар и Чад. Россия заняла 109-е место по интегральному показателю и 113-е по доступности внешнего и внутреннего рынков.


title: Презентація на тему «Дерев’яні храми України»

text:
«Перлини релігійної культури України»
«Дерев’яні храми України»
Підготувала : учениця 9 класу
Колківського НВК
Годунко Лілія
Вчитель : Наталія Анатоліївна

Історія дерев'яних церков мало досліджена, нею цікавляться здебільшого архітектори, а не історики. Точний період виникнення дерев'яних храмів на території України не відомий. Найімовірніше, що дерев'яні храми існували ще до Християнства на території України як язичницькі святилища. Такі святилища існували в Карпатах, де місцеві майстри обробляли деревину смереки і будували з неї домівки та храми. Існує гіпотеза, що для язичницьких жерців храми слугували також астрономічними обсерваторіями, через що й будували їх завжди на найвищому місці.

В епоху запровадження християнства дерев'яні храми споруджували переважно у лісистій та лісостеповій місцевості, де було багато деревини. Першу письмову згадку про дерев'яну церкву святого Іллі-пророка у місті Києві на Подолі знаходимо в угоді київського князя Ігоря із візантійською імперією 944 року. Археологоічні розкопки на території села Крилос, Галицького району виявили два кам'яних фундамента колишніх дерев'яних церков XII та XIII століття

Найстарішими дерев'яними церквами України вважають церкву святого Миколи із села Середнє Водяне, у якій 2 зруби збереглися із 1428 року, та церкву святого Миколи із села Колодне у Закарпатській області 1470 року. Ці церкви поєднали у собі готичний стиль тієї епохи та угорські мотиви дерев'яної архітектури.

Найстарішим дерев'яним храмом Подніпров'я є церква святого Архистратига Михаїла із села Дорогинка Фастівського району Київської області 1520-х років, що нині перебуває в київському музеї-скансені «Пирогів». Це типова українська тридільна трибанна тризубоподібна церква.
Історія розвитку
Архітектурна структура
Архітектурна побудова православних та греко-католицьких дерев'яних храмів України формувалась впродовж багатьох століть за певними канонічними традиціями, а саме із 3 частин: бабинець, нава та вівтар. Бабинець — частина храму, у якому переважно є вхід у храм, місце де перебували переважно жінки старшого віку. Нава є найбільшою частиною храму, переважно схожий за формою із іншими частинами храму. Вівтар за розміром переважно такий самий як і бабинець, там перебуває священик під час літургії, царські ворота та церковний іконостас. Кожну частину храму окремо називають зрубом. Храми, що складаються із 3 частин називають тридільними, зустрічаються і храми із 5 сторін — п'ятидільні і зберігся лише один дев'ятидільний храм із дев'ятьма зрубами.

Для міцності та стійкості дерев'яної церкви її будували на кам'яних фундаментах. Зустрічаються окремі церкви, у фундамент яких вмуровували кам'яні надгробні плити на старі кам'яні хрести. Поверх фундамента складають висушені колоди дуба або смереки однакової довжини та товщини.
Квадратні зруби церкви при куполі зазвичай переходять у восьмикутну форму. Куполи у церквах можуть мати кілька заломів. Найбільше заломів зустрічається у бойківських церквах. Церкви переважно покривають дерев'яним гонтом, що забезпечує забепечує церкві теплозбереження та надає автентичності екстер'єру споруди. Покриття замінюють кожних 30-40 років для запобігання гниття та цвітіння деревини.
Бабинець
Нава
Вівтар
Усі дерев'яні церкви можна поділити на чотири типи:

1. Найпростіший тип — це прямокутна будівля у вигляді хати, яка поділялася на три частини: бабинець, церкву, вівтар. Іноді така будівля була ускладнена добудовою притвору з заходу або ризниці біля вівтаря.

2. Найбільш поширений тип українських церков — це тризрубні. На території України та поза її межами переважає саме такий тип церкви. Як виняток церкви могли бути двозрубні або чотиризрубні.

3. П'ятизрубні церкви. Цей тип церкви був також досить поширений в Україні. Ці пятизрубні будівлі хрещатої форми ставилися додаванням до нави ще двох зрубів з півночі та півдня. Семизрубні будівлі були винятком (в с. Березні на Чернігивщині (1761 р.)

4. Дев'ятизрубна будівля — це також рідкий тип найбільш розвиненої форми української деревяної церкви. Таку хрещату будівлю утворювали додаванням до п'ятизрубної будови в чотирьох її кутах ще по одному зрубові. Прикладом такої будівлі з девятьма вежами є запорозька церква в Самарі (1772-79 рр.)

Зруби в церквах могли бути більш архаїчної прямокутної форми або пізнішої, розвинутої під впливом стилю бароко, восьмикутної форми. Таку форму надавали зрубам через відрізання від прямокутника кутів. Зруби могли бути на один поверх, але частіше їх ускладнювали у формі веж, додаванням двох, трьох та чотирьох ярусів. В бойківських та лемківських церквах ярусів могло бути ще більше. Перехід від нижчих ярусів до вищих йшов через зменшення і міг бути утворений таким перекриттям: у формі зрізаної чотирьохбічної або восьмибічної піраміди (інколи з заломом) або у вигляді зрізамого конуса з заломом.
Основні форми плану
Дзвіниці українських церков ставилися завжди окремо від церкви, так як вони ймовірно під час татарських наїздів виконували роль сторожових веж. Дзвіниця була у вигляді вежі з двох або трьох квадратних зрубів покладених один на одного. По мірі віддалення від землі зруби зменшувались. Закінчувались дзвіниці чотирьохгранним шатровим дахом, а пізніше чотирьохсхильним шатровим дахом з грушевидною главкою.
Дзвіниця
Дерев'яна дзвіниця церкви у м. Яворів
Дзвіниця. Ясениця-Замкова, Старосамбірський район
Дзвіниця. Ясениця-Замкова, Старосамбірський район
Старі іконостаси були на пять, шість і зрідка сім поверхів. Стіни всередині церков не прикрашались, тому що вся увага була звернута на іконостас. Іконостас відповідав архітектурі церкви: кожний його наступний ярус був легший за попередній, а самий верхній відрізнявся легким ажуром, як і вся баня церковна закінчувалася ажурним хрестом.
Інтер'єр
Українська колядка історико-військового змісту «Ци спиш, ци чуєш, пан господарю» містить слова про будівництво тридільного храму (найімовірніше, тризубоподібного):
      «Церков збудовав з трьома вершечки,
      З трьома вершечки, з двома оконці.
      Єдним оконцем сонінько сходить,
      Другим оконцем місяць заходить,
      Райськими дверми господар ходить.»
Український письменник Олесь Гончар зробив дев'ятидільний Троїцький храм у Новомосковську Дніпропетровської області головним образом свого відомого роману «Собор», темою якого є зв'язок між ставленням людей до збереження таких старовинних пам'яток і моральним станом суспільства.
Дерев'яні храми України у творах мистецтва
Розташування
Храми в українській геральдиці
Трибанна церква зображена на гербі Борзнянського району Чернігівської області.
Дев'ятидільний Троїцький храм зображено на гербі міста Новомосковська Дніпропетровської області.
Тридільний однобанний храм зображено на гербі міста Бровари Київської області.
Проблеми збереження
  Про українську дерев'яну сакральну архітектуру, способи та проблеми збереження старовинних храмів розповідається в документальному фільмі телеканалу «Глас» «Дерев'яні храми: вічний монолог»
Форма купольних завершень української церкви була нижчої або вищої грушевидної форми. Такі куполи не виходять за межі вісьмериків або циліндрів-барабанів, на яких вони стоять. На третину або четвертину довжини зверху до низу на куполі робився перехват, а найширша частина була посередині купола. Купол української церкви закінчувався шпилем.

Шпилеве завершення церков в Україні складалося з таких частин: кулька — маківка, півмісяць ріжками догори та мистецько вироблений з заліза ажурний хрест.
Форма куполів
Найдавніша дерев'яна церква України - храм св. Миколая у закарпатському селі Колодне, заснований 1470 року
Українські дерев'яні храми – прекрасні і автентичні пам'ятки, в яких, напевно, найбільше виражені національні риси архітектури. Козацькі церкви Лівобережжя, храми Поділля, шедеври закарпатської дерев’яної готики, які не мають аналогів у світі, відомі лише обмеженому колу фахівців та аматорів, залишаючись поза увагою внутрішнього туризму, та й суспільства взагалі. Пожежі, замокання, навмисне знесення через міжконфесійні суперечки, варварське обшивання бляхою і пластиком – скільки пам'яток вже втрачено, і скільки ще загине через людську недбалість? Першим кроком до порятунку дерев’яних храмів має стати подолання інформаційного вакууму навколо них. Власне, на це і спрямована наша робота з пошуку, структуризації та поширення інформації щодо пам’яток дерев’яної архітектури.
Дякую за перегляд !
Бабинець (синоніми — бабник, гінеконіт) — одна з трьох частин тридільного храму. Назва походить від українського слова «Баба», тобто у церкві в бабинці стояли жінки. Бабинець входить у канонічну, тридільну систему планування православного, переважно дерев'яного храму — бабинець, нава, вівтар.

У храмах більших розмірів зазвичай над бабинцем розміщуються хори.

Бабинець, як частина храму в Україні має різний стиль будування, що зазвичай залежить від етнографічного регіону в якому будується церква. Це поняття останнім часом більше відносять до дерев'яних церков.

На Закарпатті та Лемківщині збереглися дерев'яні церкви стилю наближеного до готичного, де над бабинцем була висока стрімка вежа.

У гуцульських п'ятидільних церквах над бабинцем зазвичай не було куполу.

У подільських та галицьких церквах над бабинцем були переважно куполи, що своєю висотою та формою були симетричними із вівтарною частиною.
Бабинець

На́ва, також неф (фр. nef, від лат. navis — корабель) — поздовжня або поперечна частина простору монументальної споруди, що розташована між рядами колон, стовпів, арок або між зовнішньою стіною та поздовжньою колонадою або аркадою.

Цей термін найчастіше застосовують щодо палаців, різноманітних будинків культури, підземних споруд (зокрема, метрополітену), церков, вокзалів (особливо найперших) та на великих станціях тощо. Образно на неф кажуть також "корабель".
Нава
Вівта́р, Олта́р (лат. alta ara, altare; старословянське алътарь, олътаръ — високий жертовник) — місце для жертвопринесення або жертовне вогнище (у греків bomos). Спочатку вівтарі споруджували з землі або дерну, пізніше, коли стали будувати храми — з каменю або металів. Вівтарі, як правило, стояли на східному боці святині перед зображенням божества. У Римі їх зводили не лише богам, а й героям, пізніше також імператорам. Вівтарі в греків та римлян були не тільки в святинях, їх споруджували на площах, вулицях, полях, у священних гаях, біля священних річок. Іноді вівтарі просто неба досягали значних розмірів (приміром, Пергамський вівтар Зевса).
Вівтар


Презентація на тему «Сімейне право» (варіант 5)


Презентація на тему «Федотов Павел Андреевич»


title: Презентація на тему «Аплікація та її види»

text:
Аплікація та її види
Підготувала
ліцеїстка 45 групи
Гуменюк Аліна

Аплікація (від латини — applicatio) накладання, пристосовування, приєднання до якоїсь поверхні.
Аплікація як технологія пройшла довгий шлях використання і збагатилася різними засобами фіксації(закріплення) на різних поверхнях (нитками на тканинах, клеями на твердих поверхнях тощо). Аплікацією буде називатись і готовий виріб, створений у такий чи інший спосіб.

Аплікація може бути:
одноколірною
багатокольоровою
пласкою
об'ємною
декоративною
абстрактною
сюжетною

   Кравецька аплікація має давні корені та використання. Кравці та ткачі виготовляли смуги тканих, вишитих орнаментів, які нашивали на одяг. Техніка кравецької аплікації, наприклад, мала широке використання в добу еллінізму в Північному Єгипті. Модними були льняні туніки з нашитими тканими медальйонами — аплікаціями. Сюжети медальйонів були різні(зображення місцевих чи грецьких богів, диких звірів, рослинні, пізніше християнські мотиви) і виготовлялися в техніці, схожій на сучасний гобелен. Посушливий клімат сприяв збереженню цих тканих аплікацій донині в похованнях. Коптскі тканини давно предмет колекціонування великими музеями світу.

Кравецька аплікація широко використовує:
фетр
стрічки
хутро
бісер
окремі намистини
стрази
контрастні матеріали за кольором чи фактурою

Незвичні зразки аплікацій з використанням несподіваних матеріалів дали сучасні дизайнери в концертних сукнях та костюмах.
Аплікація не обов'язково має тканинні матеріали. В якості накладених та зафіксованих частин можуть бути частини обробленої шкіри з хутром чи без нього, золоті пластини з орнаментами чи зображеннями, стародавні монети тощо. Техніку аплікацій з золотими пласнинками широко використовували скіфи. Саме завяки непограбованим скіфським похованням можна відтворити тогочасний одяг та місця розташування золотих пластин на ньому.

Аплікація (в створенні меблів)- це дешевий спосіб декорування типових меблів заради надання їм виразності, індивдуальності, причетності до якогось стилістичного напрямку(шинуазрі, етно). Дешевим різновидом аплікації в меблярстві є декупаж на відміну від коштовних та трудоміських засобів декору типу маркетрі, інтарсія, інкрустація пластинами перламутру, панциря черепах, рельєфів з простої чи золоченої бронзи.

Декупаж (аплікація в створенні декору меблів аматорами) широко підтриманий капіталістичним виробництвом шляхом створення нових клеїв (потчів) для дерева, фанери, порцеляни, засобів для краке, особливих паперів чи плівок з відповідними малюнками, фігурних компостерів, лаків та фарб.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Марина Цвєтаєва» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Соціальне сирітство»

text:
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
GfK Custom Research
Title of presentation Name of presenter
DD Month YYYY
Titelmasterformat durch Klicken bearbeiten
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
Zweite Ebene
Dritte Ebene
Vierte Ebene
Fünfte Ebene
GfK Custom Research
Title of presentation Name of presenter
DD Month YYYY
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
GfK Custom Research
Title of presentation Name of presenter
DD Month YYYY
Titelmasterformat durch Klicken bearbeiten
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
Zweite Ebene
Dritte Ebene
Vierte Ebene
Fünfte Ebene
GfK Custom Research
Title of presentation Name of presenter
DD Month YYYY
Titelmasterformat durch Klicken bearbeiten
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
Zweite Ebene
Dritte Ebene
Vierte Ebene
Fünfte Ebene
GfK Custom Research
Title of presentation Name of presenter
DD Month YYYY
Titelmasterformat durch Klicken bearbeiten
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
Zweite Ebene
Dritte Ebene
Vierte Ebene
Fünfte Ebene
GfK Custom Research
Title of presentation Name of presenter
DD Month YYYY
Titelmasterformat durch Klicken bearbeiten
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
Zweite Ebene
Dritte Ebene
Vierte Ebene
Fünfte Ebene
Textmasterformate durch Klicken bearbeiten
Zweite Ebene
Dritte Ebene
Vierte Ebene
Fünfte Ebene
2003
6 345
96 112
2004
5 596
97 590
2005
5 241
97 829
2006
4 318
102 912
2007
5 229
102 924
2008
5 261
103 542
2009
5 274
100 787
2010
4 865
98 119


Презентація на тему «Юрій Ігорович АНДРУХОВИЧ»


title: Презентація на тему «Ель Греко» (варіант 5)

text:
Ель Греко
підготували учениці 11-В класуМиколаївської СЗОШ № 22
Сулейманова Світлана , Кадкіна Софія

Ель Греко (El Greco; власне Доменіко Теотокопули, Theotocopuli) (1541-1614), великий іспанський живописець, архітектор і скульптор. Грек з острова Крит, Ель Греко навчався, мабуть, у місцевих іконописців, після 1560 приїхав до Венеції, де, можливо, навчався у Тиціана; з 1570 працював в Римі, випробував вплив маньєризму, Мікеланджело, Бассано, Пальма Веккьо, Тінторетто.

У Венеції та Римі Ель Греко опанував прийоми олійного живопису, передачею простору і перспективи, узагальненим широким мазком; особливостями венеціанського колоризма.
Марія Магдалина, 1578

Розквіт таланту Ель Греко настав в Іспанії, куди він переїхав близько 1577 і де, не отримавши визнання при королівському дворі в Мадриді, оселився в Толедо.
Дама в хутрах, 1577-1580

В зрілій творчості живописця Ель Греко, близькою до поезії іспанських містиків XVI століття (Хуан де ла Крус і ін.), в ілюзорно-безмежному просторі стираються грані між землею і небом, реальні образи отримують витончено-духовну інтерпретацію.
Поховання графа Оргаса

Різкі ракурси і неприродно витягнуті пропорції в картинах художника часом створюють ефект стрімкої зміни масштабу фігур і предметів, то раптово виростають, то зникаючих в глибині картинного простору.
Мучеництво святого Маврикія

Одну з головних ролей у цих творах Ель Греко грає колорит, заснований на великій кількості холодних рефлексів, неспокійній грі контрастних кольорів, які яскраво спалахують або приглушені.
Христос, що нее хрест
Молитва святого Домініка

Підвищена одухотвореність образів, містична екзальтація зближують мистецтво Ель Греко з маньєризмом і висловлюють кризовий стан художньої культури Пізнього Відродження. Зазначене напруженим прагненням до вираження піднесено-драматичних поривань людського духу, творчість Ель Греко в XVII-XIX століттях було забуто і заново відкрито лише на початку XX століття.
Хлопчик, роздмухує скалку


title: Презентація на тему «Jeans»

text:
JEANS
       I open                     my                             company
If I open my own company, it would have been firm on making jeans.
History
Jeans are trousers made from denim or dungaree cloth. Often the term "jeans" refers to a particular style of pants, called "blue jeans" and invented by Jacob Davis and Levi Strauss in 1873.
Jacob Davis
Levi Strauss
The story of jeans begins in the city of Genoa, in Italy, famous for its cotton corduroy. Jean fabric from Genoa (at that time) was in fact very similar to corduroy; Genoese sailors started to use it to cover and protect their goods on the docks from the weather.
Starting in the 1950s, jeans, originally designed for cowboys and miners, became popular among teenagers, especially members of the greaser subculture. Historic brands include Levi's, Lee, and Wrangler. Jeans come in various fits, including skinny, tapered, slim, straight, boot cut, narrow bottom, low waist, anti-fit, and flare.
Jeans are now a very popular article of casual dress around the world. They come in many styles and colors; however, blue jeans are particularly identified with American culture, especially the American Old West.

What should be the owner
active
creative
sociable
persistent
communicative
judicious
he should be able to listen
he should be able to solve problems
he should be able to find an approach to people
My company
If I created a company for the production of jeans, it would be called a «Bloom».
In my company would be produced colored jeans, do not look like classic black or blue jeans.

I think that now it is quite popular among the youth.


title: Презентація на тему «Ukraine» (варіант 1)

text:
Ukraine
Location of Ukraine in the Europe
 Ukraine is located   in Eastern Europe
The area is about 233.03196mi² (Texas)
Borders with Russia, Belarus, Moldova, Romania, Slovakia and Hungary
The capital of Ukraine - Kyiv
The population is 2,611,300
Was funded in 10-th and 11-th Centuries

Was the capital of Kyivan Rus
National history
Kyivan Rus was established by the Varangians in the 9th century
Was one of the founding republics of the Soviet Union
Gained independence in 1991

The government of Ukraine
Country’s parliament is called Verkhovna Rada (Supreme Council)
President – Viktor Yanukovych
Prime Minister – Mykola Azarov

Ukrainian culture
National dances are popular all over the world
Great cultural heritage: songs, paintings, poems
Ukraine is known in Europe as “singing nation”
Famous Ukrainians
Taras Shevchenko (1814-1861) – writer, artist, iconic figure of Ukrainian culture
Andriy Shevchenko – famous soccer player
Anna Kournikova – tennis player
Volodymyr and Vitaliy Klichko - boxers
Autonomous republic Crimea
A sub-national unit of Ukraine
 Is governed by the Constitution of Crimea
About 60% of the population of Crimea is (ethnic) Russian
Place of interest for tourists all over the world


title: Презентація на тему «Готическая субкультура»

text:
Презентацию подготовили:Лиза Федотычева и карамушко алина
«ГОТИЧЕСКАЯ СУБКУЛЬТУРА»
Зарождение и развитие (1979—1985)
          Зарождение готической субкультуры относится к концу 1970-х годов, когда влияние панка в Британии стало ослабевать, и ряд групп обратились к новому жанру, получившему название «пост-панк»[ Постепенно выделился ряд коллективов, объединённых общими стилистическими особенностями, позднее сформировавших «первую волну» .К 1981 году уже можно было говорить о том, что вокруг этих групп сформировалось новое молодёжное движение — его основу составляли поклонники творчества музыкантов, перенявшие у них отдельные элементы имиджа. Вероятно, наиболее важным для готической субкультуры можно считать 1982 год, ознаменованный открытием знаменитого клуба Batcave — некоторые социологи полагают, что именно это событие отметило дату возникновения субкультуры.
Расщепление и мейнстримовая популярность (1985—1995)
               Вторая половина 1980-х годов ознаменовалась возникновением «второй волны» Именно в этот период (с середины 1980-х до начала 1990-х) готика стала популярной и начала активно освещаться мейнстримовыми изданиями[
              С наступлением 1990-х годов готическая субкультура утвердилась как «сцена» — вышли первые книги о ней, были записаны первые музыкальные компиляции — и в то же время претерпела значительное искажение, столкнувшись с притоком новых участников, не имевших представления о её сути и истории. Стремление сохранить дух движения привело к уходу готов в андеграунд, она фактически интегрировалась в западное общество и стала его более или менее привычной частью.
                В течение 1990-х и 2000-х годов субкультура подверглась расщеплению — от движения откололись несколько региональных направлений, зачастую противоположно ориентированных, произошло взаимопроникновение музыкальных жанров; в результате на сегодняшний день представления о «готике» могут очень сильно варьироваться.
Современное состояние
                   Для современных готов постоянные споры, дискуссии и размышления о том, что же «на самом деле» представляет собой «настоящая готика», составляют неотъемлемую часть их жизни внутри субкультуры. Помимо «настоящих» готов, существуют и «позёры», количество которых начало увеличиваться в 1990-х — чаще всего это подростки, которые пытаются выглядеть как представители субкультуры, но не разбираются в её истории, музыке и моде; для их обозначения нередко используются различные презрительные прозвища.
                  Центрами, вокруг которых формируются локальные готические сообщества в Западной Европе и США, часто становятся «дружественные субкультуре» клубы[. Сформировался даже особый танцевальный стиль, характерный для готов[, — обычно они танцуют поодиночке, совершая волнообразные движения всем телом[, или даже просто расхаживают по танцполу под музыку[. Некоторые исследователи описывают это явление как «траурные» или даже «анти-танцы». Некоторые клубы превращаются в своего рода закрытые сообщества со своими строгими правилами, нормами поведения и ритуалами.
                Важную роль в современной готической субкультуре играет Интернет. В Европе и США существует разветвлённая система готических сайтов и форумов, отчасти заменяющая «живое» общение и помогающая устанавливать многочисленные контакты.

Готическая мода
     Внешний вид — одежда и обувь, причёски, атрибутика — является одной из важнейших составляющих готической субкультуры. Основные элементы современного готического имиджа — преобладание чёрного цвета в одежде[, использование металлических или серебряных украшений с символикой готической субкультуры и характерный макияж. Типичная атрибутика, используемая готами, — анх(древнеегипетский символ бессмертия,), кресты (в том числе кельтский), изображения летучих мышей и символов смерти. Готы порой носят и разного рода магические или оккультные знаки.

          Основные элементы макияжа— белая пудра для лица (обычно считается, что оно должно быть очень бледным и худым), тёмная подводка вокруг глаз и чёрная или красная губная помада. Дополнительные аксессуары могут включать пирсинг, татуировки, контактные линзы (преимущественно красные, зелёные и жёлтые) и накладные клыки (в основном у любителей «вампирского» стиля), но их применение не является обязательным[. В 1980-е годы были популярны «цепочки в нос» (протянутые между ноздрёй и ухом), но в наши дни они встречаются сравнительно редко.
          Причёски в готической моде достаточно разнообразны. «Классический» вариант причёски, распространённый в ранних 1980-х, представляет собой волосы средней длины, выкрашенные в чёрный цвет и торчащие во все стороны или оформленные в виде шипов. Но в современной субкультуре многие носят длинные волосы, иногда уложенные в форме замысловатых конструкций[, или даже ирокезы. Длинные волосы обычно выпрямляются и выкрашиваются в чёрный или, напротив, ярко-белый цвет. Ирокез, заимствованный у панков, готы превратили в так называемый «дэтхоук».
                Одежда может быть как подчёркнуто тесной, плотно облегающей фигуру, так и достаточно свободной или даже открытой. Из обуви распространены высокие остроносые кожаные сапоги (женские — обычно на тонкой шпильке), тяжёлые ботинки (иногда армейского типа, часто на высокой платформе). Женщины очень часто носят корсеты из различных материалов —мужской костюм чаще всего состоит из брюк и рубашки, причём их внешний вид зависит от конкретного стилевого направления, к которому принадлежит гот. Некоторые представители субкультуры предпочитают одежду, стилизованную под моду XVIII—XIX веков (так называемые «викторианские готы», и «романтические готы», ). Женщины, придерживающиеся такого стиля, обычно носят длинные платья, корсеты, кружевные вуали, длинные перчатки, декоративные зонты, мужчины — фраки и цилиндры или «романтические» блузы.
               «Вампирский» тип внешности, частично похожий на «викторианский», также пользуется широкой популярностью.
                Среди некоторых готов популярна вестерн-эстетика — ковбойские шляпы, кожаные жилеты и штаны с бахромой, сапоги.

Готы и религия
              Явной связи между готической субкультурой и какими-либо религиозными течениями не выявлено. Готы могут исповедовать любую веру или не исповедовать никакой.
               В большинстве своём готы являются атеистами или агностиками. Многие из них, однако, интересуются различными направлениями оккультизма — это увлечение распространилось внутри субкультуры примерно в середине 1980-х годов[. Среди готов немало язычников и приверженцев Викки. Некоторые западные неоязычники даже предпринимают попытки совместить субкультурную эстетику с магическими практиками. Готы нередко проявляют интерес к «тайным» или «запретным» религиозным и оккультным течениям, в том числе к сатанизму, однако, вопреки устойчивому стереотипу, среди них почти не встречаются сатанисты или дьяволопоклонники. Приверженцы субкультуры могут самостоятельно совмещать элементы самых разнообразных духовных направлений, от христианства до древних языческих культов, получая в итоге эклектичные «индивидуальные религии» или «личные оккультные философии».

Психология и поведение
-интроверты;
-пассивное неприятие окружающего мира;
-провозглашение себя «мёртвым», находящимся «в подземелье»;
- склонны к изоляции от «большого» мира;
-замкнутость;
-уважение к личному пространству друг друга;
-тщательное контролирование эмоций и поведения.
СПАСИБО ЗА ВНИМАНИЕ!


title: Презентація на тему «Мікеланджело Буонарроті» (варіант 3)

text:
МІКЕЛАНДЖЕЛО
БУОНАРРОТІ

Один із найбільших майстрів Відродження — скульптор, живописець і архітектор Мікеланджело.
Він народився в Італії 6 березня 1475 р.
Коли він був зовсім маленьким, його мама захворіла, тому за малюком доглядала родина каменярів. Пізніше Мікеланджело говорив, що навчився створювати кам'яні скульптури саме завдяки цим людям.
Дитинство Мікеланджело пройшло у Флоренції.
У 13 років він став учнем художника, але найбільше любив займатися скульптурою.
Крім того, художник робив розтини, щоб подивитися, як влаштовані м'язи людини. Ці знання допомогли йому висікати з каменя фігури, дуже схожі на живих людей.
Чезаре Дзоччі «Юний Мікеланджело висікає „Голову фавна“» (втрачена)

У Мікеланджело був запальний характер. Одного разу  в бійці йому зламали ніс. Залишене на все  життя викривлення добре помітне на його автопортретах.
У 26 років Мікеланджело взявся за роботу знаменитої статуї Давида. Через три роки статуя була готова.
У 1504 році на площі його рідного міста Флоренції була встановлена п'ятиметрова скульптура «Давида», зроблена ним як образ бійця за свободу.
Сюжетом її стала біблійна оповідь про пастуха Давида, який врятував усю країну від поневолення в бою з могутнім Голіафом.

«Створення Адама», 1508 —1512,Сикстинська капела
У 1506 році Папа Римський попросив Мікеланджело розписати стелю Сікстинської капели в Римі. Розмір цієї величезної вигнутої стелі приблизно дорівнює тенісному корту, до того ж художникові доводилося працювати на будівельних спорудах 15 метрів заввишки. Весь цей час він працював, лежачи на спині, тримаючи пензля над головою. Розпис стелі зайняв цілих чотири роки. Від надмірного напруження і перевтоми його очі майже перестали бачити.
Під час розпису стін і стель Мікеланджело застосовував так звану техніку фреско — писав на сирій штукатурці. Штукатурка швидко вбирала в себе фарби. Щоб домогтися бажаних результатів, митцю доводилося працювати дуже поспішно. Працював Мікеланджело без помічників.
У 1498 році Мікеланджело отримав замовлення на «П'єту» від впливового французького кардинала Жана де Біле́ра.
Цікавий факт, що « П'єта» — єдина робота, підписана художником. Він випадково підслухав розмову про те, ніби цю скульптуру створив інший художник. Тієї ж ночі майстер прокрався до творіння і вигравіював на ньому своє ім'я.

Мікеланджело був ще й чудовим архітектором. Він завершив будівництво найбільшого у світі собору Святого Петра у Римі. Мікеланджело переробив початковий план собору. За його проектом було зведено прекрасний купол, рівного якому немає донині.

Одна з чудових робіт Мікеланджело — гробниця папи Юлія II.Її прикрашають красиві мармурові статуї. Одна з них — велична постать біблійного мудреця Мойсея і статуї двох полонених юнаків. Але й переможені юнаки у Мікеланджело так само сильні та прекрасні.
«Мойсей» — мармурова скульптура біблійного пророка Мойсея, створена Мікеланджело протягом 1513 — 1515 рр. Первинно «Мойсей» задумувався як елемент гробниці папи Юлія ІІ, однак, зі зменшенням кількості статуй у комплексі усипальниці, він став центром композиції.
«Вакх»  — мармурова скульптура, що зображає бога вина Вакха. Цей твір був створений Мікеланджело у 1497 році на замовлення кардинала Рафаеля Ріаріо.
Однак, відомо, що Ріаріо відмовився від завершеного твору, і скульптуру придбав банкір Якопо Ґаллі.
Зараз статуя перебуває у музеї Барджелло у Флоренції.
Вільям Воллес назвав статую «першим шедевром» Мікеланджело.

«Мадонна Брюгге»
«Геній перемоги»
«П'єта ІІ»
«Святий Павло»
«Святий Пій І»
«Святий Петро»
«Святий Григорій І»
Мікеланджело Буонарроті у свої неперевершені роботи вносив мужність, красу і силу людини. Своїм мистецтвом, стверджуючи свободу і людську красу, він довів свою щиру любов до людей.

Гробниця Мікеланджело


title: Презентація на тему «Основні способи реанімації і транспортування постраждалого»

text:
Основні способи реанімації і транспортування постраждалого

Реанімація (з лат. «оживлення»)— комплекс заходів, спрямований на відновлення різко порушених або втрачених життєво-важливих функцій організму: - непрямий масаж серця;- штучне дихання;
Порядок проведення реанімаційних заходів включає наступні етапи:
Визначення наявності дихання та скорочень серця.
Визначення наявності абсолютних ознак смерті.
Ревізія прохідності дихальних шляхів та її     відновлення.
Штучна вентиляція легень.
Масаж серця при його зупинці.

Далі слід твердо запам’ятати, що перед проведенням штучного дихання потрібно відновити прохідність дихального каналу у потерпілого без свідомості.    Необхідно зробити таке:
1. Покласти потерпілого горизонтально на спину, при цьому порушення дихання виникає, як правило, внаслідок западання язика. Для попередження западання язика необхідно висунути вперед нижню щелепу потерпілого, відкрити рот, зігнути голову, як вказано на мал. №1.
2. Звільнити ділянку шиї, грудної клітки, тулуба від стягуючих предметів одягу (краватки, пояса, ременя, бюстгалтера і т.інше)

3. Відкрити рот і впевнитись у відсутності сторонніх тіл в ротовій порожнині (харчових і блювотних мас, крові, слизу). Голову потерпілого повертають на бік, відкривають рот, очищають порожнину рота пальцем, обгорнутим марлею або хусточкою (мал. №2).4. Закинути максимально голову назад і видихнути в рот потерпілого повітря (для нього це вдих).
5. Через деякий час знову провести видих повітря в рот потерпілого. Слідкувати за грудною кліткою. Реанімаційні заходи не проводять при наявності достовірних ознак смерті: трупні плями, задубіння.
       Ефективними методами штучної вентиляції легень є методи активного вдування повітря в дихальні шляхи потерпілого (дихання «з рота в рот», «з рота в ніс»).

Для проведення штучного дихання «з рота в рот» той, хто надає допомогу, стає на коліна біля голови потерпілого, кладе одну руку під шию, другу на лоб і максимально закладає голову назад, одночасно затискає великим і вказівним пальцями ніс (мал. №3)
Ця маніпуляція супроводжується розкриванням рота, підтягуванням язика до під’язикової кістки та максимальним вирівнюванням дихального каналу. Зробивши глибокий вдих, той, хто надає допомогу, щільно притиснувшись ротом до рота потерпілого, робить енергійний видих.

Перших 5-10 вдувань необхідно робити швидко (за 20-30 секунд), наступні – з швидкістю 12-15 вдувань за хвилину.        Необхідно слідкувати за рухом грудної клітки потерпілого; якщо після вашого видиху в рот або в ніс грудна клітка потерпілого піднялась, це говорить про те, що дихальні шляхи вільні і штучне дихання ви робите правильно. В тих випадках, коли щелепи потерпілого щільно стиснуті, ефективним є спосіб штучного дихання «з рота в ніс». З цією метою однією рукою закидають голову назад, а другою беруть за підборіддя і піднімають вверх нижню щелепу, закриваючи рот, проводять глибокий вдих і повітря видихають в ніс потерпілого
З естетичних і гігієнічних міркувань штучне дихання можна проводити через марлю, носову хусточку. З цією ж метою в арсеналі засобів для реанімації є Т-подібна або S-подібна трубка (мал.№4). Ці засоби використовують тільки медпрацівники.
Далі слід звернути увагу на такі моменти: суть методу зовнішнього масажу серця заключається в тому, що здавлюючи серце між грудиною і хребтом, вдається виштовхнути невеликий об’єм крові в магістральні судини великого і малого кола кровообігу, цим самим штучно підтримувати кровообіг і функцію життєво важливих органів.
       Для проведення зовнішнього масажу серця необхідно потерпілого чи хворого покласти на тверду поверхню (землю, дерев’яний щит) або (якщо хворий знаходиться в ліжку) підкласти під грудну клітку широку рівну дошку, щоб створити тверду основу. Це перша умова ефективності зовнішнього масажу серця.

Далі той, хто надає допомогу, вибирає позицію зліва або справа від потерпілого, промацує нижній кінець грудини і кладе долоню на два пальці вище мечоподібного відростка. Друга рука розміщена під кутом 90гр. (мал.№5)
Надають допомогу поштовхами, натискаючи на грудину, зміщуючи при цьому її в напрямі до хребта на 3-5 см, у дорослого кількість поштовхів повинна бути не менше 60 в одну хвилину. Натискати треба не тільки використовуючи силу рук, але й вагу тулуба.
 Критеріями ефективності проведеного масажу є поява пульсу на сонних і стегнових артеріях при кожному натисканні на грудину, звуження зіниць.
      Зовнішній масаж серця ізольовано не роблять, а поєднують з штучною вентиляцією легень, і називається це серцево-легеневою реанімацією
Спочатку роблять 4 вдохи, потім, якщо є двоє, то одна людина проводить штучне дихання «з рота в рот» або «з рота в ніс», а друга виконує зовнішній масаж серця у співвідношенні (1:4; 1:5) (5 натискувань на грудину, один вдих) (мал.№8). Треба пам’ятати, що в момент вдування повітря в легені масаж треба припинити, бо повітря не буде потрапляти в легені потерпілого.       Якщо серцева діяльність відновилася і на сонних артеріях появився пульс, то масаж припиняють, а штучну вентиляцію легень продовжують до появи самостійного дихання, або до прибуття «швидкої допомоги»

Спочатку роблять 4 вдохи, потім, якщо біля потерпілого знаходиться одна людина, то вдування повітря в легені потерпілого чергуються з 15 натискуваннями на грудину з інтервалом 1 сек. (15 натискувань на грудину, два вдохи) (мал.№7).

Транспортування людей при гострих захворюваннях
Через те, що в більшості нещасних випадків і раптових захворювань першу або невідкладну допомогу можна подати тільки в лікарняних умовах, величезного значення набуває транспортування потерпілих і хворих.
Якщо під час перевезення хворого залишити без допомоги, можуть виникнути тяжкі ускладнення, навіть смерть

Способи виносу і транспортування
Способи виносу і транспортування
 залежать від характеру поранення,
 стану потерпілого.
Якщо хворий не в змозі перебратися
 сам на носилки, його переносять
на руках. Для цього носилки ставлять поруч із хворим.
 Лікар і 2 помічника підходять до хворого з іншого боку, піднімають на руки і кладуть на носилки.
З ліжка хворого зручно брати наступним чином:
 носилки ставлять перпендикулярно до ліжка ножним кінцем до узголів'я;
 втрьох піднімають хворого на руки і переносять на носилки.
 З тісних приміщень, а також в загрозливих ситуаціях (пожежа, загроза обвалу в шахті, нещасний випадок на кораблі і т. п.) хворих виносять на руках
Перевозити і переносити потерпілого потрібно так, щоб якомога менше його перекладати, тобто турбувати мінімально. Для цього потрібно, щоб усі рухи тих, хто це виконує, були узгоджені. Найкраще їх робити по команді однієї особи, наприклад: «берись», «піднімай», «вперед», «стій», «опускай». Рухи повинні бути обережними, неквапливими, м’якими.

При сильних кровотечах та тяжких опіках одяг не знімають, а розрізають.Необхідно знати, що при пораненнях, переломах, опіках усі різкі рухи, переміщення, перевертання постраждалого, особливо за зламані або вивихнуті кінцівки, різко посилюють біль, що може значно погіршити стан, викликати шок, зупинку серця, дихання. Тому піднімати ушкоджену кінцівку або постраждалого слід обережно, підтримуючи знизу ушкоджені частини тіла
При транспортуванні у холодну пору рокупотрібно прийняти заходи для попередження охолодження постраждалого. Особливу увагу у цьому відношенні потребують поранені з накладеними артеріальними джгутами, постраждалі, що знаходяться у непритомному та у шоковому стані, з відмороженнями
У лежачому положенні на спині
транспортують постраждалих з пораненням голови, пошкодженнями черепа та головного мозку, хребта та спинного мозку, переламаними кістками таза та нижніх кінцівок. У цьому ж положенні необхідно транспортувати усіх хворих, в яких травма супроводжується розвитком шоку, значною крововтратою або непритомністю, навіть короткочасною, хворих з гострими хірургічними захворюваннями та пошкодженнями органів черевної порожнини (апендицит, защемлення грижі, проривна виразка і т.д)

Постраждалих та хворих, що знаходяться у непритомності

транспортують у лежачому положенні на животі, з підкладеними під лоба та груди валиками. Таке положення необхідне для попередження асфіксії. Значну частину хворих можна транспортувати у сидячому положенні, а деяких тільки у сидячому та напівсидячому положенні

Перенесення на собіОдна людина може переносити постраждалого «на руках поперед себе» підхопивши під спину та стегна (хворий тримається за шию) (рис. ) , «на плечі» головою назад , коли постраждалий дуже слабкий і непритомний (рис. ). Якщо він у змозі триматися, то його переносять «на спині» тримаючи за ноги (хворий тримається позаду за плечі) (рис.). Такі способи вимагають великої фізичної сили і використовуються при перенесенні на малі відстані
Перенесення постраждалого на руках двома рятувальникамиЯкщо постраждалий періодично непритомніє, то його переносять на замку із трьох рук. При такому способі перенесення вільна рука рятувальника захоплює плече іншого для запобігання падінню постраждалого назад під час перенесення.Якщо постраждалий у свідомості, його переносять «на замку» із чотирьох рук (рис.), а постраждалий тримається руками за шию рятувальників
Перенесення постраждалого на носилковій лямціНосилкові лямки призначені для витягування постраждалих з вузьких просторів, важкодоступних місць - зруйнованих будинків, ям, транспортних засобів, а також для полегшення перенесення постраждалого на собі та на ношах. Носилкові лямки бувають штатні та імпровізовані
Перенесення на лямці, складеної "кільцем" зручне тим, що у рятувальника залишаються вільними руки, і це дозволяє йому триматися за поручні при підйомі або спуску по сходах
Носилки забезпечують функціонально вигідне положення постраждалого, полегшують перенесення, завантаження, вивантаження та перекладання постраждалого. Перенесення постраждалого на носилках здійснюють 2-3-4 особи. Носилки бувають штатні та імпровізовані
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Державний лад» (варіант 1)

text:
Державний лад
Фо́рма держа́вного правлі́ння — це спосіб організації верховної влади, який визначає систему її найвищих органів, порядок їх формування і особливості розподілу повноважень між ними, а також взаємовідносини з населенням держави.
Форма правління

   Президентська республіка
   Парламентсько-президентська республіка

Військова диктатура
 Однопартійна диктатура
Абсолютистська монархія
Конституційна монархія
Парламентська конституційна монархія
Парламентська республіка
Президентсько-парламентська республіка
абсолютна монархія — форма правління державою, за якої верховна влада (суверенітет тощо) належить одній особі (царю, імператору, королю тощо), та для якої характерний найвищий ступінь централізації державної влади.
Конституці́йна мона́рхія  — влада монарха обмежена конституцією, законодавчі функції передані парламенту, виконавчі – уряду. Без згоди парламенту монарх не має права видавати закони й розпорядження загальнодержавного характеру. Сучасними державами з конституційною монархією є Великобританія, Данія, Норвегія та ін. Також державами з конституційною монархією є Нідерланди, Бельгія.
Президентська республіка характеризується значною роллю президента в системі державних органів, поєднанням в його руках повноважень глави держави і глави уряду. Її також називають дуалістичної республікою, підкреслюючи, тим самим, факт чіткого розподілу двох влад: зосередження сильної виконавчої влади в руках президента, а законодавчої — в руках парламенту.
Парламентська республіка — це різновид республіки з перевагою повноважень на користь парламенту. У парламентській республіці уряд відповідає тільки перед парламентом, а не перед президентом.
Змішана республіка— форма державного правління, яка поєднує ознаки президентської і парламентської республік
Форма державного устрою

Уніта́рна держа́ва — це єдина цілісна держава, територія якої поділяється на адміністративно-територіальні одиниці, що не мають статусу державних утворень і не володіють суверенними правами.
Унітарні держави світу


title: Презентація на тему «Англійське паркове мистецтво»

text:
Англійське паркове мистецтво

Англійський сад — нове слово в європейській парковій культурі
Духовні прагнення суспільства епохи Просвітництва висловив Руссо в гаслі «Назад, до природи!». Тож усі види мистецтва того часу пропагували ідею «природної людини на тлі природного середовища». У Великій Британії ці настрої знайшли втілення у створенні приватних садів нового типу, які надалі стали називатися пейзажними.

Англійський (пейзажний, ландшафтний, іррегулярний) парк — це напрям у ландшафтному архітектурному мистецтві, що розвинувся протягом ХУІІІ-ХІХ ст. у Європі та США. Першість визначення художніх особливостей садоустрою, виходячи із його назви, належить англійським садівникам У. Кенту, Л. Брауну, Дж. Аддісо- ну і Г. Рептону.

Принцип організації ландшафтного простору в англійському саді передбачає природність у розміщенні елементів і плавність ліній, тобто імітацію природного середовища: серпантинні доріжки, мальовничі водойми, «натуральні» композиції з рослин, які висаджуються ярусами (дерева, чагарники, підлісок, квіти).

Для англійського стилю саду характерний нерівний рельєф, чергування плоских ділянок, височин, схилів, ярів, природних водойм. Сад, оформлений у пейзажному стилі, наслідує природний ландшафт, у ньому відсутні прямі лінії й осі. Першорядне значення для такого ландшафтного дизайну мають композиції з дерев і чагарників, сполучення кольору та фактури листя, розподіл світла і тіні.

Англійський сад утілив два стилі:
рококо (перша пол. XVIII ст.)
 романтизм (друга пол. XVIII — поч. XIX ст.).

Використовуються в основному породи дерев і чагарників, що ростуть у даній місцевості. Усі водойми, навіть штучного походження, повинні мати вигляд природних: нерівна берегова лінія, галька, пісок, навколоводні рослини. Звивисті доріжки поєднують окремі елементи саду. Вони виконуються з природних матеріалів: дикого каменю, спиляних стовбурів дерев, газону, стійкого до витоптування, а також шматків кори дерев.
Перший являв собою завершену картину — мікросвіт, у якому створювалися куточки для усамітнення. Так з'явились ермітажі, які будувалися в китайському та арабському стилях. Романтизм зумовив перехід саду в парк, де куточки природи стають частиною світу, а садові будівлі гармонійно поєднуються з довкіллям.
Англійська традиція ландшафтної архітектури знайшла відображення і в художній культурі України. Особливо бурхливо розвинулося садово-паркове мистецтво в садибах ХУІІІ-ХІХ ст. Майже в кожному регіоні в маєтках дворян з'явилися художні сади та парки.

Найвідомішими представниками нового напряму у садівництві стали Вільям Кент, Ланселот Браун Хемфрі Рептон.


title: Презентація на тему «Засоби та методи введення воєнних дій»

text:
Засоби та методи введення воєнних дій
Презентація
Учениці 11-а класу
Гаджук Зорини
Введемо дефініції:
До засобів ведення воєнних дій належать зброя і військова техніка, що використовуються збройними силами для фізичного знищення супротивника та ліквідації матеріальної можливості чинення ним опору. Методи ведення воєнних дій - це система спеціальних прийомів використання вказаних засобів з метою досягнення успіху в збройному конфлікті.

Трохи історії:

У міжнародно-правовій доктрині цей розділ права збройних конфліктів іменується "правом Гааги", оскільки основні принципи і норми про засоби та методи ведення воєнних дій закріплені в Гаазьких конвенціях 1899 і 1907 рр. Згодом було укладено Кеневські конвенції про захист жертв війни 1949 р. і додаткові протоколи І і II до них 1977 р., що розвинули ці принципи і норми.
Аналіз звичаєвих і конвенційних норм дає змогу зробити висновок, що засоби та методи ведення воєнних дій можуть бути забороненими, частково забороненими і незабороненими.
Додатковий протокол І до Женевських конвенцій 1949 р., спираючись на положення Петербурзької декларації про скасування застосування вибухових і запалювальних куль 1868 р.1 і Гаазьких конвенцій 1899 і 1907 рр., встановлює, що у разі будь-якого збройного конфлікту право сторін вибирати методи і засоби ведення війни не є необмеженим; забороняється застосовувати зброю, снаряди, речовини і методи ведення воєнних дій, здатні заподіяти зайві пошкодження або зайві страждання; забороняється застосовувати методи або засоби ведення воєнних дій, які мають на меті заподіяти або, як можна очікувати, значну, тривалу і серйозну шкоду природному середовищу (ст. 35).
Як наголошувалося вище, ще в стародавні часи застосовувалися правила про заборону використовувати певні види зброї, наприклад, стріли, що мають зубцюваті, отруйні або розжарені у вогні наконечники (Закони Ману). Стародавні римляни стверджували, що війна ведеться зброєю, а не отрутою (агmis non veneno). З розвитком науково-технічної думки розширювався перелік видів зброї, застосування яких заборонено.

Право збройних конфліктів забороняє і певні методи їх ведення. Ще зі стародавніх часів заборонено вести війну віроломними методами. В п. 1 ст. 37 додаткового протоколу 11977 р. до Женевських конвенцій 1949 р. проголошується: "Забороняється вбивати, наносити поранення або брати в полон супротивника, вдаючись до віроломства"1. Віроломством вважаються дії, спрямовані на те, щоб викликати довіру супротивника і змусити повірити, що він має право на захист або зобов'язаний надати такий захист за нормами міжнародного права з метою обману такої довіри. Прикладами віроломства можуть бути такі дії: симуляція наміру вести переговори під прапором перемир'я або симуляція капітуляції; симуляція виходу з ладу внаслідок поранень або хвороби; симуляція володіння статусом цивільної особи або некомбатанта; симуляція володіння статусом, що надає захист, шляхом використання знаків, емблем або форменого одягу ООН, нейтральних держав або інших держав, що не беруть участі в конфлікті. Воєнні хитрощі: використання маскування, пасток, обманних операцій, дезінформації віроломством не вважаються.

Право збройних конфліктів забороняє вести воєнні дії методами, які б загрожували цивільним об'єктам. Гаазька конвенція про закони і звичаї суходільної війни 1907 р. встановила заборону на бомбардування та будь-яких атак незахищених міст, селищ, житла і будівель (ст. 25). У додатковому протоколі 11977 р. також підтверджується заборона на напади або репресалії щодо цивільних об'єктів (ст. 52). Протокол забороняє здійснення будь-яких ворожих актів, спрямованих проти історичних пам'яток, творів мистецтва або місць відправлення культу, які становлять культурну або духовну спадщину народів. Забороняється використовувати голод серед цивільного населення як метод ведення війни. Неприпустимо піддавати нападу або знищувати, вивозити або приводити в непридатний стан об'єкти, необхідні для виживання цивільного населення (запаси продовольства, запаси питної води та споруди для її постачання, посіви, іригаційні споруди і т. ін.).

Додатковим протоколом І заборонено використання методів або засобів ведення війни, які мають на меті заподіяти шкоду природному середовищу і тим самим здоров'ю і виживанню населення. В 1977 р. була укладена Конвенція про заборону воєнного або будь-якого ворожого використання засобів впливу на природне середовище, що посилила режим захисту природного середовища від шкідливої дії на нього в період збройних конфліктів.

Згідно з додатковим протоколом І установки і споруди, що містять небезпечні сили (дамби, греблі, атомні електростанції), не повинні ставати об'єктом нападу навіть тоді, коли такі установки і споруди є військовий об'єктами, якщо такий напад може спричинити вивільнення небезпечних сил та подальші важкі втрати серед цивільного населення (п. 1 ст. 56).

Нажаль, нинішні події дають підстави говорити про декларативність наведених вище вимог.
Необхідно зазначити, що для установок і споруд, що містять небезпечні сили, введено міжнародний спеціальний знак: група з трьох кіл яскраво-оранжевого кольору, однакового розміру, розташованих на одній осі, причому відстань між кожним колом має дорівнювати одному радіусу.

	З метою полегшення ідентифікації культурних цінностей також запроваджено знак для їх позначення: щит, загострений знизу, поділений на чотири частини синього і білого кольору. Щит складається з квадрата синього кольору, один з кутів якого вписаний у загострену частину щита, і синього трикутника над квадратом; квадрат і трикутник розмежовуються з обох боків трикутниками білого кольору (ст. 16 Гаазької конвенції про захист культурних цінностей у випадку збройного конфлікту 1954 р.). Знак для позначення культурних цінностей застосовується триразово для ідентифікації нерухомих культурних цінностей, що перебувають під спеціальним захистом; транспорту з культурними цінностями; імпровізованих укриттів. Однократне застосування такого знака можливе для ідентифікації культурних цінностей, що не перебувають під спеціальним захистом; осіб, на яких покладені функції щодо контролю відповідно до виконавчого регламенту; персоналу, призначеного для охорони культурних цінностей.

Одним із най небезпечніших видів зброї масового знищення є хімічна зброя. Вперше її застосували під час Першої світової війни, коли німецькі війська у 1915 р. провели газову атаку проти французької армії на річці Іпр, що дало назву газу, який використовувався, "іприт". Нині згідно з нормами міжнародного права заборонено використання в збройних конфліктах як хімічної, так і бактеріологічної зброї. Договірно-правова заборона застосування хімічної зброї вперше була зафіксована в Женевському протоколі про заборону застосування на війні задушливих, отруйних або інших подібних газів і бактеріологічних засобів 1925 р. Цей протокол у цілому довів свою ефективність, хоч окремі випадки застосування хімічної зброї після його ухвалення були зафіксовані: Італією під час війни з Ефіопією (1935-1936 рр.); Японією в Маньчжурії та Китаї (1937-1945 рр.); США в Індокитаї (1964- 1973 рр.); Іраком під час війни з Іраном (1980-1988 рр.). У 1993 р. була прийнята Конвенція про заборону розробки, виробництва, накопичення і застосування хімічної зброї та її знищення, що поставила хімічну зброю під повну заборону. Конвенція набула чинності в 1997 р.
Найнебезпечнішим видом зброї масового знищення є бактеріологічна зброя, яка застосовувалася Японією проти Китаю в роки Другої світової війни. Ці діяння Японії були кваліфіковані як воєнні злочини Токійським і Хабаровським воєнними трибуналами. У 1972 р. була укладена Конвенція про заборону розробки, виробництва та накопичення запасів бактеріологічної (біологічної) і токсичної зброї та про їх знищення. Конвенція є чинною.

Сучасне міжнародне право не містить спеціальних норм, які б забороняли застосування ядерної зброї. У Консультативному висновку Міжнародного Суду ООН 1996 р. було підкреслено, що застосування ядерної зброї має бути сумісне з вимогами міжнародного гуманітарного права. Досвід ядерних бомбардувань BBC США японських міст Хіросіми і Нагасакі в 1945 р. доводить, що застосування цього виду зброї несумісне з галузевими принципами права збройних конфліктів, які забороняють використання антигуманних засобів і методів ведення війни з невибірковим ефектом.

Актуальною проблемою сучасного міжнародного права є заборона розробки і застосування нових видів зброї масового знищення: інфразвукової, лазерної, радіологічної та ін. На жаль, ефективних заборонних норм у цій сфері міжнародне співтовариство поки не виробило.

Щодо звичайної зброї, то застосування деяких її видів перебуває під забороною міжнародного права. Так, Петербурзька декларація 1868 р. заборонила використання будь-яких снарядів вагою менше 400 г, які або вибухають, або начинені матеріалом, що запалюється. В1981 р. була прийнята Конвенція про заборону або обмеження застосування конкретних видів звичайної зброї, які можуть вважатися такими, що завдають надмірних ушкоджень або мають невибіркову дію, і три протоколи до неї (Протокол про заборону застосування будь-якої зброї, що ранить осколками, які не можна виявити; Протокол про заборону або обмеження застосування мін, мін-пасток та інших пристроїв; Протокол про заборону або обмеження застосування запалювальної зброї). Проте Конвенція 1981 р. не змогла вирішити всіх питань, пов'язаних із використанням мін. Тому міжнародне співтовариство провадило активну роботу, спрямовану на повну заборону виробництва, накопичення і застосування протипіхотних мін, від яких, за даними ООН, щороку гинуть або стають каліками більше 25 тис. осіб. У грудні 1997 р. була відкрита для підписання Конвенція про заборону застосування, накопичення запасів, виробництва і передачі протипіхотних мін та про їх знищення. Згідно з положеннями Конвенції складські запаси протипіхотних мін повинні бути знищені протягом чотирьох років з моменту набуття нею чинності. Україна успадкувала від СРСР величезні запаси таких мін. Крім того, Україна була їх крупним виробником. Проте з 1995 р. виробництво протипіхотних мін в Україні припинено, почалося знищення їх запасів.