title: Презентація на тему «Роботи»

text:
Роботи
«-Хіба психологія роботів так відрізняється від людської?
-Дуже велика різниця. По-перше, роботи дуже порядні.»
Ро́бот (від чеськ. robota) — автоматичний пристрій, що призначений для виконання виробничих та інших операцій, які зазвичай виконувались безпосередньо людиною. Для опису автоматичних пристроїв дія яких, не має зовнішньої схожості з діями людини, переважно використовується термін «автомат».

Прийнятий зараз у всьому світі термін був запропонований чеським письменником Карелом Чапеком та його братом Йозефом і вперше використаний у 1921 в п'єсі К.Чапека «Р. У. Р.» (чеськ. R.U.R.; скорочення від чеськ. Rossumovi univerzální roboti). Так він назвав механічні істоти, які зовні нагадували людей. Спочатку для означення такого типу технічних об'єктів було використане слово похідне від латинського «labor» (робота), але потім Карел Чапек прислухався до поради свого брата Йозефа й зупинився на похідній від чеського «robota». Чеською слово означало «важка робота», «каторжна робота». Це цілком відповідало змістові п'єси, у якій роботи виконували замість людей усю найважчу або рутинну працю.
Ідея штучних істот вперше згадується в старогрецькому міфі про Кадма, який, убивши дракона, розкидав його зуби по землі і заорав їх, із зубів виросли солдати, та в іншому старогрецькому міфі про Пігмаліона, який вдихнув життя в створену ним статую, Галатею. Також в міфі про Гефеста розповідається, як він створив собі різних слуг. Староєврейський міф розповідає про Голема, який був оживлений кабалістичною магією.
Перше креслення людиноподібного робота було зроблене Леонардо да Вінчі близько 1495 року. Записи Леонардо, знайдені в 1950-х, містили детальні креслення механічного лицаря, здатного сидіти, розводити руки, рухати головою і відкривати забрало. Дизайн швидше за все заснований на анатомічних дослідженнях. Невідомо, чи намагався Леонардо побудувати робота.
Першого працюючого робота — андроїда, що грає на флейті, — створив в 1738 році французький механік і винахідник Жак де Вокансон. Він також виготовив механічних качок, які, як то кажуть, вміли клювати корм і випорожнюватися.

Історія робототехніки
У 1969 році був створений перший робот, який здатний самостійно функціонувати та оцінювати власні дії — Робот Шекі. З розвитком технології люди все частіше бачили в механічних істотах щось більше, ніж просто іграшки. Література відобразила страхи людства, що люди можуть бути замінені своїми власними творіннями. Роман «Франкенштейн, або Сучасний Прометей» (1818) іноді називають першим твором, що втілює цю проблему.
Термін «робототехніка» увів Айзек Азімов в оповіданні «Брехун» у 1941. Він також є автором трьох законів робототехніки («Я, робот», 1941):

1.Робот не може заподіяти шкоду людині, або своєю бездіяльністю дозволити, щоб людині була заподіяна шкода.

2.Робот повинен підкорятися наказам людини, за винятком тих, котрі суперечать першому пункту.

3.Робот повинен захищати самого себе, якщо тільки його дії не суперечать першому і другому пунктам.

Види роботів
Андроїд
Андроїд – людиноподібний робот. В більшості випадків, це електромеханічні роботи, які мають зовнішність, схожу на людину. В деяких творах андроїдами називаються повністю органічні, але штучні істоти. В більшості науково-фантастичних фільмів та книг, андроїд є комбінацією цих двох понять: поверх механічного скелету прикріплені м’язи та шкіра для збільшення схожості з людиною.
Андроїд ✔
Не андроїд
Приклади андроїдів
1. ASIMO (яп. アシモ ашімо) є гуманоїдним роботом створеним Honda Motor Company.
2. Ібн Сіна — медицинський андроїд, названий в честь давнього персидського філософа и лікаря Ібн Сіни. Один з найрозвиненіших сучасних (на 2010 рік) андроїдів.
3. Repliee Q2 – андроїд, який виконує функцію інтерв’юера і здатний розпізнавати жести, міміку і інтонацію.

Промисловий робот
Промисло́вий ро́бот — багатоцільовий маніпуляційний робот, що складається з механічного маніпулятора і перепрограмованої системи керування, який застосовується для переміщення об'єктів в просторі трьох і більше координат та для виконання різноманітних виробничих процесів.
Промислові роботи є важливими компонентами автоматизованих гнучких виробничих систем, які дозволяють збільшити продуктивність праці. Типове застосування роботів стосується таких операцій, як зварювання, фарбування, складання, вибірка та встановлення, пакування, контроль продукції та випробування, котрі виконуються з високою надійністю, швидкістю, і точністю.

Транспортний робот
Транспортний ро́бот, як правило, є транспортним засобом з автоматизованим управлінням або штучним інтелектом. Існують роботи, які сконструйовані спеціально для перевезення вантажів і адаптовані до їх підняття, перестановки тощо.
Побутовий робот
Побутовий ро́бот – робот, спеціалізований на допомозі людині в звичайному житті. Побутові роботи мають великий потенціал, більшість людей вважають, що в найближчому майбутньому вони будуть дуже широко використовуватись. Так, Білл Гейтс в 2007 році опублікував статтю «Робот в кожному домі» про потенціал роботів для соціума. Існують різні види побутових роботів: роботи-іграшки, роботи-помічники (роботи-пилососи, для миття підлог тощо), соціальні роботи і інші.
Бойовий робот
Бойовий ро́бот може замінити людину в бойових ситуаціях для збереження життя або для роботи в умовах підвищеної складності для людей в військових цілях: розвідка, бойові дії, розмінування і т. д.
Бойовими роботами є не тільки автомати, які частково або повністю замінюють людину і здатні виконувати антропоморфні дії, але й такі, що діють у повітряному та водному середовищах (авіаційні безпілотні з дистанційним керуванням апарати, підводні апарати і надводні кораблі). Робот може бути електромеханічним, пневматичним, гідравлічним або комбінованим.

Отже, роботи, хоч поки що і не здатні повністю самостійно мислити, як людина, вже встигли зробити неймовірний внесок у суспільство, технологічний розвиток, економіку і культуру. Сучасні роботи, створені на базі останніх досягнень науки і техніки, використовуються у всіх сферах людської діяльності. Люди отримали вірного помічника, здатного не тільки виконувати шкідливу для життя людини роботу, але й звільнити людство від одноманітних рутинних операцій.


title: Презентація на тему «Субкультура панков»

text:
Субкультура панков
Татуировки, ирокез, пирсинг, порванные джинсы и косуха…Если вы когда-либо встречали настоящего панка, то прекрасно поймете о чем идет речь. Из всех молодежных субкультур, у панков наиболее ярко выражено чувство агрессии, которое проявляется в их внешнем виде и поведении. Это и не удивительно, ведь панки  настоящие бунтари и нарушители общественного порядка.
Панк, панки, панк-рокеры (англ. punk) — молодёжная субкультура, возникшая в конце 60-х годов в Великобритании, США, Канаде и Австралии, характерными особенностями которой являются любовь к музыке панк-рок, критическое отношение к обществу и политике. С панк-роком тесно связано имя известного американского художника Энди Уорхола и продюссированной им группой Velvet Underground. Их солист Лу Рид считается отцом-основателем альтернативного рока, течения, которое тесно связано с панк-роком.
Популярная американская группа Ramones считается первой группой, игравшей музыку в стиле «панк-рок». Первой британской панк-группой признаны Sex Pistols.
История
«Панк берет свое начало с середины 60-х годов 20-ого столетия, когда под влиянием Beatles и Rolling Stones стали появляться много молодежных команд, исполняющих рок-н-ролл» — говорится в статье «Потерянное поколение» на сайте журнала Volkey.
Относительно сырой и грубый звук, основанный всего лишь на нескольких аккордах, можно обнаружить в таких классических вещах того времени, как «You Really Got Me» группы The Kinks. К концу 1960-х вызывающе примитивное звучание, в соединении с вульгарной манерой поведения на сцене, стала культивировать американская команда The Stooges. Её лидер, Игги Поп, отвергал музыкальные утончённости, ценил в рок-н-ролле необузданный драйв, выступал на концертах вымазанным в собственной крови и заканчивал бесчинства на сцене тем, что «нырял» в толпу фанатов.
Идеология
Основной идеологией панков является стремление к личной свободе и независимости (индивидуализм). Большинство панков поддерживает нонконформизм, исповедуя при этом принципы «полагаться на самого себя», и «не продаваться» (DIY). По политическим взглядам многих панков можно охарактеризовать как «левых» и приверженцев прогрессивизма, присутствуют и аполитичные люди. Некоторые направления в политике панков включают в себя анархизм, социализм, антиавторитаризм, антимилитаризм, антикапитализм, антирасизм, антисексизм, антинационализм, антигомофобию, энвайронментализм, вегетарианство, веганизм, и борьбу за права животных.
Внешний вид
панков
Некоторые молодые панки любят шокировать общественность антиконсервативным внешним видом, однако, следует заметить, что для остальных панк-рокеров внешний вид является второстепенной деталью. Идеологом внешнего вида панков была английский дизайнер Вивьен Вествуд, которая внесла атрибутику панков в массы и модную индустрию.
Некоторые панки предпочитают веселые прически c разноцветными стоящими торчком волосами, нередко с выбритыми волосами или ирокезами. Панки существенно повлияли на парикмахерское искусство введя смелый яркий окрас волос и асимметричные прически. Моду на ирокезы ввела британская группа The Exploited
Аксессуары: цепи и булавки в одеждe, шипованные напульсники, значки и нашивки с названиями групп или политическими лозунгами.
Удобная городская одежда: футболка (часто черного цвета), куртка (обычно «косуха»), джинсы, кеды, кроссовки или тяжелые ботинки. Одежда нередко рваная и потертая, снабженная иногда провокационными прокламациями.
Некоторые девушки-панки используют вызывающе-сексуальный имидж (яркий макияж, начес волос, короткие юбки, рваные колготки или чулки).
Панки – это такие люди, которые слушают панк (Панк-рок), носят кожаные куртки с колючками, цепочки обычно на левую сторону, на ногах гриндерсы (стиллы), на голове ирокезы.
Грязные, небритые, опухшие лицом, злючие, колючие, пропахшие говном, лук гнилой на завтрак, на обед гнилой чеснок, музыку не слушают, слушают панк-рок. Примерно такие ассоциации возникают у наших граждан при звуках слова «панк». Да что там говорить, многие панки сами стремятся соответствовать вышеприведенным идеалам. «Чем хуже — тем лучше!»
Любое название накладывает рамки. Любая несвобода ведет к ограничению развития. Отутствие же развития есть смерть. Отсутствие развития физиологического означает смерть телесную. Отсутствие развития интеллектуального означает смерть духовную. Лучший способ остановить смерть — продолжать развиваться. Лучший способ продолжать развиваться — убирать несуществующие рамки, мешающие твоей свободе.
Панк — человек без рамок.
Презентацию подготовилаученица 11-АклассаБеликова Юлия


title: Презентація на тему «Годівнички для птахів»

text:
Презентація
на тему:
“Годівнички для птахів”
Типи годівничок
Годівниці бувать відкритого та закритого типів
Види годівничок

Найпростішою годівничкою є звичайна фанерна дощечка з бортами 3-5 см, її краще чіпляти під якимось навісом. З метою більш раціонального використання кормів, краще робити годівниці з дахом.
Годівниці - автомат зручні у користуванні, оскільки в них корм, в міру поїдання птахами, досипається. Годівницю - автомат можна зробити з пляшки.
Годівниці - курені. Деякі птахи взимку годуються на землі. Це кільчаста горлиця, посмітюха, вівсянка зви-чайна, сіра куріпка. Цим птахам годівниці встановлю-ють на землі. Для цього робиться плескатий дах розмі-рами 1,5х1,5м або 2х2м, або у вигляді куреня, відкри-того з обох боків на випадок небезпеки. Якщо випадає великий сніг, територію біля такої годівниці присипа-ють половою, соломою, корою.

Годівничка із пластикових
пляшок
  У пластиковій пляшці від води просто потрібно прорізати кілька великих віконець, щоб птахи могли легко добиратися до їжі.
Годівничка з дерева чи
картону
Можна годівничку змайструвати самому: з дерева чи навіть картону. Важливо, щоб вона була «зручною» для пташок.
Годівничка зі скляної банки
Банку треба закрити кришкою, в якій зробити отвір. В горизонтальному положенні годівничку за допомогою дроту чи мотузок закріпити на дереві або в будь-якому іншому місці.
Годівничка для синички
Через кусочок сала або м’яса протягнути мотузку чи дріт і підвісити на опорі.
Годування птахів
Таблиця оцінки за «5» бальною шкалою зимових кормів для птахів.  Де "0” – не їдять, "5” –  їдять найкраще.

-Корм необхідно додавати потроху кожен день
-Корм бажано закладати в годівниці в одні і ті ж години.
-Особливо корму має бути вдосталь під час ожеледиці та сильних снігопадів, бо в таку негоду джерелом харчування для птахів лишаються тільки годівниці.
-Якщо птахів не підгодовують більше тижня, вони залишають цю ділянку і перелітають в інші місця.
-Водоплавні птахи підгодовуються зерном пшениці, гороху, проса, рапсу безпосередньо біля водойм з розрахунку 200г на одну особину. -Корм  бажано висипати на мати з соломи чи очерету.
-При всіх типах підгодівлі біля годівниць треба розмішувати пісок, дрібний гравій, гальку, особливо в болотистих місцевостях.

Дякую за увагу!
Презентацію підготував
Барановський В’ячеслав


Презентація на тему «Лікар»


title: Презентація на тему «Унікальність людини»

text:
Унікальність людини. Розвиток самоповаги. Толерантне ставлення до інших людей
Презентація до уроку Основи здоров’я:
Тема уроку: Унікальність людини. Розвиток самоповаги. Толерантне ставлення до інших людей
Мета: вчити дітей розуміти індивідуальність людини 	не тільки як фізичної особи, а й як об’єкта 	соціального оточення; 	розвивати повагу до себе та інших людей.

Тип уроку: засвоєння нових знань.

Форма проведення: тренінг.

Бо ти на Землі – людина.
І хочеш того чи ні –
Усмішка твоя – єдина,
Мука твоя єдина,
Очі твої одні…
	В.Сименонко
Чи потрібна толерантність учням  5 класу?

Проблемні питання:
Чому кожна людина є унікальною?
Крилаті вислови
За одного вченого десять невчених дають, іще не хочуть брати.
Учитись ніколи не пізно.
Голова без розуму, як ліхтар без світла.

Людина як жива істота:
Головні цінності
Слава
Здоров’я
Успіхи в навчанні
Любов батьків
Дружба
Гроші
Відпочинок
Шануй сам себе, шануватимуть і люди тебе.
Коли тебе шанують добрі люди, шануйся й сам
Чого собі не зичиш, і другому не бажай.
Любі друзі! Бажаю вам з ентузіазмом освоювати нові знання.Втілюйте їх в життя! І нехай удача завжди буде з вами!
Робота
Гнатовської Аріни
для учнів 5 класу
основи здоров’я


title: Презентація на тему «Сім’я» (варіант 1)

text:
Підготувала учениця 11 класу Розумівської ЗОШХижняк Тетяна

Сім’я
Сім'я — це така спільність людей, яка спирається на шлюбний союз, на родинні зв'язки, на різноманітні відносини між чоловіком і дружиною, батьками і дітьми, між самими дітьми, між іншими членами сім'ї, які живуть разом і спільно ведуть господарство.
Життя сім'ї — це дуже складні і різноманітні процеси або сторони життя людини: біологічні, економічні, моральні, правові, психологічні, естетичні, релігійні
 Дім — це те місце, де кожного з нас чекають, люблять, готові зрозуміти і допомогти, де є однодумці, друзі, де панують взаємоповага, взаємна моральна і правова відповідальність.
Чоловік і дружина живуть одним життям.
Діти — це істотна частина життя матері і батька. Життя матері і батька — це істотна частка життя дітей.
Сім'я — це не тільки суспільна, а й особистісна цінність. Без сім'ї, сімейного, родинного життя особа не може повною мірою реалізувати свою природу, особистісні якості і не може бути повною мірою щасливою.
Сімейні відносини — це складова суспільних відносин, і розвиток сім'ї — одна із найважливіших складових розвитку суспільства, його культури.
Моя семья – моя крепость.  (Силован Рамишвили)
...Залог семейного счастья в доброте, откровенности, отзывчивости... (Эмиль Золя)
Настоящую семью связывают не узы крови, но узы уважения и радости. (Ричард Бах)

Цитати відомих людей


title: Презентація на тему «Права та Обов’язки»

text:
Права та Обов’язки
Виконала:
Учениця 10-Б класу
Самчук Марина
Право
Пра́во — це обумовлена природою людини і суспільства система регулювання суспільних відносин, що виражає свободу особистості, та якій притаманні нормативність, формальна визначеність в офіційних джерелах і забезпеченість можливістю державного примусу
Jus est ars boni et aequi. — Domitius Ulpianus
(Право є мистецтво добра і справедливості.)
Доміцій Ульпіан
Термін Пра́во вживається як у юридичних, так і в неюридичних значеннях:
1. Законодавство; здійснювана державою форма законодавства, залежна від соціального устрою країни. Система встановлених або санкціонованих державою загальнообов'язкових правил (норм) поведінки, що виражають волю панівного класу або більшості народу.
2. Виборювані народом справедливі закони та соціальний лад.
3. Інтереси певної особи, суспільної групи і т. ін., які спираються на закон, релігійні постулати, давні звичаї тощо, обумовлені постановою держави, установи тощо, захист інтересів і можливостей особи щодо участі в чому-небудь, одержання чогось і та ін.
4. Обумовлена певними обставинами підстава, здатність, можливість робити, чинити що-небудь, користуватися чим-небудь. // Мати у своїй владі. // Перевага, привілей, надані кому-, чому-небудь. // Офіційний дозвіл, допуск до виконання якихось обов'язків, до зайняття певної посади, вступу до вищого навчального закладу і т. ін
 Наприклад:
Права людини — забезпечені законом можливості мати, користуватися й розпоряджатися соціальними благами й цінностями, користуватися основними свободами у встановлених законом межах.
Право вето — суб'єктивне право глави держави відмовитися підписати і ввести у дію закон, що його прийнято парламентом.
Право голосу — можливість брати участь в обговоренні й розв'язанні певних питань.
Право власності — право, яке охороняється державою і згідно з яким власник володіє, користується та розпоряджається своєю власністю на свій розсуд.
Право петицій — конституційне право громадян звертатися до влади з письмовою вимогою, пропозицією, скаргою.

Право притулку — надання державою права в'їзду і безпечного проживання на її території іноземцям, що переслідуються за їхню політичну або наукову діяльність.
Магдебурзьке право — феодальне право м. Магдебурга на самоврядування, що поширилося на ряд міст Німеччини, Польщі,Литви та України.
Право є будь-яка прагнуча до визначеності і несуперечності система норм, підкріплених реальною загрозою покарання з боку влади.
— А. В. Воробйов, А. В. Поляков, Ю. В. Тихонравов. «Теорія адвокатури», 2002 р.
Об'єктивне право
Пра́во (в об'єктивному розумінні) — система загальнообов'язкових, формально визначених норм, встановлених і санкційованих силою держави і спрямованих на регулювання поведінки людей та їх колективів відповідно до прийнятих в даному суспільстві засад соціально-економічного, політичного та духовного життя
Норми права регулюють суспільні відносини, визнаючи правомірними чи неправомірними певні діяння (дії або бездіяльність), дозволяють або забороняють певні відносини між людьми і об'єднаннями, забезпечують існування суспільства на засадах справедливості.
Суб'єктивне право
Пра́во (право в суб'єктивному розумінні) — це офіційно визнані можливості, які має в своєму розпорядженні фізична чи юридична особа. Тобто, це право, що належить окремій особі — суб'єкту права і є мірою її можливої поведінки.
Природне право
«Природне право — це природні закони суспільного життя людей, які мають втілюватись у законодавстві і правовій культурі людей. Закони природного права не є вічними і незмінними, вони змінюються разом із зміною і розвитком самої природи суспільного життя людей
Наука права
Наукова і навчальна дисципліна, що вивчає право як теорію, що включає загальну теорію права, держави, та окремі галузі права, називається правознавством.
Принципи права — це аксиоматичні поняття, на яких будується і функціонує правова система.
Загальні принципи права:
Принцип свободи — право виступає як міра свободи — політичної, економічної, ідеологічної;
Принцип справедливості — право виступає як міра справедливості;
Принцип рівності — це рівність усіх перед законом, рівність прав і обов'язків, незалежно від національної релігійної й іншої приналежності, службового й іншого положення, рівна відповідальність перед законом;
Принцип гуманізму  — це право на життя, здоров'я, особисту волю і безпеку, право на охорону своєї честі і репутації, недоторканість особи й ін;
Принцип демократизму  — означає, що право і законодавство виражають волю народу, волю всіх і кожного, формуються через форми народовладдя: безпосередню і представницьку демократію;
Принцип законності — виражається у вимогах а) якості нормативно-правових актів, несуперечності їх один одному (між ними має бути ієрархічна субординація залежно від юридичної сили); б) суворого додержання та виконання юридичних норм, правових приписів усіма суб'єктами — громадянами, їх громадськими та некомерційними організаціями, посадовими особами, державними органами. Передбачає також недопустимість зловживання суб'єктивним правом; в) невідворотної відповідальності за вину громадян і посадових осіб.
Функції права — це основні напрями впливу права на свідомість і поведінку суб'єктів суспільних відносин з метою розв'язання конкретних завдань. Основна функція права полягає в тому, що воно є нормативним і загальнообов'язковим засобом врегулювання суспільних відносин, а значить функція є нормативно-регулюючою.
Функції права можна класифікувати за різними підставами
За сферою правового впливу розрізняють такі функції:
економічна — регулювання економічних відносин;
політична — регулювання політичних відносин;
ідеологічна — формування суспільної свідомості шляхом правового визнання або заборони певних ідеологій;
екологічна — регулювання відносин природокористування;
культурна-виховна — регулювання відносин у сфері науки, освіти і культури.
За характером впливу на свідомість і поведінку суб'єктів суспільних відносин:
нормативно-регулююча — регламентування поведінки суб'єктів суспільних відносин;
інформаційна — доведення до відома змісту державної волі;
комунікативна — сприяння організації правовідносин між їх учасниками;
орієнтаційна — визначення ціннісних критеріїв поведінки;
виховна — вплив на формування світогляду та правосвідомості;
захисна — охорона соціальних цінностей від посягань на них.
За характером впливу:
статична — закріплення і стабілізація існуючих суспільних відносин;
динамічна — сприяння виникненню і розвитку нових суспільних відносин;
установча — первинне заснування певних соціальних інститутів;
інтегративна — системоутворюючий вплив на суспільні відносини;
охоронна — охорона суспільних відносин від небажаних на них впливів;
запобіжна — запобігання виникненню небажаних суспільних відносин.
За сферою, на яку поширюються функції права:
загальноправова;
міжгалузева;
галузева;
правовий інститут;
норма права.
Права Людини
Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Стаття 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Стаття 23. Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.
Стаття 24. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Стаття 25. Громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.
Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі.
Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.
Стаття 26. Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.
Стаття 27. Кожна людина має невід'ємне право на життя.
Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини.
Кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань.
Стаття 28. Кожен має право на повагу до його гідності.
Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.
Стаття 29. Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Стаття 30. Кожному гарантується недоторканність житла.
Стаття 32. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Стаття 34. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Стаття 35. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання.
Стаття 36. Громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод
Стаття 38. Громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Стаття 39. Громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.
Стаття 41. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Стаття 42. Кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Стаття 43. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Стаття 44. Ті, хто працює, мають право на страйк для захисту своїх економічних і соціальних інтересів.
Стаття 45. Кожен, хто працює, має право на відпочинок.
Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 47. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Стаття 48. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Стаття 49. Кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування.
Стаття 50. Кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Стаття 53. Кожен має право на освіту.
Стаття 55. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 57. Кожному гарантується право знати свої права і обов'язки.
Права людини і громадянина мають бути загальними і рівними для кожного
Права і свободи людини і громадянина є необхідними для її нормального існування і розвитку
Права і свободи людини і громадянина повинні визнаватися та гарантуватися державою в обсязі загальновизнаних міжнародних стандартів
Права і свободи людини і громадянина є невід'ємними
Права і свободи людини і громадянина визнаються в певному розумінні як природні
Права людини — це її правові можливості
Обов’язок
Обо́в'язок — це сукупність моральних зобов'язань людини перед іншими. Він виступає як нормативна категорія, що регламентує соціальні обов'язки, котрі повинен виконувати індивід у силу суспільної необхідності.
Обов'язок — вища моральна зобов'язаність, що стала внутрішньою якістю і стимулом вільної поведінки особистості, це органічна необхідність, що узгоджує особисті й суспільні інтереси.
Стаття 65. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Стаття 66. Кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Стаття 67. Кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.
Стаття 68. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Обов’язки Людини
Права Дітей
Ст. 1. До 18 років Я – дитина.
Ст. 2. Я маю право незалежно від того, якого кольору моя шкіра, хлопчик я чи дівчинка, скільки мені років, якої я нації, якою мовою розмовляю, в якого Бога вірю, багатий я чи бідний, здоровий чи хворий, які у мене батьки та ні від чого іншого. Ніхто не має права позбавити мене всіх прав чи покарати мене за те, що думаю, роблю я чи мої батьки.
Ст. 3. Держава в усьому, що мене стосується, повинна виходити з моїх найкращих інтересів.
Ст. 6. Я маю невід’ємне право на життя.
Ст. 7. Я маю право мати ім’я, знати своїх батьків та свою країну.
Ст. 8. Держава повинна поважати моє право на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім’я та сімейні зв’язки.
Ст. 9. Ніхто не може розлучити мене з моїми батьками без мого бажання. Я маю право бачити своїх батьків, коли мені цього захочеться.
Ст. 10. Якщо мої батьки живуть у різних державах, я маю право регулярно підтримувати з ними стосунки.
Ст. 11. Держава веде боротьбу з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.
Ст. 12. Я можу вільно говорити, що думаю, навіть в присутності дорослих.
Ст. 13. Я маю право вільно виявляти себе, якщо це не торкається честі, здоров’я інших людей.
Ст. 14. Я маю право думати про все, що хочу, вірити в Бога, сповідувати релігію, незалежно від інших.
Ст. 15. Я маю право на свободу мирних зборів.
Ст. 16. Ніхто не може торкатися мене, заходити до моєї кімнати, читати мої листи, чіпати мої речі, якщо я цього не хочу чи мені це неприємно.
суд; право на повагу до мого особистого життя.
Ст. 17. Я маю право читати газети та журнали, дивитися телевізор, слухати радіопередачі, які розвивають мої здібності.
Ст. 18. Мої батьки несуть основну відповідальність за моє виховання та мій розвиток.
Ст. 19. Мої батьки не можуть бити мене, ображати, змушувати працювати, якщо я цього не хочу.
Ст. 20. Я маю право на захист та турботу держави, якщо залишусь один і мені буде дуже погано вдома.
Ст. 21. Якщо батьки мене не люблять або відмовилися від мене, я можу жити з новими батьками.
Ст. 22. Держава піклується про мене, якщо я навіть не такий як всі інші.
Ст. 23. Якщо я буду хворіти, мої батьки повинні турбуватися про мене, якщо це потрібно, то запрошувати вчителів додому.
Ст. 24. Якщо я захворію, мені буде надана найкраща медична допомога.
Ст. 27. Якщо батьки не можуть віддати мене в гуртки, клуби за інтересами, спортивні секції, – можу попросити про це державу.
Ст. 28. Я маю право безкоштовно вчитися в школі, право на шанобливе ставлення вчителів.
Ст. 29. Навчання повинно розвивати всі мої здібності, повагу до прав інших людей.
Ст. 31. Я маю право гратися, відпочивати, співати, танцювати, малювати, якщо це не заважає іншим.
Ст. 32. Ніхто не може змусити мене робити те, що шкодить моєму здоров’ю.
Ст. 33. Я маю право на захист держави від незаконного зловживання алкоголю, наркотиків та тютюну.
Ст. 35. Ніхто не може вкрасти мене.
Ст. 37. Ніхто не може скривдити мене, незаконно посадити у в’язницю. Якщо я попаду у в’язницю, – держава повинна піклуватися про мої найкращі інтереси.
Ст. 38. Ніхто не може примусити мене воювати.
Ст. 39. Якщо я залишусь без батьків, – я маю право на будинок, їжу, лікування.
Ст. 40. Якщо я що-небудь порушу, – мене можуть заарештувати до того, як докажуть мою провину; якщо заарештували – маю право на повагу; право мовчати; право викликати батьків, чи тих, хто їх заміняє; право на справедливий
Обов’язки Дітей
-оволодівати знаннями, вміннями, практичними навичками, підвищувати загальнокультурний рівень;  - дотримуватися вимог статуту, правил внутрішнього розпорядку;  -бережливо ставитись до державного, громадського і особистого майна;  -дотримуватися законодавства, моральних, етичних норм;  - брати посильну участь у різних видах трудової діяльності, що не заборонені чинним законодавством;  -дотримуватися правил особистої гігієни;  -піклуватися про своє здоров’я і безпеку свого життя і однокласників;  -дотримуватись чистоти і порядку в приміщенні та на території закладу;  -діяти на благо навчального закладу, піклуватися про честь і авторитет установи;  -дотримуватись правил співдружності (поважати погляди та переконання інших людей, поважати жінок, дівчат, працівників навчального закладу, піклуватись про батьків, допомагати їм у веденні домашнього господарства);  - дотримуватися ділового стилю одягу;  -займатись самообслуговуванням, брати участь у суспільно-корисній праці з урахуванням віку, статі, фізичних можливостей, нормативів та вимог гігієни.
Знай свої права ! Виконуй свої обов’язки !


title: Презентація на тему «Корольов Сергій Павлович» (варіант 2)

text:
Корольо́в Сергі́й Па́влович Народився 12 січня1907  в Житомирі в сім'ї викладача російської словесності, який походив із Білорусі, й доньки українського купця Марії Миколаївни. Кожен, хто закінчував середній навчальний заклад, повинен мати робітничий фах. 1922 року, склавши екстерном усі іспити, Сергій вступив до передвипускного класу Першої одеської будпрофшколи. Але його стихія —авіація. Сергій стає членом щойно організованого Товариства авіації і повітроплавання України та Криму (ТАПУК), закінчуючи спочатку курси пропагандистів, а згодом — теорії й практики проектування літальних апаратів. Знання з планеризму він черпав переважно з книг. Він вільно володів німецькою і прочитав десятків зо три книг в оригіналі. Наприкінці літа 1926 року ректор В. Бобров визнав, що його спроби відкрити при механічному факультеті авіаційне відділення виявились марними. І порадив охочим отримати цю спеціальність перевестися до Москви — у Вище технічне училище або Військово-повітряну академію. С.Корольов вибрав аеромеханічний факультет МВТУ ім. М. Баумана (згодом цей факультет виокремився в самостійний авіа-інститут). Спеціальність — літакобудування.

Роки навчання в МВТУ Сергій Корольов поєднував із роботою на заводах авіаційної промисловості. Із техніка він виріс до інженера-конструктора. Восени 1929 року на VI всесоюзних планерних змаганнях у Криму вперше було продемонстровано планер конструкції двох Сергіїв, Корольова й Іллюшина, названий ними на честь місця проведення польотів «Коктебель». Випробував планер К.Арцеулов. 15 жовтня підніме «Коктебель» у небо й сам Корольов. У жовтні 1930-го, Корольов виступає з новим своїм дітищем — планером "СК-3 «Червона зірка».  Тим часом Корольов практично переконався, що гвинтова авіація вичерпала себе. 1931 року в Москві й Ленінграді при Тсоавіахімі створено Групи вивчення ракетного руху (ГВРР) . У липні 1932 року (у 25 років) його призначають начальником ГВРР на громадських засадах. Для розширення досліджень зусиль однієї лабораторії було замало. 2 вересня 1933 року у Москві на базі МосГВРР і газодинамічної лабораторі (ГДЛ) було сформовано Реактивний науково-дослідний інститут (РНДІ), Корольова було призначено заступником начальника. Згодом Сергій Павлович очолив провідний відділ крилатих ракет, а в 1937 році став начальником групи ракетних апаратів.

27 червня 1938 р. у біографії Корольова — чорний день. Арешт. 27 вересня — закрите судове засідання. І вирок: десять років виправно-трудових таборів із позбавленням прав на п'ять років та конфіскаці Корольов не здавався. Він звертається до верховної прокуратури, особисто до Й. Сталіна з проханням переглянути його справу. 2 березня 1940 року Сергія Павловича етапують до Москви й запроторюють до Бутирської в'язниці. Чотири місяці нестерпного очікування в надії на краще — і 10 липня 1940-го особлива нарада при НКВС під головуванням Л. Берії визначає йому термін… вісім років тих самих виправно-трудових таборів! єю майна. Місце покарання — Колима. 13 липня Корольов удруге звертається до Сталіна. Він пише: «Метою і мрією мого життя було створення вперше в СРСР такої потужної зброї, як реактивні літаки. Я можу довести мою невинність і хочу працювати далі над ракетними літаками для оборони СРСР». Його рішучість і наполегливість перемогли. У вересні 1940 року так звані запобіжні заходи покарання замінили відбуванням терміну в ЦКБ-29, яким керував «зек» А. Туполєв. Корольов був на межі повного фізичного виснаження. 27 липня 1944 року президія верховної ради СРСР приймає рішення про дострокове звільнення Корольова з-під арешту і знімає з нього судимість. 15 серпня він одержує паспорт.

У 1946 році Корольова призначають головним конструктором балістичних ракет і начальником відділу НДІ-88. Десять років праці, творчих мук, радісних звершень і злетів, утім, мало кому відомих. На все накладено гриф «цілком таємно». То була справді державна таємниця надзвичайної ваги і значення. Від серпня 1956 року Корольов — керівник і головний конструктор найбільшого в державі ракетного центру, йому підпорядковується діяльність багатьох НДІ та КБ. Його наукові й технічні ідеї вимагали розмаху, потужної матеріально-технічної бази. Наукові здобутки вченого, втілені в металі, спочатку вражали, а потім захоплювали планету. 27 серпня 1957 року здійснено запуск наддалекої міжконтинентальної багатоступінчастої балістичної ракети. Людство аплодує повідомленню про виведення 4 жовтня того ж року першого в історії штучного супутника Землі. Кожен запуск — епохальне досягнення. Під керівництвом головного конструктора С. Корольова створено перші космічні апарати серій «Луна», «Венера», «Марс», «Зонд», деякі супутники серії «Космос», а також проект космічного корабля «Союз». Він не обмежував своєї діяльності ракетоносіями й космічними апаратами. Після старту другого супутника Сергій Павлович сказав: «Надійний міст із Землі в Космос уже перекинуто запуском штучних супутників, і дорога до зірок відкрита». Для практичного підтвердження цієї тези та перетворення її на робочу формулу вчений продовжував розробляти принципово нові конструкції космічних кораблів.

В 1970 році в м. Житомирі було відкрито меморіальний будинок-музей академіка Сергія Павловича Корольова. А в 1987 році — Музей космонавтики імені Сергія Павловича Корольова.


title: Презентація на тему «Іранське килимарство» (варіант 2)

text:
Іранське килимарство
Історія килимарства
Ручне килимарство існує з тих часів, коли люди навчилися виробляти пряжу і тканини з волокнистих матеріалів. Батьківщиною килимарства вважається Персія.
«Пазирикський килим»,
5-6 століття до н.е. 200 x 190 см
 Близько 4000 років тому, килимарство виникло у південній Туркменії. Виготовлення ворсових килимів було розвинуто у Середній Азії, Китаї, Ірані, Месопотамії (північна частина Сирії) в II—III столітті до нашої ери.
Тодішні східні кочівники ткали щільні теплі полотна, щоб мати можливість швидко облаштувати житло. В умовах кочового життя захищали від вітру й піску, дозволяли розділити приміщення чи прикрасити його.
На перших килимах зображувалися примітивні малюнки, але згодом ці вироби перетворилися на витвори мистецтва. Персидські килими, створені давніми майстрами, і сьогодні цінуються дуже високо.
Композиція візерунка на більшості килимів складалася з центрального поля, яке займало більшу частину килима, і своєрідної рамки навколо нього з численними орнаментальними смугами. Як правило, такі візерунки були симетричними відносно центру.
На весільних килимах часто зображували листя винограду чи інжиру, які означали побажання щастя та благополуччя.Також часто майстри створювали орнаменти зі свастик — символів сонця. Основні елементи на центральному полі килиму, розташовані у формі трикутника, п’ятикутника або арки, вказували на те, що цей килим використовувався для молитви.
Релігійне забарвлення мав і вибір кольору: червоний був найпопулярнішим і означав щастя, а зелений у давнину не використовувався, бо вважався кольором великого пророка ісламу, і його у жодному випадку не можна було топтати.
Розміри персидських килимів іноді сягали 60 м2
У кустарно-ремісничому виробництві країни й сьогодні особливе місце займає килимарство. Іранські килими ручної роботи високо цінуються в усьому світі.
Дякую за увагу!
І.Ігнатова 11-С


title: Презентація на тему «British cuisine» (варіант 6)

text:
The usual meals in England are:
Traditionally, people in Britain have enjoyed a substantial hot meal for breakfast, featuring eggs, bacon, and sausage, accompanied by toast and tea or coffee. Many other items (kedgeree, grilled or fried tomatoes, baked beans, fried sliced bread, fried potato and mushrooms) may be included depending on taste and location.
The Traditional English Breakfast
The traditional English breakfast is called the 'Full English' and sometimes referred to as 'The Full English Fry-up'.
Today, this dish is not usually served at breakfast time during the week. The traditional cooked breakfast has largely been replaced by simple, light foods mainly eaten cold: fruit, yogurt, packaged cereal with cold milk, and toast with a variety of spreads such as butter, jam, marmalade.
But the packed lunch is the most common thing to eat. A packed lunch normally consists of some sandwiches, a packet of crisps, an apple and a can of something to drink, for example, coca-cola. The contents are kept in a plastic container and you take it with you when you go to school or work.
Many people eat lunch while at work or school. Employers and schools usually provide a lunch break in the middle of the day, lasting as much as an hour. Some factories and schools have canteens where you can eat.
Tea is very popular among the English; it may almost be called their national drink. The English like it strong and fresh made. The English put one teaspoon of tea for each person. Tea means two things. It is a drink and a meal.
Traditionally, loose tea would be served in a teapot with milk and sugar. This would be accompanied by various sandwiches, scones and usually cakes and pastries. The food would be often served in a tiered stand.
Traditional Drinks in England

Tea
Coffee
Bitter
Wine
English Puddings and Desserts.
There are hundreds of variations of sweet puddings in England but each pudding begins with the same basic ingredients of milk, sugar, eggs, flour and butter. Many of the puddings involve fresh fruit such as raspberries or strawberries, custard, cream, and cakes.
Bread and butter pudding is old English favourite food
Favourite Children Food
The Victoria Sponge Named after Queen Victoria
English food
In 1762 sandwich was invented in England.
There is  town named Sandwich in the south of England. John Montagu, the Earl of Sandwich invented a small meal that could be eaten with one hand while he continued his nonstop gambling.
Festival Food: Christmas
Turkey
Christmas pudding
Mince pie
Stuffing
Cakes
Sweethearts Cookies
Festival Food: Shrove Tuesday
Pancakes
Semla
Festival Food: Good Friday
Hot cross buns
Fish
Festival Food: Easter Day
Chocolate Eggs
Roast Lamb
Chicken
Festival Food: Mothering Sunday
Simnel cake
Fish and Chips Bar
Take away food. (Eat out food)
Eating Etiquette
If you cannot eat a certain type of food or have some special needs, tell your host several days before the dinner party.
If you are a guest, it is polite to wait until your host starts eating or indicates you should do so. It shows consideration.
Always chew and swallow all the food in your mouth before taking more or taking a drink.
You may eat chicken and pizza with your fingers if you are at a barbecue, finger buffet or very informal setting. Otherwise always use a knife and fork.
Always say thank you when served something. It shows appreciation.
When eating rolls, break off a piece of bread before buttering. Eating it whole looks tacky.
When eating soup, tip the bowl away from you and scoop the soup up with your spoon
When you have finished eating, and to let others know that you have, place your knife and folk together, with the prongs (tines) on the fork
   facing upwards, on your plate.
1. Sandwiches, fish and chips, curry, cereal, fry-up.
2. 4 times.
3. Breakfast, lunch, tea, dinner.
4. Fry-on, cereal, tea.
5. A "packed lunch" which normally consists of some sandwiches, a packet of crisps, an apple and a can of something to drink, for example, coca-cola.
6. Tea, coffee.
7. Bacon sandwiches, baked beans, curry, cakes, sorbets, cheeses, ice cream.
8. Christmas pudding, mince pies, turkey, stuffing.
Check Yourself


title: Презентація на тему «Соціалізація особистості» (варіант 2)

text:
Соціалізація особистості
Підготувала:
Литвиненко Світлана
11-А
          Соціалізація — процес інтеграції індивіда в суспільство, у різноманітні типи соціальних спільнот (група, соціальний інститут, соціальна організація) шляхом засвоєння ним елементів культури, соціальних норм і цінностей, на основі яких формуються соціально значущі риси особистості.
   Це є процес розвитку людини від індивідуального до соціального під безпосереднім чи опосередкованим впливом таких факторів соціального середовища, як сукупність ролей і соціальних статусів, соціальні спільноти, в межах яких індивід може реалізувати певні соціальні ролі й набути конкретного статусу; система соціальних цінностей і норм, які домінують у суспільстві й унаслідуються молодшими поколіннями від старших; соціальні інститути, що забезпечують виробництво й відтворення культурних зразків, норм і цінностей та сприяють їх передачі й засвоєнню тощо.
.
Загальноосвітня школа не може стояти осторонь тих соціальних проблем, які виникають перед суспільством. Школа — це багатогранна соціально-педагогічна система, яка відображає життя суспільства і покликана фо- рмувати інтелектуальну, творчу та ініціативну особистість,здатну жити І творити в принципово нових умо- вах економічного й політичного існування країни, забезпечити прогрес розвитку суспільства, вивести дер- жаву на рівень світової цивілізації. Одним із провідних чинників соціалізації дитини є інститути соці- ального виховання. Багато науковців вважає провідним Інститутом соціального виховання саме школу, в якій стикаються найрізноманітніші грані життя людини. Модернізація моделі навчально-виховного процесу в сучасній школі створює передумови для втілення в життя саме таких заходів, які б сприяли піднесенню ро- лі соціальної компетентності учнів.
Одним з найважливіших чинників становлення й розвитку особистісної соціальної практики є спілкування з однолітками, яке в перші роки навчання у школі набуває особливого значення. У спілкуванні з однолітками дитина виявляє свої інтереси, збагачує власне освітнє поле за рахунок обміну різноманітною інформацією, укріплюється у своїх нахилах. У процесі спілкування з ровесниками дитина навчається презентувати себе, обстоювати власну позицію, переконувати або підкорятися; опановує "умовні" закони взаємин у дитячому колективі, тобто саме в емоційно насиченому спілкуванні з однолітками найефективніше відбувається процес соціалізації.
Субкультури:
Па́нки (від англ. punk — недосвідчена молода людина; хтось непотрібний, нікчемний) — молодіжна субкультура, покоління молодих людей на рок-естраді (середина 70-х рр. 20 ст.). Провідною інтонацією їхніх виступів став різкий протест проти будь-яких моральних і звичаєвих правил. Це відбилося насамперед на характері їх музики - панк-року (постійна зміна інтонації, надмірне використання ударних інструментів, переважання ритму над мелодією). Шокував глядачів і зовнішній вигляд виконавців у їх стилі завжди присутня неохайність і недбалість (різноколірний грим, лахміття старомодного одягу, обвішаного усіляким мотлохом).
Хіпстери' (hipsters) — сучасна (станом на початок 2012 року) міжнародна конформістська демонстративна молодіжна споживацька гедоністична субкультура зосереджена на зовнішньому вигляді. Хіпстери намагаються обігравати образ молодих, сучасних, незалежномислячих інтелектуалів. Хіпстери цікавляться елітарною культурою і мистецтвом, модою, альтернативною музикою і інді-роком, артхаусним кіно, сучасною літературою тощо.
Скінхе́ди, розм. скіни́ (англ. skinheads, від skin — шкіра і head — голова) — є членами субкультури, що виникла серед робочого класу, та молодих людей у Сполученому Королівстві в 1969 році, а потім поширились на інші частини світу. Названі на ім'я стрижені або наголо голені голови, перші скінхеди були сильно залежні від Вест-Індії(зокрема Ямайки)грубі хлопчики з точки зору моди, музики,і способу життя. Спочатку субкультура була заснована на цих елементах, а не політики і раси. Політичний спектр в бритоголових коливається від ультраправих, до вкрай лівих, хоча багато скінхедів є аполітичними.


title: Презентація на тему «Пейзажі України у творчості українських художників»

text:
Пейзажі України у творчості українських художників

Архи́п Іва́нович Куї́нджі
15 (27) січня 1842 (1841) — 11 (24) липня (1910)
Серед визначних людей, якими Україна може гордитися і які достойно представляють нашу країну на світовому рівні, - постать Архипа Івановича Куїнджі.
Прийнято вважати його російським живописцем, але перш за все він художник український.
Куїнджі родом з України, виріс у її приморських степах, гордився, що Україна - його земля, писав здебільшого про Україну,що й принесло йому визнання і славу, і всі його всесвітньо відомі полотна, присвячені природі України, зокрема, "Українська ніч" і "Місячна ніч на Дніпрі" - дух України, її краса і чари, тому ми з впевненістю можемо назвати Архипа Куїнджі українським художником.

Дніпро вранці (1881)
«Море. Крим.» (1898-1908)
«Вечір на Україні» (1878)
Сергі́й Іва́нович Василькі́вський (*7 (19) жовтня 1854, — 8 жовтня 1917)
Сергій Іванович Васильківський народився 7 жовтня 1854 року у мальовничому місті Ізюм Харківської губернії в сім'ї писаря. Середовище і оточення, в якому зростав майбутній художник на Слобожанщині, було особливо благодатним для формування його творчої особистості. Його дід- чумак, який походив з козацького роду, привив молодому Сергієві інтерес до української старовини, а мати — любов до народних пісень і фольклору. Високо цінуючи творчу незалежність, Васильківський не зв'язував себе членством у якомусь одному об'єднанні і представляв роботи на виставки різних товариств Петербурга, Харкова, Києва. Від Академії Васильківський відійшов.У 1900 р. організував у Харкові першу персональну виставку (120 творів). Усвідомлюючи суспільну роль мистецтва, брав участь у різних акціях — ініціював і очолив оздоблення будинку Полтавського земства (1901—1906, за участю Миколи Самокиша, М. Ткаченка, М. Беркоса, М. Уварова); разом з Самокишем видав альбом «З української старовини» (1900, російською мовою, перевиданий виданням «Мистецтво» у 1991 р. українською мовою) та «Мотиви українського орнаменту» (1912); був серед організаторів художнього училища у Харкові (1912). З метою збору матеріалів до альбому і розписів будинку земства у 1890—1900 рр. об'їздив Україну, побував на Кубані.Для Полтавського земського будинку Васильківський виконав три великоформатні композиції, в яких постав історичний образ Полтавщини у характерних сюжетах: «Козак Голота», «Чумацький ромоданівський шлях», «Вибори полковника Мартина Пушкаря» (загинули разом з будинком під час німецької окупації в роки війни).
Чумацький шлях
Український пейзаж
Весна в Україні.
Сільська вулиця
Полтавщина
Українська церква
Іван Степанович Марчук 12 травня 1936
Український живописець, народний художник України, лауреат Національної премії України ім. Т. Г. Шевченка. Почесний громадянин Тернополя.2007 року потрапив до рейтингу 100 найвизначніших геніїв сучасності, який уклала британська газета «The Daily Telegraph».2006 року Міжнародна академія сучасного мистецтва у Римі прийняла Івана Марчука до лав «Золотої гільдії» та обрала почесним членом наукової ради академії. Це перший випадок визнання українського художника інституцією такого високого рівня. Сьогодні «Золота гільдія» нараховує 51 художника з усього світу. Ім’я Івана Марчука та його роботи закарбувалися в історії українського мистецтва давно і надовго. Втім, визнанню передували тривалі депресіїі та заборонені виставки. Рятувало лише бажання мріяти та творити.До 1988 року творчість Івана Марчука не була офіційно визнана Спілкою художників, хоча він мав понад 15 експозицій у різних містах колишнього СРСР (перші виставки у 1979 і 1980 роках у Москві). І лише 1988 року його прийняли у члени Спілки художників України.
Дорога додому
Весняний пейзаж
Пимоненко Микола Корнилович (9 (21) березня 1862— 26 березня (8 квітня) 1912)
Микола  Пимоненка - український художник, автор багатьох картин на національну українську тематику. Твори художника в опоетизованих вигляді зображують побут і праця українського народу; в його картинах жанрова сцена нерідко поєднується з пейзажем. Пимоненка народився в Києві 9 березня 1862. З малих років їздив з батьком по селах, допомагав йому у розписі іконостасів місцевих церков. А попутно знайомився з селянами, з їх побутом, промислом, з їх укладом. Мабуть, ці дитячі враження і лягли в основу побутових і видових картин, написаних багато пізніше.Мистецька освіта почав отримувати в Київській художній школі Миколи Івановича Мурашко (1876-1882). У 1882-84 навчався в петербурзькій Академії Мистецтв у В. Д. Орловського. Потім вже сам викладав у Київській художній школі (1884-1900).У 1885 році він відправив до Петербурга на академічну виставку картину «На гальорці», навіяну побаченої в театрі комедією Гоголя «Одруження». Картину помітили, про неї заговорили.Бере участь Пимоненка і в київських вернісажах. Картини залучали глядача, їх згадували у пресі, але справжній успіх прийшов в 1888 році, з картиною «Святочное ворожіння». Ось як оцінює її один із сучасників художника: «Дві українські дівчата ворожать на святках зі свічкою в руках по відлитих воску. Картина користувалася успіхом. З неї робили копії. Одну з них довелося робити і мені за замовленням магазину А. Шоміна, який торгував на Великому проспекті Петербурзької сторони ».У 1891 році за картини «Весілля в Київській губернії» і «Ранок Христового Воскресіння» Н. К. Пимоненка отримує звання почесного вільного общника Академії мистецтв. У 1904 році йому присуджують звання академіка.
Жнива в Україні
Сінокіс
Українська ніч
Левченко Петро Олексійович (29 червня (11 липня) 1856 — 14 (27) січня 1917)
Водний млин
Хутір
Краєвид Харківщини, над річкою
Підготувала учениця 10 класу
Сасовська Анастасія


title: Презентація на тему «Стилі сучасної української літературної мови»

text:
Стилі сучасної української літературної мови
Користуючись мовою в своєму повсякденному житті, люди залежно від потреби вдаються до різних мовних засобів. Відповідь на практичному занятті відрізняється від виступу на зборах. Залежно від змісту й мети висловлювання, а також від індивідуальної манери та вподобань у процесі мовлення відбуваються певний добір і комбінування найпридатніших і найпотрібніших саме для цієї мовної ситуації співвідносних варіантів форм, слів, словосполучень, конструкцій речень тощо.
В українській літературній мові виокремлюють такі функціональні стилі: художній, офіційно-діловий, публіцистичний, науковий, розмовний, конфесійний та епістолярний. Кожний зі стилів має свої характерні ознаки й реалізується у властивих йому жанрах.
Розмовно-побутовий
Використовується у побуті, в усному спілкуванні. Для розмовно-побутового стилю характерне:широке використання загальновживаних слів;
вживання слів з суфіксами пестливості, зневаги чи згрубілості;
вживання простих речень, звертань та ін.
розмовно-побутові діалоги складаються з реплік і нерідко супроводжуються мімікою, жестами, часто бувають емоційно забарвленими.

Художній
Переважно стиль художньої літератури, де слово не тільки щось називає, а ще й часто, будучи художнім засобом, є знаряддям естетичного впливу на читача чи слухача.
Офіційно-діловий
Вживається в указах, резолюціях, текстах законів, заяв, постанов та інших офіційних документах. Особливості офіційно-ділового стиля:кожний документ має установлений зразок;
слова вживаються виключно в прямому значенні;
переважають слова- терміни, пов'язані з діловодством;
відсутні художні засоби, пестливі та згрубілі слова, питальні, неповні і незакінчені речення.

Науковий
Існує у двох формах: писемній (підручники, дослідження, дисертації, наукові праці) та усній (повідомлення, наукова доповідь тощо). Для наукового стилю характерні:вживання слів у прямому значенні;
стрункість викладу думки;
логічна побудованість;
наявність специфічних термінів;
широке використання складних речень, зокрема складнопідрядних з чітким логічним зв'язком між компонентами.
Публіцистичний
Має дві форми: писемну (статті, фейлетони, нариси) та усну (публічні виступи). Для публіцистичного стилю характерне широке вживання суспільно-політичних термінів (закон, перспектива, держава тощо).
Конфесійний
Стиль мови, що обслуговує релігійні потреби суспільства. Для сакрального стилю характерне:використання слів-назв Бога, найменувань стосунків людини і Бога;
інверсійний порядок слів у реченні;
повтори слів і словосполучень, з допомогою яких наголошується та чи та думка.


title: Презентація на тему «Ринкова економіка» (варіант 2)

text:
Презентація з економіки11 клас

 План:проблеми економіки. Ринковий попитринкова конкуренції
  Типи економічних систем

Адміністративно-командна	                Ринкова
 (планова)

                                              змішана

Кругообіг ресурсів, продуктів, доходів у ринковій економіціКругообіг ресурсів, продуктів, доходів у ринковій економіціКругообіг ресурсів, продуктів, доходів у ринковій економіці
Кругообіг ресурсів, продуктів, доходів у плановій економіці
«Чорний ринок»
Принципи існування ринкової економіки:
1.	Економічна свобода

2.	Конкуренція;

3.	Саморегулювання
Ринковий попит.
Ринкова пропозиція.
Поняття попиту
Величина попиту на товар тим більша, чим нижча його ціна (закон попиту)

a – максимальна величина попиту на товар;
b – на скільки зміниться величина попиту
      при зміні ціни товару на одиницю;
Р – ціна за одиницю товару;
Qd – величина попиту на товар

Qd = a – b · P

        Q1 = 2; Р1 = 25 (А)                         Q2 = 4; Р2 = 15 (Б)
                                        Q↑ , Р↓
А
Б

D

Особливості кривої попиту
Ефект доходу – якщо ціна товару знижується, то за того самого доходу споживач може купляти більше, тобто величина попиту зростає.
Ефект заміщення – якщо ціна товару зростає, то він заміщується замінником (при наявності останнього), тобто величина попиту на товар зменшується.
Поняття пропозиції
Чим вища ринкова ціна тим більшою буде величина пропозиції (закон пропозиції)
c – мінімальна величина пропозиції на товар;
d – на скільки зміниться величина пропозиції
      при зміні ціни товару на одиницю;
Р – ціна за одиницю товару;
Qs – величина пропозиції на товар.
Qs = c + d · P
        Q1 = 2; Р1 = 5 (А)                         Q2 = 4; Р2 = 10 (Б)
                                        Q↑ , Р↑

А
Б

S

Конкуренція
Конкуренція (–зіштовхуватися, змагатися) – економічне суперництво між учасниками ринкового господарства за якнайвигідніші умови виробництва товарів і послуг та отримання найбільшого прибутку.
   Конкуренція
цінова                                                        нецінова
   Конкуренція
досконала                                                   Недосконала

                     олігополія                     монополія
                                             монополістична конкуренція

види конкуренції:
цінова — конкуренція, що здійснюється через зниження цін;

нецінова — конкуренція, здійснювана через підвищення якості товарів, їх надійності, збільшення термінів служби, підвищення продуктивності, поліпшення умов реалізації за незмінних цін;

чиста (ідеальна, досконала) — конкуренція, на ринку з багатьма продавцями та покупцями тотожного, взаємозамінного товару, коли жоден із продавців чи покупців не здатний відчутно вплинути на ціну чи обсяги продажу.
Вплив держави на усунення недоліків ринкової конкуренції:
Висновок
Ринкова економіка - сукупність економічних відносин, які охоплюють і обмінні виробництво, і споживання.

Ринкова система, або система вільного підприємництва — це система вільного господарювання, підґрунтя якої складають приватна власність, ринкове ціноутворення та конкуренція.
Кінець.

Виконала:


title: Презентація на тему «Смачна мандрівка у країну десертів»

text:
Смачна мандрівка у країну
десертів
Підготувалаучениця 10-Б класу
Безсмертна Вікторія
Актуальність проекту
Важко знайти людину, яка б не любила десерти.
Але чи знаємо ми, звідки вони походять, хто їх придумав, і чому вони так називаються?  Саме про це я хочу розповісти у своєму проекті.
Адже спочатку французи так називали все, що подавалося після основної страви. Сир, фрукти, горіхи, ягоди, соки - такими були перші невигадливі десерти.
 Вперше цей термін почали вживати ще в XVI столітті, проте, широке поширення він отримав в XIX столітті, коли звичай закінчувати трапезу десертом став повсюдним. Справа в тому, що до XIX століття цукор був рідкісним і дорогим задоволенням, і природно, що страви, до складу яких він входив, були прерогативою багатих людей.
 Сьогодні у світі існує просто неймовірна кількість десертів. В ресторанах їм відводять окрему "десертну карту", а кулінари зі світовим ім'ям створюють нові шедеври. Багато країн пишаються авторством знаменитих на весь світ десертів.
Десерти
Коли ми чуємо слово «десерт», ми уявляємо щось дуже апетитне і солодке. Насправді, десерт - це більш широке поняття із стародавньої французської "десерт" (від дієслова desservir) перекладається як "прибирати зі столу", і сьогодні незмінно асоціюється з чимось солоденьким і смачненьким.
Із Франції з любов'ю
Круасан (croissant), еклер (éclair), профітролі (profiterole), безе (baiser) - ці назви сьогодні відомі кожному гурману.

 Тим не менш "солодким символом Франції" до цього дня є круасан. Втім, справжній французький символ має далеко не французьке коріння. У Франції ця булочка у формі півмісяця (у перекладі з французької croissant і означає "півмісяць") з'явилася в 20-х роках XX століття.
 Самі французи не кривлять душею і називають круасани "віденської випічкою". Швидше легенда походження круасана - красива вигадка якогось романтичного гурмана, але і вона має право на існування.

 За старою легендою король Фердинанд I був великим ласуном, а тому відкрив у Відні кондитерську, куди запросив працювати кращих іспанських і голландських кулінарів.

 У 1683 році, коли османське військо взяло в облогу Відень, але обложені не здали місто. Воїни захищали місто, а жителі прагнули їм допомогти в міру своїх можливостей. Пекарі вимушені були працювати ночами, щоб нагодувати солдатів. Легенда говорить про те, що саме булочники почули, як вночі турки готують атаку на місто. Кулінари попередили захисників міста і відбили атаку, після чого турки покинули Відень.

 Легенда свідчить, що на честь перемоги над Османською імперією віденські пекарі спекли ароматні булки з листкового тіста у формі півмісяця, який прикрашав турецькі прапори. Що ж, вельми оригінальний спосіб відзначити перемогу і вписати її в історію за допомогою кулінарії.
Існує й інша версія. Нібито при відступі турки в поспіху кинули під стінами Відня кілька мішків із зернами кави. Один винахідливий віденський кондитер знайшов ці мішки, і вирішив подавати у своєму закладі свіжу випічку у формі мусульманського півмісяця з ароматною кавою по-східному. На згадку про відступ окупантів.
 До Франції круасан приїхав в 1770 році з Марією-Антуанеттою Австрійською. Тут його "прийняли як свого", полюбили і з тих пір не розлучаються.

 Пекти круасани у Франції почали в 1839 році в кафе на вулиці Рішельє, де австрієць Август Занг відкрив віденську булочну. Успіх його справи був неймовірний і вже в 1850 році круасан стали називати французької булкою.
Але як же вийшло, що віденський рогалик став одним із символів Франції? Справа в тому, що в кінці 19 століття паризькі пекарі як би заново винайшли круасан. Замість звичайного тіста вони стали використовувати листкове дріжджове тісто з маслом, що змінило круасан майже до невпізнання. Виходить, віденський і французький круасани - це все-таки два різні вироби, адже з Відня походила тільки форма вироба, а рецепт сучасного круасана все ж належить французам.

 Виходить, що французи цілком можуть претендувати на те, що круасан став смачним символом Франції. За багато років французи виробили свої звички, пов'язані з віденською випічкою. Вони їдять круасани тільки на сніданок, заїдаючи ними каву або гарячий шоколад.

 Французи дуже прискіпливо відносяться до випічки круасанів. Французький кулінар Крістоф Фельдер стверджує, що існує 50 параметрів, які необхідно дотримати для випічки гарного круасана. Тут і найвища якість борошна та вершкового масла, час витримки тіста на повітрі, спосіб промазування тіста маслом, температура печі, час випікання і багато інших вимог.

 Французи у своєму гастрономічному пантеоні ставлять круасан поряд з багетом і знаменитим сиром камамбер.
До цих пір історики не прийшли до єдиної думки. В даний час існує відразу кілька тортів, які по праву вважаються надбанням тієї чи іншої нації. У французів це звичайно "Наполеон"!

 Вважається, що рецепт "Наполеона" з'явився десь наприкінці XVII століття. Люблять цей десерт в Італії і Франції. Мам його називають "1000 шарів", у Великобританії відомий під назвою "Ванільна скибочка", а в США та у нас називають "Наполеон". У царськиій Росії появу цього торта пов'язують з 1912 роком - до річниці перемоги країни над Наполеоном був винайдений цілий ряд нових ласощів, серед яких були торти "Наполеон".
А ось над походженням крем-брюле досі ламають голови кулінарні фахівці. У XIX столітті словосполучення crème brûlée (дослівно "обпалені вершки") вперше з'явилося у Франції. Але сам десерт існував задовго до того, як отримав свою гламурне назву.

 І ймовірно ще раніше крем-брюле був вперше приготований в XVII столітті в Трініті Коледжі (Кембридж, Великобританія). Там десерт називався "burnt cream" (пригорілі вершки), "Cambridge burnt cream" або "Trinity cream".
Дуже багато з нас хоч раз пробували приголомшливий десерт під назвою "Еклер". Багатьом його пекла мама в дитинстві, або смачні тістечка купувалися в кулінарному магазині. І той, хто хоч раз його надкусив, вже став справжнім фанатом еклерів.
 Це довгасте тістечко невеликого розміру з ніжним кремом, повітряне і дуже смачне. В справжніх еклерах в якості начинки використовується тільки заварний крем. Крем усередині тістечка, а зверху еклери поливають глазур'ю або шоколадом.

 Існують і різновиди цього тістечка, такі, як "Шу" і "Профітролі". У "Шу" крем теж розташовується усередині, верхівка зрізана і покладена на крем. "Профітролі" - це булочки всього 2-3 см в діаметрі, усередині яких поміщають солодку начинку або крем.
Назва "Еклер" у цього повітряного тістечка з'явилася тому, що французькою слово "еклер" перекладається, як блискавка. Тістечко настільки швидко готувати, що французи і назвали його блискавкою. До того ж, для приготування цього надзвичайного тістечка не потрібно великої кількості інгредієнтів, та й приготувати його зовсім недорого.

 Винахідником цієї страви став кухар Марі-Антуан Карем з Франції, який жив в кінці 18 - початку 19 століття. Він був справжнім кулінарним чаклуном, тому заслужив звання "Кухар королів і король кухарів". Саме він порадував ласунів усього світу цим чудовим тістечком, яке поєднує в собі чудовий смак і швидке приготування.

 Цікаво, що найбільша популярність у тістечка була в 19 столітті, а в літературі "Еклер" вперше згадали як рецепта в кулінарній книзі «Boston Cooking School Cook Book» в 1884 році.
 Кілька свіжих збитих білків з цукром і повітряна вуаль безе потрясає виглядом і смаком. У цього десерту, який ще називають меренги, як у будь-якої іншої страви, є свої секрети, історія походження, класика жанру, креатив і традиції.
Безе (baiser) в перекладі з французької означає "поцілунок". Багато інших романтичних імен носить цей ніжний десерт - "іспанський вітер", "французькі меренги", "безе любові".
За однією з версій вперше збив білки з цукром і запік їх в печі кондитер Гаспаріні в Швейцарії, в містечку Майрінген. За назвою цього міста і назвали ласощі, що тануть у роті, меренгами.

 Знавці вважають, що меренгу винайшов швейцарський кулінар Гаспаріні, який творив у маленькому містечку Мейрінген (зараз Східна Німеччина).
 Інші стверджують, що меренги пішли від польського слова "marzynka", а їх винахід приписують кухареві короля Станіслава Лещинського I, який став потім герцогом Лотарингським.

Таким чином, король, видавши свою дочку Марію заміж за французького Людовика, повідомив рецепт безе французам.
Марія-Антуанетта, яка стала королевою Франції, дуже любила безе і сама готувала його в палаці Тріанон. Кажуть, що вона власноруч пекла і меренгові торти - вашаріни.До 19 століття безе робили в печі, надаючи йому форму ложкою.
Тягуча солодка нуга, яка ароматно пахне горіхами, родом з Південної Європи, хоча є припущення, що родом вона з Близького Сходу. У справжньої нуги свій виборчий аристократичний характер: для виробництва цього десерту підійде не кожен горіх і сорт меду.

Нуга (від фр. Nougat) - французький десерт на основі меду або цукру, горіхів і яєчного білка, являє собою круту в'язку солодку масу. Слово "нуга" походить від латинської "nux" - горіх. Для приготування класичної нуги використовують мигдаль, фісташки, кешью, лісові або волоські горіхи, але в жодному разі не арахіс. Консистенція десерту може сильно відрізнятися - від легкого і повітряного до твердого і крутого.
Dolce Vita...
Наступна країна, яка по праву пишається своїми десертами - Італія. Адже їх тірамісу (tira mi su), панна кота (panna cotta) і Сабайон (zabaglione) сьогодні можна знайти в асортименті будь-якого ресторану.

Втім, першість все ж слід віддати тірамісу. Назва цього десерту складається з трьох італійських слів: tira mi su, що буквально можна перекласти як "піднімай мене вгору". Літературно його можна перевести як "підніми мені настрій".

 Втім, венеціанські вельможі по-своєму тлумачили цю назву. Справа в тому, що через поєднання кави і шоколаду цей десерт посилює чуттєвість. Тому аристократи їли тірамісу перед любовними побаченнями.

А народився цей знаменитий десерт фактично випадково на Півночі Італії, в кінці XVII століття. Тосканський ерцгерцог Козімо III ді Медічі, відомий ласун, вирішив одного разу нанести візит до сусідньої Сієни. Місцеві кухарі, прагнучи догодити високому гостю, проявили фантазію і приготували "на солодке" абсолютно нову страву, назвавши її zuppa del duca (Суп герцога).

 Втім, в сучасному тірамісу від "супу герцога" залишилася лише ідея просочувати бісквіт. В його рецепт, який вже став класичним, входять сир маскарпоне, савоярді (повітряне італійське печиво), вино "Марсала", яйця і кава. І якщо вас будуть переконувати, що один з цих інгредієнтів можна замінити на що-небудь простіше - не вірте, тому що це вже буде не тірамісу.
А ось історія виникнення ще одного знаменитого десерту панна кота чіткого силуету не має, зате має "говорячу" назву. Дослівний переклад "панна кота" - "варені вершки". Готують його з вершків та желатину, а в якості добавок використовують шматочки фруктів, ягоди, карамельний або фруктово-ягідний соус. Цей десерт по праву вважається класичними ласощами П'ємонту.
На відміну від пьемонтських солодощів, австрійський торт "Захер" має цілком конкретного автора, який створив цей шедевр, коли йому було всього 16 років. З 1836 року він був включений в меню австрійського імператора. Своїм походженням цей знаменитий десерт зобов'язаний Меттерніху, всемогутньому міністру закордонних справ і канцлеру Австрійської імперії.

Рідко хто з державних мужів так цілеспрямовано використовував кулінарію в якості політичного інструменту, як Меттерніх. Одного разу, він нібито сказав: "Я б хотів сьогодні ввечері потішити моїх гостей новим десертом. Якщо, звичайно, мій шеф-кухар мене не підведе".

 Шеф-кухар канцлера таки підвів, захворівши на грип. Звичайно, ніхто з працівників кухні не хотів брати на себе таку відповідальність, і все переклали на тендітні плечі 16-річного Франца Захера.

 Приготований юнаком десерт припав канцлеру до смаку, а через кілька років став улюбленим ласощами австрійського двору. Шоколадні торти робили в Австрії і до появи "Захера", однак, абрикосовий мармелад під шоколадною глазур'ю - особисте відкриття юнака.
“Восток дело тонкое...”
Сучасну людину не здивуєш солодощами, але в давні часи, коли цукор був рідкістю, східні солодощі за ціною прирівнювалися до золота. Араби приписували солодощам магічну силу. Своєю солодкістю східні страви в основному зобов'язані меду і сокам солодких фруктів, які не ростуть в північних країнах. Цукати, прянощі і карамель - візитна картка східних десертів, самі назви яких начеб то зійшли зі сторінок казок про Шахерезаду.

 Рахат-лукум (в перекладі з тюркського - легкі шматочки) робили з фруктів, рожевої води, меду, товченого мигдалю і крохмалю. Його історія налічує кілька тисячоліть.

 Мармелад - пізня європейський різновид рахат-лукум, де менше солодощі і більше фруктів. Назва мармеладу походить від португальського слова айва, так як перший мармелад в Європі варили з айвового соку. В Англії мармеладом називається апельсиновий джем.

 Зефір - стародавні східні ласощі, виготовлені з цукру і яєчного білка. Французи назвали цей рецепт безе, а зефіром стало називатися блюдо з додаванням фруктового пюре.

 Пахлава (баклава) готується з листкового тіста, яке розкочують в найтонші пласти, змащують горіхово-медової масою, запікають і просочують сиропом.

 Нуга вважалася насолодою падишахів. Вона робилася з цукрового сиропу з яєчними білками, цукатами і горіхами і ароматизовані ваніллю і лимонною цедрою.

 Щербет - холодний десерт. Він може бути рідким і густим, як морозиво. Щербет робиться з соків різних фруктів, тому він не тільки охолоджує, але і насичує організм вітамінами і мінералами, необхідними в спеку.
Історія пахлави починається ще в найдавніші часи, а прообраз солодкої турецької страви можна знайти ще в стародавній Ассирії. На території сучасного Ірану пахлаву готували з глибокої давнини, ця страва у них і зараз є невід'ємною частиною весільного обряду. Наречена ще до весільної церемонії повинна спекти пахлаву, а потім подати її на стіл батькам нареченого, щоб довести свою майстерність і показати, що її чоловік після весілля буде куштувати тільки добре приготовані страви.

Але справжня слава до пахлави прийшла в XV столітті, коли вона стала улюбленими солодощами падишаха, а незабаром поширилася серед вельмож Османської імперії. У палаці Топкапи, розташованому в Стамбулі, пахлава була вперше приготована в 1453 році, під час правління султана Фатіха, про що можна прочитати навіть в стародавній турецькій кухонній книзі, яка до цих пір дбайливо зберігається в колишньому султанському палаці, але вже в якості музейного експоната.
 Аж до падіння Османської імперії пахлава подавалася лише на столи султанів, візирів та інших знатних вельмож, простому люду вона була недоступна.

 Ще мандрівник Евлія Челебі, що жив в XVII столітті, у своїх спогадах розповідає про пахлаву, яку йому вдалося скуштувати в місті Бітліс, розташованому на території Східної Туреччини. Він згадує, що ще в недалекому минулому така солодка страва була доступна лише султану і його наближеним, але до XVII сторіччя пахлава, хоча ще й не була загальнодоступною, уже готувалася практично в усіх містах Османської імперії, незважаючи на її складний рецепт і труднощі при приготуванні.
До того часу смак пахлави вже встигли розкуштувати грецькі моряки, яким навіть вдалося привести до Афін рецепт приготування солодкого страви падишахів.

 Зараз власні рецепти пахлави, які дуже відрізняються один від одного, мають не тільки іранці, турки, греки й жителі країн Середземномор'я, а й англійці і навіть американці.
Тримаючи в правій руці чашку з молоком, а в лівій шматочок халви, мало хто з нас замислювався, коли ж усе-таки з'явилася вона, така смачна, така солодка. Хто перший створив це чудо кулінарії, і як зі східної насолоди вона перетворилася в національний український продукт?
 Завдяки науковим пошукам істориків, культурологів і кулінарів можна з упевненістю сказати, що халва дуже й дуже старовинна страва. Обізнані люди стверджують, що вперше виготовлена вона в Ірані, практично наддержаві світу, ще десь у V столітті до нашої ери.
Швидко поширилась по всьому Середньому та Близькому Сході, у кожній країні вона мала свої особливості, різноманітні способи приготування і культуру споживання. Але саме головне полягає в тому, що з ласощів гаремних красунь, вона перетворилася у висококалорійну страву для підтримки сили грецьких воїнів. Єгиптяни, наприклад, навіть не вірять, що для нас українців халва вважається солодкою стравою. Дотепер типовий єгипетський сніданок - це халва, намазана на хліб з олією. Адже своєю калорійністю, вмістом необхідних вітамінів і мікроелементів халва може посперечатися з багатьма продуктами.

 Як стверджують багато джерел, вперше в Україні, а саме в Одесі, халву почав виготовляти грецький робітник Кази. Будучи не тільки гарним ділком, але й кондитером та здатним інженером, Кази дуже швидко почав випускати на своєму заводі до 800 кілограм продукту в день. Зросла й популярність солодощів, пов'язана із збільшенням поселень греків в Одесі.
Не дарма в історії Одеси залишилися імена багатьох великих підприємців, а на плані міста - Грецька вулиця. А якими затишними, романтичними, якщо не сказати екзотичними, були стародавні грецькі кав'ярні. У незапам'ятні часи в крамниці Івана Левіді на Грецькій вулиці вперше в Одесі з'явилася халва із самого острова Хіос.
 Перша на півдні грецька кондитерська К. Ф. Амбарзакі працювала до 2 години ночі. Тут можна було не лише зіграти у більярд і почитати газети, а й смачно пообідати. Але "коник" Амбарзакі - звичайно, кондитерські вироби власного виготовлення. В асортимент 1907 року входили рахат-лукум з мигдалем, фісташками, горіхами, шоколадний і чистий; халва цукрова, медяна, горіхова, шоколадна; халва караїмська з мигдалем, горіхами, шоколадна, домашня; варення рожеве, вишневе, кизилове, черешневе, абрикосове, порічкове, малинове, полуничне, горіхове; желе з айви; нуга й щербет різних видів. Усе це, зрозуміло, запивалось чаєм чи кавою відмінного сорту та якості.

 Східна мудрість говорить: "Скільки не повторюй "халва", "халва", у роті солодше не стане". Неважко здогадатися, що повторювати потрібно не слова, а справи. І тоді, може, повториться і "солодкий стіл Амбарзаки", і інші принадності Грецької вулиці."
Якщо ми вже говоримо про східні солодощі, то найбільш екзотичним з них видом для європейської людини є знаменитий рахат-лукум. В цьому немає нічого дивного: екзотична назва, незвичайний зовнішній вигляд, незабутній смак і величезна різноманітність різновидів цього турецького делікатесу робить рахат-лукум візитною карткою Туреччини. Кожен турист і гість країни, їдучи з Туреччини, обов'язково везе з собою рахат-лукум, щоб пригостити ним своїх близьких і здивувати їх цим загадковим східним десертом.

Рахат-лукум має довгу і дивовижну історію. Це один з найдавніших десертів, відомих людству, і його знали в палацах турецьких правителів вже 230 - 250 років тому. Походження рахат лукуму овіяне легендами, і є кілька найбільш популярних історій, пов'язаних з цим делікатесом. Одна з легенд говорить наступне.
Щербет (або сорбет) - старовинний східний прохолодний напій. Кулінари називають щербетом особливі види прохолодних напоїв з фруктових соків і цукру з додаванням прянощів і морозива (або їх заморожену різновид у вигляді кульок).
Але на Близькому Сході щербет означає також і східну солодкість - ароматну кольорову помаду з подрібненими горіхами.

У 13 столітті венеціанські купці - брати Маффео і Ніколо Поло - прибули в Ханбалік (сучасний Пекін) до двору Великого хана Хубілая, сина Чингізхана.

З ними був 15-річний син Ніколо - Марко. Побачення зі Сходом розтягнулося для нього на 24 роки.
Кухар хана Хубілая, маленька людина з жовтим обличчям і косоокими очима, поділився з юним мандрівником секретом холодного десерту, який чудово поєднувався з китайською ситної кухнею і охолоджував палаюче нутро після місцевої горілки.

Місцевий мандарин пригощав мандрівника після рису, м'яса, риби "крижинками" і "молочним снігом", змішаними з шматочками апельсинів і зернятками гранатів.

Додому венеціанець Марко Поло привіз незліченні багатства. На палубі стояли скрині з друкованими книжками; найтонші піали, закутані в стружку; глечики з вишуканими прянощами - імбиром і шафраном. Але крім відчутних скарбів, Марко Поло привіз більш цінні речі - знання, які дихали мудрістю Сходу. Серед них був і рецепт "крижинок" та "сніжного молока" ...

Домашні льохи венеціанців - заповітні сховища багатих вин - відтепер стали холодним притулком для блискучих крижаних шедеврів, секрети виготовлення яких ретельно оберігалися домашніми кондитерами багатих сеньйорів.
Обговорення рецептів щербета, його дегустації як "задоволення на чверть години" стали одним із видів світських розваг в нових palazzi магнатів.
Історія походження козинаків не зберегла ім'я першого кулінара, який здогадався залити розплавленим медом ядра волоських горіхів. Час появи цієї солодощі загубився у віках. Творцем козинаків з насіння кунжуту, за легендою, є перський цар Дарій (550-486 рр. до н.е.). У віці 28 років Дарій вступив на престол, і вавилоняни повстали проти нового царя. Тоді він сам повів своє військо, розбивши бунтівників біля річки Тібр. Вдома перемогу Дарія відзначали широко, зустрічаючи воїнів почестями та солодощами. Саме тоді вперше на царський бенкет були подані козинаки з кунжуту. Раніше на Сході ця рослина вважалося символом молодості, перемоги і міцного духу.

За іншою легендою історія козінаків починається зі стародавньої Грузії. Традиційно в Грузії козинакі подавали до святкового столу. Цей десерт вважався символом достатку, обіцяв господарям і гостям "солодке", щасливе життя. Трапеза в Грузії - це культове явище. Любов до щедрих частувань у грузин в крові. Десертам відведена особлива роль: до них рідко доходить справа, і тому їх смак повинен бути таким, що запам'ятовується.

 Вважається, що не хлібом-сіллю, а саме козинаками в давнину зустрічали грузинських вояків, які повернулися зі скрутного походу з перемогою і багатою здобиччю. І в наші дні ця солодкість на святковому столі обіцяє перемогу в починаннях і предзнаменует щасливе майбутнє. Солодкі козинакі, приготовані власними руками, грузини дарують своїм коханим. Сенс такого подарунка - побажання, щоб кохання було таке саме міцне, як козинак.

 Козінакі готують з волоських горіхів і меду. Про це говорить і їх назва ("Гоз" в перекладі з персидської означає "горіх"). Існує безліч видів цих ласощів. Дуже смачні козинаки, приготовані з мигдалю, ліщини, горіха кешью, арахісу, насіння кунжуту або маку. Традиційний рецепт дозволяє нескінченно фантазувати, змінюючи інгредієнти. Останнім часом до складу стали додавати сухфрукти, родзинки, в'ялену вишню.
Солодкий Дикий Захід
Брауні - один з найулюбленіших американських і англійських десертів. Точну історію появи цього продукту відтворити досить складно. На сьогоднішній день існує багато суперечливих історій про появу брауні.

Взагалі брауні (brownie) офіційно вважається тістечком, але іноді його називають печивом (в залежності від рецепту воно може мати різну консистенцію). Зазвичай цей десерт нарізається плоскими прямокутними шматками.
Брауні має американське походження, і його назва, пов'язана з його кольором, походить від слова "brown" - коричневий.

Одна з історій стверджує, що брауні був винайдений в готелі "Палмер Хаус" в Чикаго в 1892 році, де відвідувачі попросили кухаря приготувати таку випічку, яка трохи менше шматка торта, але більше тістечка, і що б було зручно брати з собою в дорогу з метою перекусити нашвидкоруч. А сама назва "Брауні" вперше зустрічається в книзі рецептів Boston Cooking School, виданої в 1884 році.
Найбільш ранні рецепти шоколадного брауні з'явилися в 1906 р. в книгах кулінарних рецептів Boston Cooking School Cook Book і в Lowney's Cook Book, написаних Марією Виліт Ховард і виданих компанією Walter M. Lowney Company of Boston в 1907 р.

Ще одна легенда говорить про те, що в місті Бангор, штат Мен, господиня спекла одного разу шоколадний пиріг, забувши покласти в нього дріжжі. В результаті пиріг не піднявся. Вона була змушена порізати його на часточки і в такому вигляді подати до столу, назвавши своє творіння "Брауні".Справжню популярність брауни придбав в 1920 році
Людям подобається брауні, так як він підходить для будь-якого випадку, але особливо за те, що брауні і правила пристойності несумісні: десерт належить їсти руками. Часто його подають разом з молоком або кавою, але іноді в ресторанах вдаються до більш хитромудрого варіанту - доповнюють десерт теплим морозивом або збитими вершками.
Рецепт італійського десерту «Панна Котта»
Панна Кота "(варені вершки) — знаменитий італійський десерт. Народився він в П'ємонті. Зазвичай його готують з коров'ячих вершків з додаванням агар-агару або желатину. Фрукти, шоколад, горіхи — можна додавати все, що вам подобається, для прикраси і збагачення смаку. "Панна Кота" — улюблений десерт популярної актриси Анджеліни Джолі. Вона любить готувати його з козячого молока з додаванням м'якого козячого сиру і свіжих ягід.
Інгредієнти для "Панна Котта"
Вершки: 500 гр.
Цукор: 150 гр.
Пакетик або стручки ванілі.
Листовий желатин: 4-5 пластинок по 2 гр.
Черешня в сиропі для прикраси.
Рецепт приготування десерту
1.Пластинки желатину залити холодною водою.
2.Вершки поставити на вогонь в каструльці з товстим дном.
3.Додати цукор і ваніль. Довести вершки до кипіння при постійному помішуванні, і зняти з вогню. Якщо у вас були стручки ванілі те, вершки треба процідити.
4.Желатин віджати від води і помістити в гарячі вершки. Інтенсивно перемішувати суміш до повного розчинення желатину.
5.Розлити теплу суміш у формочки і після охолодження поставити в холодильник.
6.Години через 3-4, коли вершки добре застигнуть, формочки на кілька секунд помістити в гарячу воду і перевернути. Желе легко вислизне. Прикрасити ягодами, полити сиропом і можна отримувати задоволення.
Рецепт торта "Наполеон"
Інгредієнти для "Наполеона":
тicто:
 1 яйце
 коржi діаметром 20-22 см.
 холодне молоко 200 мл,
 холодний маргарину 120 гр,
 1/4 ч. ложки лимонної кислоти
 щіпка ваніліну
 1 ст. ложка коньяку або горілки
 2.5 склянки борошна (склянка = 250 мл)

Приготування
1. В в миску просіяти склянку борошна, додати маргарин порізаний кубиками, ванілін і лимонну кислоту, порубати все ножем щоб вийшла крихта. Окремо змішати яйце, молоко і коньяк, додати в крихту, перемішати, додаючи поступово решту просіяне борошно замісити гладке тісто, загорнути його в плівку і прибрати в холодильник на 1:00.
 2. Поки приготувати заварний крем. У каструльці довести до кипіння 1.5 склянки молока, окремо в мисці змішати міксером 0.5 склянки молока, цукор, ванільний цукор, крохмаль і яйця, помішуючи перелити цю суміш у кипляче молоко, варити заважаючи поки крем не загусне, вимкнути вогонь, крем остудити.
 3. Духовку нагріти на 200 градусів, деко застелити пергаментом.
 4. З тіста спекти 12 дуже тонких коржів до золотистого кольору, один самий золотавий подрібнити в крихту.
 5. Збити вершки з закріплювачем в міцну піну, обережно змішати з заварним кремом.
 6. Коржі промазати кремом, так само промазати боки торта, обсипати крихтою.
 7. Готовий торт залишити при кімнатній температурі на 4:00, потім прибрати на ніч у холодильник.
крем:
 200 гр. цукру
 2 склянки молока (склянка 250 мл.)
 2 яйця
 1 пакетик ванільного цукру
 2 ст. ложки кукурудзяного крохмалю (без гірки)
 200 мл. вершків 33%
 1 пакетик закріплювача вершків
Рецепт фруктового щербета
Інгредієнти:
100 гр. цукру
500 гр. свіжих фруктів (асорті)
5 ст. ложок лимонного соку

Спосіб приготування:

Фрукти промити, почистити, а потім подрібнити за допомогою блендера. Потім перетерти масу через сито і з'єднати з цукром. Додати лимонний сік. Відповідну форму застелити харчовою плівкою і зверху викласти масу, що вийшла. Форму поставити в морозилку і залишити до повного застигання. Після того як щербет застигне, розрізати на шматочки і подати до столу. Фруктовий щербет готовий!
Рецепт шоколадного брауні
Інгредієнти:
- 200 грам гіркого шоколаду
- 150 грам несолоного вершкового масла
- 1 столова ложка какао-порошку
- 200 грам цукру
- 1 чайна ложка ванільною есенції або пару-трійку пакетиків ваніліну
- 4 яйця
- 100 грам борошна
- 1/4 чайної ложки солі
- 1/2 склянки дрібно порубаних горіхів (волоські, мигдаль, арахіс - на ваш смак)

Як приготувати шоколадний брауні:
Попередньо розігрійте духовку до 180 градусів і помістіть квадратну форму для випічки в центр духовки. Форму заздалегідь потрібно змастити вершковим маслом.
Тепер необхідно розплавити шоколад і масло у великій ємності (звичайна каструля або алюмінієва миска буде в самий раз). Помістіть ємність більшого розміру на вогонь, налийте води і доведіть до кипіння. Поставте каструльку з шоколадом і маслом на водяну баню і, постійно помішуючи, доведіть шоколад до рідкої тягучою консистенції.
Приберіть з вогню. Трохи остудіть.
Додайте цукор і какао-порошок.
Потім додайте ванільну есенцію і перемішайте.
Середня вартість  десерту в ресторані коливається від  30 до 45 гривень.


title: Презентація на тему «Атомна Бомба» (варіант 2)

text:
атомної бомби
Створення
Історія створення
Механізм дії
Ядерна зброя на сьогоднішній день
Історія Створення

Вперше атомну бомбу було розроблено в 1940-х роках у США. Проект очолював Леслі Грос, а керівником наукових процесів був призначений Роберт Оппенгеймер. Сам проект отримав назву “Манхеттенський”.

Перше випробування здійснено 16 липня 1945 року на полігоні неподалік Аламогордо (штат Нью-Мексико).
Механізм дії та конструкція
Самопідтримувана ланцюгова реакція поділу атомних ядер стає можливою, коли маса речовини перевищує деяку критичну межу. Щоб запобігти передчасному вибухові, у перших зразках загальна маса атомного заряду вкладалася в корпус бомби окремими частинами, нарізно. Кожна з частин мала масу, меншу за критичну. В потрібний момент за допомогою детонатора і звичайної вибухівки частини поєднувалися і відбувався атомний вибух.

Основу атомної бомби становить заряд, що складається з речовини, атомне ядро якої здатне до розщеплення. Наразі можуть використовуватися три такі речовини. Це ізотопи урану з масовими числами 235 або 233 та ізотоп плутонію із масовим числом 239.
Ядерне бомбардування Хіросіми

6-го серпня 1945 року було здійснено перше бомбардування атомною бомбою японського міста Хіросіма з боку США.
Члени екіпажу «Еноли Ґей». З ліва на право: Феребі, Тіббетс, ван Кірк, Л'юїс.
«Енола Ґей» — бомбардувальник, що скинув ядерну бомбу на Хіросіму.
Ядерна бомба
«Малюк», що була скинута на Хіросіму.
Ядерне бомбардування Нагасакі

9 серпня 1945 року було скинуто другу атомну бомбу на японське місто Нагасакі американським екіпажем.
Бомба «Товстун», що була скинута на місто Нагасакі.
Вибух атомної бомби грибоподібної форми в Нагасакі.
Жахливі опіки отримані від дуже високої температури вибухової хвилі на тілах людей, які потрапили в зону ураження.
Новітній принцип дії та модернізована  конструкція

У центрі сфери розташовано нейтронний ініціатор. Його оточено шаром ядерної речовини, що у звичайних умовах має масу менше критичної. Вона у свою чергу оточена оболонкою з матеріалу, що відбиває нейтрони. Зовнішній шар складають з лінз звичайної вибухівки зі складною системою детонаторів, яка забезпечує сферичну концентрацію вибухової хвилі. Вибухова хвиля стискає атомний заряд і, таким чином, переводить його у надкритичний стан (за рахунок збільшення щільності). Крім того розбивається нейтронний ініціатор, що надає потужний поштовх для початку ядерної реакції.

У сучасних ядерних зарядах застосовують складнішу схему сферичної імплозії.
Ядерна зброя сьогодення

Країн, що мають ядерну зброю, офіційно вісім: США, Росія, Англія, Франція, Китай, Індія, Пакистан та КНДР.

1991 року після розпаду Радянського Союзу Україна була третьою країною в світі за ядерним арсеналом. Але Україна  відмовилась від свого арсеналу, за умов надання їй відповідних гарантій провідними ядерними державами світу.

За період  1945—2007 років було підірвано 2065 ядерних та термоядерних пристроїв: 1056 з них належали  США; 715 — СРСР; 198 — Франції; 45 — Великобританії; 45 — Китаю; 4 — Індії; 2 — Пакистану.
Над проектом працювали:
Аністратенко Крістіна
Вебер Іван
Карабка Дмитро
Загорюк Ігор


title: Презентація на тему «British Petroleum»

text:
British Petroleum
BP has many symbols
BP`s  Petroleum towers are in many countries around the world.
BP is a global oil and gas company.
income was $ 16.58 billion (2009).
number of workers 80 300 (2010).
the second world`s largest company.
BP Supplies fuel around the country,and around Europe.
BP mainly uses solar energy.
On the other hand, this company has bad influence on the Earth


title: Презентація на тему «Правопорушення»

text:
Правопорушення
Презентація
Учениці 10-А класу
Лікарь Тетяни
Визначення
	Правопорушення - це протиправне, винне, соціально шкідливе діяння (дія чи бездіяльність) деліктоздатної особи, що зумовлює юридично визначені негативні наслідки для правопорушника.

Ознаки правопорушень:
1) за своїм соціальним значенням  правопорушення соціально шкідливе, тобто спричиняє чи може спричинити шкоду нормальним суспільним відносинам, правам, свободам, законним інтересам суб'єктів.
2) за психологічними ознаками правопорушення як вчинок завжди має свідомо-вольовий характер, здійснюється під контролем волі і свідомості суб'єкта.
3) юридична ознака правопорушення полягає в його протиправності. Поведінка суперечить приписам правових норм.
4) з погляду юридичних наслідків правопорушення як юридичний факт породжує охоронні правовідносини, в межах яких реалізуються заходи відповідальності за вчинене правопорушення.
5) об'єктивна характеристика правопорушення завжди є діянням суб 'єкта (дія чи бездіяльність), яке з юридичного погляду виражається: 1) у невиконанні суб'єктом своїх обов'язків, що випливають з договору чи закону; 2) у недотриманні заборон, установлених правовими нормами; 3) у зловживанні суб'єкта своїми правами тощо.
6) контролюючі можливості держави полягають у тому, що вона може притягнути до юридичної відповідальності за правопорушення з метою поновлення порушених прав суб'єктів з наступним покаранням правопорушника
Види правопорушень

ЗЛОЧИНИ
КОНСТИТУЦІЙНІ
ЦИВІЛЬНІ
АДМІНІСТРАТИВНІ
ДИСЦИПЛІНАРНІ
Елементи податкового правопорушення

ОБ’ЄКТ
СУБ’ЄКТ