title: Презентація на тему «Громадянство України» (варіант 1)

text:
Правознавство
Громадянство України

Громадянство – це постійний правовий зв'язок особи і держави, що виявляється у їх взаємних правах та обов'язках. Громадянин не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадяни України незалежно від підстав отримання громадянства мають рівні конституційні права і рівні перед законом. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України чи виданий іншій державі. Україна захищає своїх громадян за кордоном.
Громадянами України є:
 усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 р.) постійно проживали на території України;Публічна влада
особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" ( 1636-12 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
за народженням
за територіальним походженням
внаслідок прийняття до громадянства
 внаслідок усиновлення

внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування
внаслідок встановлення батьківства
у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини
Набуття громадянства
          України
Законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

1) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

2) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

4) визнання права громадянина України на зміну громадянства;
Принципи громадянства в законодавстві України
Припинення громадянства України

1) відповідно до закону;
2) позбавлення громадянства;
3) внаслідок виходу або відмови від громадянства;
4) на підставі міжнародних договорів;
5) внаслідок припинення існування держави, як суб’єкта міжнародного права.
6) внаслідок виходу з громадянства України;
7) внаслідок втрати громадянства України;
8) на підставах, передбачених міжнародними договорами України.
Припинення громадянства — це припинення постійного правового зв’язку особи з державою.
Світовий досвід правового регулювання громадянства свідчить, що громадянство може припинятися за такими підставами:
Вихід з громадянства
Форма
правління
монархія
республіка
Абсолютна
Парламентська
Змішана
Вихід із громадянства — це припинення громадянства за ініціативою особи.

Вихід із громадянства України — найпоширеніша підстава його припинення. Конституція України (ч. 1 ст. 25) встановлює, що громадянин України не може бути позбавлений права змінити громадянство. Вихід із громадянства — акція добровільна, яка відбувається за особистим клопотанням громадянина на ім’я Президента України. Ніхто не має права заборонити особі змінити своє громадянство. Згідно зі ст. 18 Закону «Про громадянство України», громадянин України, який, відповідно до чинного законодавства, є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням.

Втрата громадянства:
Прості
(унітарні)
Федерація
Конфедерація
Закон України «Про громадянство України» (ст. 19) встановлює підстави втрати громадянства України. Такими підставами є:

добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

 прийняття до громадянства України внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів;

добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка за законодавством цієї держави не є загальним військовим обов’язком чи альтернативною (невійськовою) службою. Причому підстави, передбачені пунктами 1 і 3, не застосовуватимуться, якщо внаслідок їх застосування громадянин України стане особою без громадянства.

Цікаві факти:
Форма
державного
режиму
Демократичний
Ліберальний
У Законі «Про громадянство України» визначена правосуб’єктність громадянина України, який подав заяву про вихід із громадянства та щодо якого оформляється втрата громадянства. Така особа до набрання чинності рішенням про припинення громадянства користується всіма правами і несе всі обов’язки громадянина України.

У статті 21 цього Закону встановлено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
                     Виконали
          учні 10-Б класу
               Кінах Юрій
                       та
              Колодій Максим


Презентація на тему «Влада та її характеристика»


Презентація на тему «Дієго Веласкес» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Vitalij Klitschko»

text:
Vitalij Klitschko
Vitalij Wladimirowitsch Klitschko ist ein ukrainischer Profiboxer und Politiker .Er ist Mitglied des Kiewer Stadtrats und der Werchowna Rada.Klitschko ist Champion im Ruhestand der WBC im Schwergewicht sowie ehemaliger Weltmeister nach Version der WBO. Sein jüngerer Bruder ist Vladimir Klitschko.
Vitali Klitschko wurde als Sohn des ukrainischen Offiziers der Sowjetarmee Wladimir Rodionowitsch Klitschko und der ukrainischen Pädagogin Nadeschda Uljanowna Klitschko geboren. Der Großvater väterlicherseits, Rodion Klitschko ,war Mitarbeiter des Volkskommissariats für innere Angelegenheiten. Die Großmutter väterlicherseits, Tamara Jefimowna, geborene Etkinson, war Dorfschullehrerin und Holocaustüberlebende. Ihre Eltern, ein Bruder und ihr ältester Sohn wurden ermordet. Sie selbst wurde von ihrem Ehemann bis zur Befreiung versteckt
Seit April 1996 ist Klitschko verheiratet. Mit seiner Frau Natalia, einem ehemaligen Model, hat er drei Kinder
Politik
Kandidaturen zum Kiewer Bürgermeister
Die Klitschko-Brüder engagierten sich für die Farbrevolution Orange Revolution in der Ukraine. Am 26. März 2006 trat Vitali Klitschko erstmals bei der Wahl zum Bürgermeister der Stadt Kiew an und kandidierte für das ukrainische Parlament. Bei der Bürgermeisterwahl erzielte er 29 % der Stimmen und verlor damit gegen Leonid Tschernowezkyj, für den 34 % stimmten. Der Amtsinhaber Olexander Omeltschenkoerreichte nur 20 %. Klitschko errang dadurch ein Abgeordnetenmandat für den Stadtrat der ukrainischen Hauptstadt.
Im März 2008 wurden vorzeitige Neuwahlen zum Bürgermeisteramt und dem Stadtparlament angesetzt, bei denen Vitali Klitschko erneut u. a. gegen den jetzigen Amtsinhaber Tschernowezkyj und Olexandr Turtschynow antrat. Der Urnengang fand am 25. Mai statt. Wie bereits bei den vorherigen Bürgermeisterwahlen war Klitschko dabei Spitzenkandidat des nach ihm benannten Wahlbündnisses Blok Witalij Klytschko. Bei der Wahl wurde Amtsinhaber Tschernowezkyj bestätigt, Klitschko kam nach Olexandr Turtschynow auf den dritten Platz. Er erklärte, bei den nächsten Bürgermeisterwahlen in Kiew wieder kandidieren zu wollen.
UDAR-Gründung

Im April 2010 wurde Vitali Klitschko zum Vorsitzenden der neu gegründeten, pro-westlichen Partei Ukrainische demokratische Allianz für Reformen (Ukrajinskij demokratitschnij aljans sa reformy) UDAR (ukr./rus. für Schlag bzw. Fausthieb) gewählt. Er war der Spitzenkandidat der Partei für die Parlamentswahlen 2012. Klitschko erklärte vor diesen Wahlen, sein Ziel sei es, mit UDAR 15 Prozent der Stimmen zu erhalten. Bei den Wahlen am 28. Oktober 2012 erreichte UDAR 13,9 % der Wählerstimmen und wurde mit einer Fraktionsstärke von 42 Abgeordneten drittstärkste Parlamentsfraktion. Klitschko wurde im Dezember 2012 zum Fraktionsvorsitzenden von UDAR gewählt. Im August 2013 kündigte er an, 2015 für das Präsidentenamt kandidieren zu wollen.
Die Udar erhält Unterstützung von der CDU über die Konrad-Adenauer-Stiftung und der EVP
Film

FilmVitali Klitschko ist zusammen mit seinem Bruder Wladimir Protagonist eines Kinofilms, Klitschko, der am 16. Juni 2011 im Majestic Filmverleih in die deutschen Kinos kam. Regisseur Sebastian Dehnhardt begleitete in seinem Kinodebüt die Klitschkos über einen Zeitraum von zwei Jahren in Deutschland, in der Ukraine, in USA, in Kasachstan, in Kanada, in Österreich und in der Schweiz. Seine Weltpremiere feierte der Film auf dem Tribeca Film Festival, welches vom Schauspieler Robert De Niro und der Produzentin Jane Rosenthal ins Leben gerufen wurde.


title: Презентація на тему «Food is an integral part of people»

text:
Food - an integral part of people
First dishes
Lagman
Chicken soup
Soup with dumplings
Borsch
Rossolnik
Cabbage
Second dishes
Meat in French
Potato in French
Chop pork
Fried fish
Stuffed eggs
Desserts
Drinks
Prepared Pupil 10- C class Sarny school second-degree economics and law lyceum "leader“Stanislav Hutyuk


title: Презентація на тему «Бар’єри спілкування»

text:
Бар’єри спілкування
ПЛАН

1. Бар’єри взаємодії.

2. Бар’єри прийняття і взаємодії.

3. Комуніктивні бар’єри.

4. Практична робота.

мотиваційний бар'єр

етичний бар'єр

бар'єр стилів спілкування

Бар'єри взаємодії :
естетичний бар'єр

різне соціальне положення
 бар'єр негативних емоцій
стан здоров'я

Бар'єри сприйняття і розуміння :
.
психологічний захист

бар'єр установки
 бар'єр двійника

некомпетентність

невміння виражати свої думки
погана техніка мови
Комунікативні бар'єри:
.
невміння слухати
бар'єр модальностей
 бар'єр характеру
Бар'єри взаємодії:
	Мотиваційний бар'єр виникає, якщо у партнерів різні мотиви вступу в контакт, наприклад: один зацікавлений в розвитку загальної справи, а іншого цікавить тільки негайний прибуток.
	Етичний бар'єр виникає тоді, коли взаємодії з партнером заважає його моральна позиція, несумісна з вашою. Чи йти на компроміс, кожен вирішує сам, а ось намагатися перевиховати або соромити партнера не рекомендується.

Бар'єри взаємодії:
	Бар'єр стилів спілкування.
	Зміст стилю спілкування складають
- переважаючий мотив спілкування(взаємодія, самоствердження, емоційна підтримка співрозмовника і тому подібне);
- відношення до інших людей(м'якість, доброзичливість, терпимість, жорстокість, раціоналізм, егоцентризм, упередженість і тому подібне);
- відношення до себе(самомилування, визнання своїх недоліків, відстоювання "честі мундира", нав'язування своєї думки і тому подібне);
- характер дії на людей (тиск, примус, маніпуляція, співпраця, особистий приклад, невтручання)

Бар'єри сприйняття і розуміння:
	Естетичний бар'єр виникає у тому випадку, коли партнер неохайно одягнений або обстановка в його кабінеті, вид робочого столу не сприяють бесіді

	Різне соціальне положення може перешкоджати  комфортному спілкуванню партнерів, особливо якщо один з них звик відчувати трепет перед начальством.

Бар'єри сприйняття і розуміння:
	Бар'єр негативних емоцій виникає в спілкуванні із засмученою людиною. Якщо партнер, який зазвичай з вами ввічливий, зустрічає вас нелюб'язно, розмовляє не піднімаючи очей і тому подібне, не поспішайте приймати це на свій рахунок: може, він не в змозі впоратися з поганим настроєм із-за ходу власних справ, сімейних негараздів і тому подібне. Іноді буває краще перенести розмову на інший час. Якщо це неможливо, то потрібно на початку розмови допомогти партнерові поліпшити його емоційний стан.

Бар'єри сприйняття і розуміння:
	Стан здоров'я людини, фізичний або духовний, також впливає на те, як людина спілкується. Спостережливим людям не складає великих труднощів за зовнішніми ознаками здогадатися про те, що відбувається з людиною, вибрати відповідний тон, слова або скоротити час спілкування, щоб не стомлювати співрозмовника, якому нездоровиться.
	Психологічний захист, що вибудовується діловим партнером, - серйозний бар'єр спілкування. Усвідомивши, що бар'єр в спілкуванні з незручним співробітником або партнером викликаний його бажанням захиститися, спробуйте змінити відношення до нього, і складнощі в спілкуванні  з такою людиною поступово зникнуть.

Бар'єри сприйняття і розуміння:
	Бар'єр установки. Ваш діловий партнер може мати негативну установку по відношенню до вас або до фірми, представником якої ви є. Якщо ви зіткнулися у бар'єром установки, краще не намагатися переконувати партнера. Спокійно віднесіться до неприязні як до прояву неуцтва, слабкості, відсутності культури, простої непоінформованості. Тоді несправедливе відношення вас не зачіпатиме, а незабаром воно і зовсім зникне, оскільки ваші справи і вчинки змусять партнера змінити свою думку.

Бар'єри сприйняття і розуміння:
	Бар'єр двійника полягає в тому, що ми мимоволі судимо про кожну людину по собі, чекаємо від ділового партнера такого вчинку, який вчинили б на його місці. Але він адже інший. Його позиція в цій ситуації визначається його моральними нормами і установками. Щоб бар'єр двійника не виникав, треба розвивати здібності до децентрації.

Комунікативні бар’єри:
	Семантичний бар'єр виникає тоді, коли ділові партнери користуються одними і тими ж знаками(у тому числі словами) для позначення абсолютно різних речей. Причини виникнення цього бар'єри різні. Щоб здолати семантичний бар'єр, необхідно зрозуміти особливості партнера, використати зрозумілу для нього лексику; слова, що мають різні значення, необхідно пояснювати, в якому сенсі те або інше слово ви використали.

Комунікативні бар’єри:
	Логічний бар'єр (невміння виражати свої думки) дуже заважає спілкуванню. Гельвеций говорив: "Потрібно значно більше розуму, щоб передати свої ідеї, чим щоб мати їх. Це доведено тим, що існує багато людей, які вважаються розумними, але пишуть дуже погані твори". Необхідно набратися терпіння і використати усе своє уміння слухати, ставити питання, щоб отримати від партнера необхідну інформацію.

Комунікативні бар’єри:

	Фонетичний бар'єр (погана техніка мови) дуже заважає ефективному спілкуванню. Але якщо ви зацікавлені в контакті саме з цим партнером, доведеться пристосовуватися до його манери говорити і не показувати виду, що ви чимось невдоволені.

	Невміння слухати проявляється в тому, що партнер перебиває, починає говорити про своє або йде у власні думки і зовсім не реагує на ваші слова. Компенсувати невміння партнера слухати можна тільки своїм мистецтвом говорити.

Комунікативні бар’єри:
Бар'єр модальностей виникає тоді, коли людина не замислюється про пріоритетний канал сприйняття інформації. Для того, щоб в комунікації не виникав бар'єр модальностей, треба передавати інформацію в тій модальності, в якій її найлегше сприймати партнерові, в тій формі, в якій вона йому зрозуміла.

Комунікативні бар’єри:
	Бар'єр характеру теж створює складнощі в спілкуванні. У кожної людини свій характер, але виховані люди уміють поводитися так, щоб їх характер не був джерелом конфлікту. Не усі, проте, хочуть і уміють розібратися в собі і контролювати себе. Люди з яскраво вираженими особливостями темпераменту можуть бути незручними співрозмовниками.

Комунікативні бар’єри:
	Неввічливість - це той бар'єр, який заважає і правильно сприймати партнера, і розуміти, що він говорить, і взаємодіяти з ним. Неввічливе звернення можна присікти спокійною, без роздратування, власною ввічливістю.. Пам'ятайте, що ваша мета - співпраця, а не конфлікт. Коли людина груба, виникає бажання негайно різко поставити її на місце. Але це може привести до суперечки. Краще розмовляти холодним і спокійним тоном.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Художественные направления и стили»

text:
Художественные направления                              и стили

Мировая художественная культура - совокупность культурных достояний всех стран и народов. Следовательно, полностью описать все разнообразие и богатство форм творчества невозможно, поэтому в истории мировой литературы выделяют лишь основные течения и тенденции, которые имели наибольшее влияние на ее развитие.
Итак, стиль — совокупность признаков, характеризующих искусство определённого времени, направления или индивидуальную манеру художника
"Стиль" - понятие многозначное. В повседневной жизни мы употребляем понятие "стиль одежды", "стиль моды”,                      "стиль жизни", "стиль работы".

История культуры делится на определенные периоды. Она состоит из первобытной культуры, культуры Древнего Мира (Древний Египет), античной (Древняя Греция и Рим).                                                В западноевропейской культуре выделяется романский период, готика, эпоха Ренессанса (Возрождения), барокко, классицизм, романтизм, реализм, импрессионизм и культура XX столетия.Каждый стиль порождается определенной эпохой, вместе с ней эволюционирует и отмирает или же переходит в другой стиль, который во многом от него отличается и проходит этап становления.
Античность: культура и искусство
Термин "античность" происходит от латинского слова antiquus – «древний". Им принято называть особый период развития Древней Греции и Рима. Античное искусство стало основой общеевропейской и мировой художественной культуры.
Главным принципом античного искусства было соблюдение геометрических пропорций и симметрии. Наиболее ярко это проявилось в архитектуре и скульптуре. Ведущими архитектурными сооружениями Древней Греции были храмы, театры, общественные здания. Они отличаются простотой форм, изысканностью, отсутствием лишних деталей.

Римское скульптурное искусство заслуживает особого внимания. Его характерной чертой является исключительный реализм в воспроизведении черт человеческого лица. Благодаря римской скульптуре до нас дошли портреты известных полководцев, императоров, философов, писателей.
Романский стиль
Романский стиль - художественный стиль, господствовавший в Европе в X-XII вв., один из важнейших этапов развития средневекового европейского искусства. Название стиля происходит от латинского слова romanus - "римский". Это объясняется тем, что романские постройки во многом следовали признакам римской архитектуры.

Основными зданиями романского периода стали               храм-крепость и замок-крепость, для которых характерны строгие геометрические формы, толстые стены, маленькие окна.
В эпоху романского искусства развивались и различные виды живописи: миниатюра, монументальная живопись, витраж.В музыке романского периода ведущее место отводилось церковному пению на основе григорианского хорала (единогласного мужского пения или хорового пения в унисон).
Готический стиль
Готический стиль - это художественный стиль, который оказался завершающим этапом в развитии средних веков культуры стран Западной Европы (между серединой XII и XVI веков).Готический стиль отобразился преимущественно в архитектуре храмов, соборов, церквей.
На период готики пришелся расцвет книжной миниатюры - иллюстрирования рыцарских романов. Музыкальное искусство в эпоху готики переживало обновление. Традиции светской музыки проникали в церковную. Стали популярными духовные песни на местных диалектах, в гимны ввели сжатые рифмованные тексты, близкие к светской лирики.
Стиль эпохи Возрождения
Возрождение, или Ренессанс — эпоха в истории культуры Европы, пришедшая на смену культуре Средних веков и предшествующая культуре нового времени.
Возрождением эту эпоху называют потому, что художники начали обращаться к культурным достижениям античной культуры.Для живописи эпохи Ренессанса характерно сближение художников с природой, соблюдение законов анатомии, перспективы, действия света.
Архитектура Ренессанса является своеобразным возвращением к принципам и формам античного искусства. Особое значение в строительстве предоставлялось симметрии, пропорции, геометрии и порядка составных частей.

Профессиональная музыка в эпоху возрождения потеряла характер сугубо церковного искусства и ощутила влияние народной музыки. Эпоха Возрождения завершилась появлением новых музыкальных жанров - сольной песни, кантаты, оратории.
Стиль эпохи барокко
Барокко (порт. perola barroca - «жемчужина неправильной формы») - характеристика европейской культуры XVII-XVIII веков,                                          центром которой была Италия.                                                                                Основные черты стиля барокко - парадность, торжественность, великолепие, динамичность. Архитектура барокко отличается пространственным размахом, плавностью и сложным сочетанием криволинейных форм, слиянием объемов в динамическую массу, богатую на скульптурный декор. Часто встречаются развернуты колоннады, пилястры.
В живописи преобладали монументальные декоративные композиции на религиозные и мифологические темы, парадные портреты, предназначенные для отделки интерьеров.
Музыкальное искусство эпохи барокко ознаменовалось появлением новых жанров. Произошел переход от средневековой ладової системы к мажорно-минорной.
Стиль эпохи классицизма
Классици́зм (от лат. classicus — образцовый) — художественный стиль и эстетическое направление в европейском искусстве XVII—XIX вв.                              Одним из выдающихся черт классицизма является обращение к античному искусству и художественным традициям Возрождения. В архитектуре приобрели популярность симметрично-осевые композиции, рельефы, колонны, статуи.

Скульптурное искусство времени обращалось к мифологическим образам античной культуры, поэтому выдающихся государственных мужей и знатных красавиц часто изображали в образах античных богов.

В живописи классического периода главное значение приобрело передача объема с помощью светотени.

В эпоху классицизма профессиональное музыкальное искусство почти полностью стало светским, распространенным во дворцах королей и вельмож. Значительным шагом в музыкальном искусстве является изобретение фортепиано.
Стиль эпохи романтизма
Романти́зм — художественное направление в европейской и американской культуре конца                                 XVIII века — первой половины XIX века.В конце 18 в. новая культурная эпоха - романтизм - отказалась от классицизма и в значительной степени изменила искусство. Больше всего романтизм проявился в живописи, литературе, музыке, театральном искусстве. В отличие от классицизма он почти отсутствует в архитектуре.
Живопись и графика - самые распространенные виды изобразительного искусства эпохи романтизма. В то время начали создаваться национальные художественные школы.Музыкальная культура королевских дворцов и дворянства в эпоху романтизма уступила новой - бюргерской. Элитарный круг слушателей изменился на массовую публику. Очень активно развивались композиторское искусство и исполнительское мастерство.
Искусство реализма
Реализм (от лат. realis - "настоящий") - художественное направление, которое сформировалось к середине 19 в. Основной отличительной чертой реалистического искусства является достоверное изображение окружающей действительности, показ всех сфер жизни такими, какими они есть на самом деле. Больше всего реализм проявился в литературе, живописи, театре, фотоискусстве, кино.В изобразительном искусстве очень активно развивались жанры пейзажа, натюрморта, портрета бытового характера. Отображение обыденной жизни простого человека стало одной из ведущих тем живописи.
В театральном искусстве формировался образ типичного представителя социальной среды, к которому он принадлежал. Жанр драмы постепенно вытеснил трагедию, а в конце 19 в. в театре возникла новая специальность - режиссура.В музыкальном искусстве 19 века происходило развитие национальных музыкальных школ. Композиторы-реалисты также обращались к бытовым сюжетам и народным обычаям.
 Импрессионизм
Импрессиони́зм (фр. impressionnisme, от impression — впечатление) — направление в искусстве последней трети XIX — начала XX веков, зародившееся во Франции и затем распространившееся по всему миру.Основным принципом импрессионизма было обращение к реальной действительности с целью передать непосредственные впечатление от нее.В пейзажах и портретах импрессионисты пытались сохранить силу "первого впечатления", что позволяло отразить в увиденном характерные черты, минуя отдельные детали.
Работам скульпторов присущи текучесть формы и передачи мгновенного движения.
В музыкальном импрессионизме главное - передачи настроений, что приобретают символическое значение. В театральном искусстве большое значение придавалось в первую очередь передаче атмосферы действа. Содержательность жизни передавалась посредством намеренно беглых характеристик в сочетании с отдельными яркими деталями, которые раскрывали переживания героя, его мысли, поступки.
Презентация была подготовлена                       ученицей  9-Б класса                 Данильченко Владиславой


title: Презентація на тему «Таинственные друиды и их гороскоп»

text:
Таинственные друиды и их гороскоп
Презентацию подготовили
Стебко Мария и Бондарь Алина
Повелители воды и огня, заклинатели ветра - для нас сегодня это полумистика, полуреальность, подернутая пеленой легенд и мифов. А легенд о друидах великое множество, наверное, потому что они не разрешали записывать свои сокровенные знания, а передавали их ученикам в устной форме. Так кто же эти покрытые ореолом тайны друиды?
В первом тысячелетии до н.э. кельты создали уникальную цивилизацию. Друиды составляли замкнутую касту жрецов, обладавшую уникальными знаниями. Путь ученичества был трудным - двадцать лет человек должен был провести в одиночестве, чтобы подготовить себя к восприятию священного учения. Друиды жили в лесах и пещерах, поэтому они научились тонко чувствовать природу и призывать ее силы к себе на помощь. Считается, что друиды могли накладывать заклятия на воду, иссушая источники или, наоборот, ударом копья выводили подземные воды на поверхность. За несколько тысячелетий до наших дней друиды знали о целебной силе некоторых источников, к которым они приводили больных людей. Жрецы обладали потрясающими знаниями о врачевании. Есть легенды, рассказывающие о том, как друиды использовали в своих целях стихии огня и воздуха, управляли ветрами и погодными условиями.

Друиды – это древние обитатели Галлии, Ирландии и Британии. Их гороскопу более двух тысяч лет. У друидов были своеобразные, довольно высокоразвитые культура и религия, центральное место в которых занимали деревья. Друиды верили в переселение душ и утверждали, что каждый человек имеет свое дерево в лесу, которое определяет его черты, достоинства и недостатки, влияющие на судьбу. В основу гороскопа заложено положение Солнца относительно Земли в разный период времени, соотнесенный с определенными породами деревьев. Каждый древесный знак имеет два периода действия по солнцесостоянию в дни рождений

ЯБЛОНЯ
23 декабря- 1 января; 25 июня – 04 июля
Не бывает высокой, но хорошо сложена, радует глаз, симпатична, обаятельна и сердечна. Внушает мысль о любви. Ей приписываются друидами и такие черты, как сентиментальность, задумчивость, интеллектуальность в сочетании с аналитическим умом и логичностью.

ПИХТА
2 января - 11 января; 05 июля - 14 июля
По лесному гороскопу отличается холодноватой, строгой красотой. Любит запах духов, старинные украшения, приглушенный свет и величественные празднества. Сильно развито чувство гордости, в силу этого стремится занять обособленное, самостоятельное положение в коллективе. Друиды ей приписывают также чрезвычайную настойчивость в достижении целей, исключительный ум, добросовестность и скрупулезность в работе, склонность к анализу и аскетизм.

ВЯЗ
12 января - 24 января; 15 июля - 25 июля
Вальяжность и привлекательность - во внешности, но есть в его манере общения нечто сдерживающее. Непритязателен и не любит осложнять себе жизнь. Наиболее заметные недостатки в характере - некоторая медлительность и склонность к морализированию. Обладает глубоким, не для всех понятным чувством юмора. Друиды приписывают родившимся под знаком вяза наблюдательность, организаторские способности, реализм и взвешенность в принятии решений.

КИПАРИС
25 января – 03 февраля 26 июля – 04 августа
Стройный, крепкий, с простыми правильными чертами. Не лишен изысканности, однако есть в нем нечто от нетронутого цивилизацией и уверенного в себе сельского жителя; может удовлетворяться малым и легко приспосабливается к ситуации. Не гонится за славой и деньгами, любит прогулки, животных и охоту или рыбалку. Хороший семьянин, но без сентиментальности. Как говорится в древнем гороскопе, черты рожденных под знаком Кипариса: постоянство, лояльность, интеллигентность, логика, аналитический ум.

ТОПОЛЬ
04 февраля - 08 февраля; 05 августа - 13 августа
Стройность, красота и декоративность - во внешности. Отвага и гордость помогают ему одолевать многие проблемы, которые в изобилии выпадают на его жизненном пути. Молчалив и несколько скрытен, поэтому его почти всегда принимают за особу спокойную, безмятежную и обласканную судьбой. С ним легко. Друиды наделяют людей, родившихся под знаком Тополя, тонким врожденным умом, стремлением к независимости и большой интуитивностью.

КАРТАС ЮЖНЫЙ
09 февраля - 18 февраля; 14 августа - 23 августа
Раскидистый и мощный, в случае необходимости без труда переночует под открытым небом. Уверенный в себе, умеет заставить каждого считаться с собой. Но чувствителен к обидам и не всегда понимает шутку. Не задумываясь, решает проблемы и порой не ведает опасности. Астрологи-друиды приписывали рожденным под знаком Картаса неистребимый оптимизм, интеллигентность и большую способность к дедуктивному мышлению.

СОСНА
19 февраля - 28-29 февраля; 24 августа – 02 сентября
Красива и умеет подчеркнуть свои достоинства. Любит домашний уют и роскошь. Умеет выходить из сложных ситуаций, быстра и точна в действиях. Друиды наделили знак Сосны большой эстетичностью, целостностью и собранностью, склонностью к анализу.
ИВА
01 марта - 10 марта; 03 сентября - 12 сентября
Песенно-меланхолическая красота создает вокруг нее ореол своеобразия и загадочности. Она полна неясных мыслей, неосознанных желаний, которые часто и сама не может определить. Вместе с тем часто неожиданно для окружающих проявляет завидные деловитость и решительность. Древние астрологи приписывали родившимся под этим знаком крайнюю романтичность и богатое воображение в сочетании с артистичностью.

ЛИПА
11 марта - 20 марта; 13 сентября - 22 сентября
Весьма обаятельна и умеет своим обаянием пользоваться. Это способствует ее успехам в жизни, но она никогда не бывает удовлетворена достигнутым. Бывает ревнива, зачастую без повода, и через всю жизнь проходит с чувством скуки. По лесному гороскопу людям этого знака приписывались постоянная жажда деятельности в сочетании со здравым смыслом, и, как следствие, организаторские способности.

ОРЕШНИК
22 марта - 31 марта; 24 сентября – 03 октября
Часто за непритязательной внешностью скрывается незаурядный ум и постепенно раскрывающееся обаяние. Чрезвычайно вынослив, мудр и добр, но может быть злым и опасным для недругов. Друиды наделяли людей знака Орешника способностью к колдовству, приписывали им богатую интуицию и проницательность.

РЯБИНА
01 апреля - 10 апреля; 04 октября - 13 октября
За хрупкой внешностью скрывается чрезвычайно стойкая натура. Обладает хорошим вкусом, любит хорошо одеваться и умеет подчеркнуть собственные достоинства. Контакты с ней, как правило, трудны, а взаимоотношения сложны. Ей недостает простоты в общении. Астрологи наделяют ее умом, фантазией в сочетании с большой интуицией
КЛЕН
11 апреля -20 апреля; 14 октября - 23 октября
Аккуратный, ухоженный и кокетливый. Следит за модой. Есть в нем доля цинизма. Друиды приписывали родившимся под знаком клена живой характер, чувство юмора, аналитический склад ума и большую способность к дедукции.

ОРЕХ
21 апреля - 30 апреля; 24 октября – 02 ноября
Считается, что он противоречив: гостеприимен, вежлив, изыскан в манерах, но может быть капризным, агрессивным, эгоистичным. Астрологи считали людей знака Ореха великолепными стратегами и тактиками с незаурядными организаторскими способностями.

ЖАСМИН
01 мая - 14 мая; 03 ноября - 11 ноября
Подвижный и общительный, привлекает внимание свободной и умелой манерой держаться, часто становится центром в умной беседе. Только самые близкие знают, как он бывает разочарован жизнью, что он от рождения пессимист. Его роковая противоречивость в том, что он решительно подчиняет себя долгу, но обязанности удручают его. Друиды наделяли родившихся под знаком Жасмина острым критическим умом и прозорливостью.

КАШТАН
15 мая - 24 мая; 12 ноября - 21 ноября
Очень красив и в то же время прост. Обладает врожденным чувством справедливости, всегда готов к протесту. В силу этого часто меняет занятия и испытывает много разочарований. Даровитость, быстрота и точность в действиях всякий раз помогают ему в поиске новых занятий и увлечений. Друиды отмечали в людях Каштана отвагу, реализм, проницательность и организаторские способности.

ЯСЕНЬ
23 мая – 03 июня; 22 ноября - 01 декабря
По внешности выглядит сильным, стройным, прекрасным. Нравится себе и весьма требовате-лен к окружающим. Ладить с ними нелегко. Самолюбив и эгоистичен, но щедр и расточителен. Способен играть своей и чужой судьбой, часто рискует в делах, однако, недюжинные интуиция и аналитичность ума чаше всего выручают людей знака Ясеня.

ГРАБ
02 июня - 11 июня; 04 июня - 13 июня
Красив, но холодноват. Относится к окружающим часто со снисхождением. Приверженец скорее формы, нежели содержания. Любит отличия, награды, почести, всегда привержен установленному порядку и дисциплинирован. Обладает чувством ответственности и справедливости. Астрологи приписывают Грабу склонность к военному искусству и дипломатии.

ИНЖИР
14 июня - 23 июня; 12 декабря - 21 декабря
Инжир (или фиговое дерево) обладает не столько красотой, сколько выразительностью черт. В характере - деловитость и целеустремленная, всегда полезная предприимчивость. Плодовит и обладает сильно развитыми семейными чувствами. Привержен стабильности домашнего очага и общественного положения, но плохо переносит трудности и может быстро увянуть в неблагоприятных условиях. По лесному гороскопу родившимся под этим знаком приписываются практичный ум и реализм, наблюдательность и импульсивность, организаторские способности.

ДУБ
21 марта - весеннее равноденствие
Полон жизненной силы, красоты и величия. Абсолютно здоров, и для него это очень важно, так как плохо переносит болезни и слабость, а вид крови может привести его к обмороку. Гордый и отважный, выдержанный и волевой, но не умеет быть гибким и дипломатичным, отчего деловитость и кипучая деятельность не всегда успешны. Черты по гороскопу - решительность, практический ум, организаторские способности.

БЕРЕЗА
24 июня - летнее солнцестояние
Милая, аристократичная, гибкая. Пользуясь неизменным успехом, не злоупотребляет ничьим расположением. Всегда деликатна и сдержана. Несмотря на общепризнанное изящество, скромна и любит трудиться. Работу воспринимает творчески, изобретательность и воображение березы не имеют границ. Наибольших успехов добивается в области искусств. Людям знака Березы астрологи вменяют чрезвычайную фантазию, интуицию, способность к синтезу и мягкость характера.
МАСЛИНА
23 сентября - осеннее равноденствие
Маслина, как оливковое дерево, невелико, иногда на границе красивого и безобразного по внешности, но, приглядевшись, обнаружишь своеобразные прелести. В характере - уравновешенность, спокойствие, страстная любовь к свету и солнцу. Обладает практическим складом ума и здравым смыслом. Друиды отмечали ее основные черты - чрезвычайную верность идеям и дружбе, аналитичность ума, способность к дедукции.
 БУК
21- 22 декабря - зимнее солнцестояние
Стройный и красивый. Очень уверен в себе, и зачастую доживает до старости, сохраняя все качества, присущие молодости. Неизменно проявляет ловкость и находчивость в делах, добиваясь успеха в любой деятельности, правда, порой ему не достает фантазии. По гороскопу друидов у родившихся под знаком Бука наиболее ярко выражены такие черты, как реализм, вдумчивость, точность, организаторские способности.


title: Презентація на тему «Медіація»

text:
Медіація

Медіація-це участь у конфлікті нейтральної  незацікавленої особи,яка є авторитетом для  учасників, що перебувають у стані конфлікту.
Термін “медіація ” походить від  латинського mediare – “посередничати”. На сьогодні  медіація  адаптована  та поширена  в багатьох  країнах  Європи ,США, Японії.
У медіації з моменту її виникнення вводилися попередні умови , без виконання яких вона не можлива :

Виключення інших  сфер  урегулювання  конфлікту .
Добровільність всіх сторін,готовність  працювати  над пошуком  способів  розв’ язання  конфлікту .
Здатність кожного  учасника конфлікту  визначити свої інтереси , оприлюднювати їх і представляти . Якщо одна із сторін не може красномовно довести свої вимоги, в цьому їй має допомогти медіатор.

            5

            6

Чесність і відкритість щодо всього змісту роботи в медіації.
Усі учасники конфлікту мають бути зацікавлені в його врегулюванні .Якщо одна із сторін заперечує наявність конфлікту ,то спроби його розв’язання приречені на провал.
Процес медіації передбачає поділ на кілька етапів: I. Виступ сторін. Учасники конфлікту йдуть на переговори з бажанням зрозуміти один одного; медіатор пропонує висловитися кожному, у чому він бачить проблему. II. З’ясування інтересів. Після того, як усі сторони висловилися, з’ясовуються глибинні інтереси кожного. На цьому етапі важлива відвертість. Інколи з’ясування інтересів буває достатньо для розв’язання проблеми.
III. Формулювання порядку денного. Зазвичай необхідно на основі з’ясованих інтересів скласти список питань, які ви будете обговорювати. Це потрібно, щоб задовольнити інтереси, порушені конфліктом. Формулювання питань має бути таким, щоб обидві сторони погодилися їх обговорювати. Цей список питань для обговорення і є порядком денним. IV.Висунення пропозицій. Виробляються варіанти розв’язання проблеми.
V. Вибір рішення та формулювання домовленості. Визначають найкращій для обох сторін варіант розв’язання конфлікту, перевіряють його на реалістичність. VI.Виконання угоди. Невиконання угоди часто провокує новий, ще більший за попередній, конфлікт. Не варто засмучуватися, якщо угода з якихось причин не виконується, можна знову повернутися до переговорів і спробувати знайти більш реальне розв’язання проблеми.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Націонал-комунізм»

text:
Націонал-комунізм
Націонал-комунізм — національно орієнтований напрям у комуністичному русі, що виник 1917—20 серед частини бездержавних народів колишньої Російської імперії. Його прибічники вважали, що створення комуністичної економіки приведе до знищення як соціального, так і національного гноблення. Водночас вони вважали, що комунізм потрібно не уніфікувати за російським зразком, а пристосовувати до специфічних національних умов.
У сучасному вигляді націонал-комунізм означає ідеологію, спрямовану на збільшення моці й впливу країни для її народу методом побудови соціалізму й далі — комунізму, які націонал-комуністи вважають ідеальною економіко — соціальною політикою.
Комуністичний маніфест (1848)
Протягом 1840-их слово «комуніст» ввійшло у загальний вжиток для позначення тих, хто був прихильний до лівого крила Якобінського клубу Французької революції як ідеологічних попередників.У 1847 році у Лондоні була заснована Комуністична ліга. Ліга попросила Карла Маркса та Фрідріха Енгельса розробити Комуністичний маніфест, який був затверджений лігою та опублікований у 1848. «Комуністичний маніфест» включав цілий ряд поглядів щодо ролі нації у реалізації маніфесту. Преамбула зазначає, що Маніфест постав у Лондоні від Європейців різних націй, які (нації) йдуть разом, щоб опублікувати їхні спільні погляди, цілі і тенденції. Потім перший розділ обговорює те як підйом буржуазії привело до глобалізації постанню національних питань:
«Замість старих потреб, задоволюваних виробництвом країни, ми знаходимо нові потреби, які вимагають для їхнього задоволення продукцію віддлених земель та країн. Замість старого місцевого чи національного обособлення та самодостатності ми маємо контакти у всіх напрямках, всесвітню взаємозалежність націй.»
«Так як встановилася залежність села від міста, так само встановилася залежність варварськиих та напів-варварських країн від цивілізованих, селянських націй від буржуазних націй, сходу від заходу…. Хоча і не по суті, а поки по формі, боротьба пролетаріату з буржуазією є в першу чергу національною боротьбою. Пролетаріат кожної країни повинен, звичайно, в першу чергу поладнати питання з власною буржуазією.»
Максим Родінсон писав у книзі «Марксизм та мусульманський світ»:
«Класичний марксизм, наскільки він вірний самому Марксу, постулює, що соціалістична держава не може бути імперіалістом. Але не наведено жодних доказів на підтвердження цієї тези.»
За Романом Роздольським: «Коли Маніфест вказує, що робітники „не мають країни“, то це стосується буржуазної національної держави, а не національності в етнічному значенні. Робітники „не мають країни“ тому, що, за Марксом та Енгельсом, вони повинні сприймати буржуазну національну державу як механізм для їхнього гноблення, та після того, як вони здобудуть владу, вони, скоріш за все, „не будуть мати країни“ у політичному значенні так як окремі соціалістичні національні держави будуть тільки перехідними щаблями на шляху до класів та бездержавного суспільства майбутнього, оскільки побудова таких суспільств можлива тільки на міжнародному рівні! Таким чином не має підтвердження індиферентистське трактування Маніфесту (що різниця в національності не має значення), яке було традиційним у ортодоксальних марксистських колах.»
Український націонал-комунізм
Воєнно-комуністичний курс більшовиків на Україні, ігнорування ними національних запитів українського народу викликали обурення серед широких народних мас. У складі КП(б)У завжди були елементи, які прагнули надати радянській владі в Україні національний характер, перетворити Україну в незалежну радянську республіку. До українських націонал-комуністів історики традиційно зараховують вихідців з національних українських партій комуністичного ґатунку (Українська комуністична партія (боротьбистів) та Українська комуністична партія; УКП) і тих представників більшовицької партії, що, зберігаючи вірність ленінізму, відстоювали українську національну специфіку. У роки української революції 1917–1921 для українських націонал-комуністів характерним було висунення вимоги створення незалежної української радянської республіки з окремою червоною армією і під керівництвом організаційно самостійної комуністичної партії. Ці ідеї були розповсюджені не лише серед укапістів та боротьбистів, а й у частини більшовиків, найбільш відомі з яких — Г.Лапчинський, М.Скрипник, С.Мазлах, В.Шахрай. Останнім двом належить видана на поч. 1919 в Саратові праця «До хвилі: Що діється на Україні та з Україною», що теоретично оформила вищеназвану доктрину укр. Н.-к. Національна політика більшовиків в Україні піддавалася критиці в книзі членів КП(б)У С. Мазлаха і В. Шахрая «До хвилі: Що діяється в Україні й з Україною». Вона побачила світ на початку 1919 року в Саратові, де перебували автори після відступу з України навесні 1918 року. Свої погляди вони звели до формули: 1) якщо Україна незалежна — тоді повинен бути власний уряд і своя партія 2) або Україна — це Південна Росія. У червні 1919 року С. Мазлах і В. Шахрай були виключені з партії більшовиків. А їхня книга стала доктриною націонал-соціалізму для тих, хто намагався об'єднати соціалізм із національно — державним відродженням України.
1919 рік
1919 рік став новим етапом у політичній еволюції лівих партій. Боротьбисти — ліве крило УПСР після антигетьманского повстання виступили проти Директорії УНР. Вони намагалися створити українську Червону Армію, щоб поставити більшовицькі війська з Росії перед фактом існування самостійної української радянської влади. Це їм не вдалося. Більшовики досить швидко захопили Україну, і боротьбисти перейшли в легальну опозицію до створеного ними режиму.
У бік націонал-комунізму еволюціонував і ліва течія УСДРП (незалежні). Вони також не відступили з військами Директорії, а залишилися на радянській території, опинившись у легальній опозиції до більшовиків. У серпні 1919 року ця група об'єдналася з УПСР в одну політичну партію — Українську Комуністичну партію (боротьбистов). 28 серпня 1919 року ця партія почала спробу на правах окремої секції ввійти до складу Інтернаціоналу. Але її заявка не була прийнята. РКП(б), що фактично керувала Комінтерном, не хотіла визнавати українську комуністичну організацію, що стала б реальним конкурентом КП(б)У в Україні. Таким чином, всі спроби націонал — комуністів наблизити політичний курс більшовицького керівництва УРСР до національних потреб українського народу виявилися марними.
Після поразки УНР
Популярність таких ідей в укр. суспільстві та наявність реального впливу українських націонал-комуністів на українське селянство зумовили обережне ставлення центрального більшовицького керівництва до цього руху, відсутність на той час відверто репресивних дій щодо його представників. Водночас 1920 керівництво РКП(б), вбачаючи реальну небезпеку для своєї влади в організаційному оформленні українського Н.-к., спонукало саморозпуститися боротьбистів, ввівши до складу ЦК КП(б)У двох лідерів останньої — В.Блакитного і О.Шумського — та пообіцявши більш уважно ставитися до національного питання. Така нейтралізація боротьбистів була оцінена В.Леніним як «перемога, варта кількох добрих битв». 1925, після невдалого звернення до Інтернаціоналу Комуністичного, саморозпустилася й УКП, останній голова якої А.Річицький пізніше теж увійшов до ЦК КП(б)У.
Ліквідація нац. укр. комуніст. партій не привела до знищення самої ідеї. Н.-к. існував і в лавах КП(б)У, тим більше, що до компартії вступила чимала кількість колишніх боротьбистів та укапістів, а частина їх займала високі посади в радянському уряді. Посиленню ідей Н.-к. і водночас забезпеченню підтримки компартії широкими масами сприяла проголошена 1923 політика «коренізації». Важливе місце в ідеології націонал-комунізму займало неприйняття російського націонал-більшовизму. Націонал-комуністи чимало уваги приділяли боротьбі за пріоритетність розвитку української культури, чому заважало як нехтування частиною керівництва національним питанням, так і надання переваги російській культурі як «пролетарській», а відтак передовій («боротьби двох культур» теорія Д.Лебедя).
Незважаючи на ідейний вплив, українські націонал-комуністи в КП(б)У, на відміну від всіляких опозицій, ніколи не мали організаційного оформлення. Це зумовлювалося як постійними намаганнями розколоти прихильників цієї ідеології та превентивними звинуваченнями московським центром окремих націонал-комуністів у «націонал-ухильництві», так і небажанням їх самих «піднімати сварку з національного питання» (О.Шумський). Таке ставлення до проблеми мало вагомі підстави: у період боротьби з опозиціями всередині ВКП(б) сталінське керівництво ставилося більш лояльно, хоча б на словах, до національно-культурних вимог українців.
За часи керівництва М.Скрипником наркоматом освіти УСРР, під орудою якого з 1930 було здійснення українізації політики не лише в культурно-освітніх, а й у державно-громадських установах, дедалі більша частина громадян УСРР усвідомлювала свою національну окремішність, що об'єктивно не могло сприяти виконанню програмного пункту ВКП(б) про «злиття націй». Українці мали автономну систему освіти, що навіть організаційно не була тотожною російській, вимагали більш чіткого дотримання бюджетних прав, задекларованих у Конституції СРСР 1924, виступали проти масового перекачування коштів з України в ін. регіони СРСР, ставили та намагалися вирішувати питання щодо українізації армії тощо.
Більшовицький центр до певного часу терпимо ставився до подібних настроїв, адже водночас українські націонал-комуністи сприяли планомірному винищенню сталінським керівництвом «як буржуазної» української некомуністичної інтелігенції («Спілки визволення України» справа 1929–1930, «Українського національного центру» справа 1930–1931), ретельно й свідомо виконували сталінські настанови в політиці щодо села. Такі дії, особливо колективізація та хлібозаготівлі 1931—32, підірвали авторитет націонал-комуністів серед селян, істотно зменшили їхню соціальну базу та викликали суперечності серед самих українськиї комуністів. Цим скористався Й.Сталін, звинувативши у 1933 М.Скрипника та його прихильників у «націонал-ухильництві» та оголосивши їх винуватцями «кризи сільського господарства».
Відомі українські націонал-комуністи
До числа найбільш відомих українських націонал-комуністів, належать Гринько Григорій Федорович, Полоз Михайло Миколайович, Солодуб Петро Кирилович, Винниченко Володимир Кирилович, Микола Хвильовий, Шумський Олександр Якович, Михайло Волобуєв і Скрипник Микола Олексійович, Турянський Роман Володимирович, Яловий Михайло Омелянович, Шахрай Василь Матвійович, Мазлах Сергій, Лапчинський Юрій Федорович.
Відомо багато колишніх січових стрільців, які стали націонал-комуністами, а саме: Стронський Микола, Баран Михайло Лукич, Іваненко Григорій Васильович, Дідушок Василь Федорович, Мирослав Ірчан,
У повоєнні роки ідеї українського націонал-комунізму тією чи іншою мірою відроджувалися. Зокрема, вони проявилися в діяльності української радянофільської інтелігенції (І.Дзюба і його праця «Інтернаціоналізм чи русифікація?»). До націонал-комуністів частина дослідників зараховує суверен-комуністів 2-ї пол. 1980-х — поч. 1990-х рр. на чолі з Л.Кравчуком.
До сучасних послідовників українського націонал-комунізму належить організація Націонал-Комуністичний Фронт, яка заснована в місті Артемівську.


Презентація на тему «Помилки українського народу»


title: Презентація на тему «Фламандская и голландская живопись»

text:
Фламандская и голландская живопись
Питер Пауль Рубенс
и
Рембрандт ван Рейн
Питер Пауль Рубенс 28 июня 1577 г. - 30 мая 1640 г.происходил из старинной семьи антверпенских граждан.
Рубенс проявлял себя как в исторической живописи, так и в жанре портрета, пейзажа и декоративной живописи. Художник был привлекательным мужчиной, имел острый ум и крепкое здоровье. Он умел вести дела и достигать поставленной цели, щедро делился своими достижениями с ближними. Всё это отражалось в его живописи. Поражает не только количество картин, но и его любовь к окружающему миру, при этом художник тяготел к неземной красоте, оставаясь религиозным человеком.
Рубенс освоил мощную манеру южной живописи, добавив к ней собственное радостное мироощущение. Он демонстрировал невероятную жизнеутверждающую силу барокко. Его картины преисполнены откровенно телесного, земного, радостного ощущения жизни.
Кермеса
Герцог Лерма
П.П. Рубенс вывел фламандскую художественную культуру на новый уровень, став творцом актуального и живого, тесно связанного с современностью искусства. Произведения мастера являются источником вдохновения для художников новых поколений даже после его смерти.
Коронование Марии
«Сад любви» Рубенс писал для себя, а не на заказ. Картина считается своеобразным признанием художника в любви к своей второй супруге Елене Фурман. На картине бросается в глаза внешнее сходство изображённых женщин: прямой нос, слегка выпуклые глаза, светлые волосы, пышность форм. Они похожи на Елену Фурман, которая часто позировала своему мужу. Однако и у обоих мужчин наблюдается сходство в чертах лица, в частности, их бородки-эспаньолки. Они похожи на художника, несмотря на то,
что ко времени создания картины он выглядел уже значительно старше. Создаётся впечатление, что от счастья, которое художник обрёл в своей новой любви, он помолодел и многократно увековечил на картине себя и свою спутницу жизни.
«Тарквиний и Лукреция»Сюжет полотна взят из истории Древнего Рима. Образ добродетельной и прекрасной римлянки Лукреции был необычайно популярен в западноевропейском искусстве эпохи Возрождения и барокко. На полотне изображён Секст Тарквиний,
 сын римского царя Тарквиния Гордого, который склонился над Лукрецией и хочет сдёрнуть с нее оставшийся край покрывала. Сверху пару освещает Амур. А за мужчиной расположена страшная старуха с волосами в виде змей — Фурия.
Пейзаж с заходящим солнцем
Пейзаж с замком Стен
Три грации
Портрет Изабеллы Брант


title: Презентація на тему «Марія Склодовська-Кюрі та П’єр Кюрі»

text:
Марія Склодовська-Кюрі та П’єр Кюрі
Марія Склодовська-Кюрі
Народилася у Варшаві. Закінчила Паризький університет (1895 р.). З 1895 р. працювала в Школі індустріальної фізики і хімії в лабораторії свого чоловіка П'єра Кюрі.
      У 1900-1906 рр.. викладала в Севрской нормальній школі, з 1906 р. - професор Паризького університету.
      З 1914 р. керував хімічним відділом заснованого за її участі в 1914 р. Інституту радію в Парижі.
П’єр Кюрі
П'єр Кюрі (1859-1906 р.) народився в Парижі, в сім'ї лікарів, шістнадцяти років від народження, отримав вчений ступінь бакалавра Сорбонни, а два роки по тому-ступінь ліценціата (еквівалентну ступеню магістра) фізичних наук. У 1878 р. П'єр Кюрі став демонстратором у фізичній лабораторії Сорбонни, де зайнявся дослідженням природи кристалів.
У покинутому сараї школи промислової фізики та хімії, перетвореному подружжям у лабораторію, почалася титанічна робота з   залишками уранової руди, отриманої з Іоахимсталя (нині Йоахіма).
У своїй книзі «П'єр Кюрі» Марія Кюрі описує, в яких умовах велася ця робота: «Мені доводилося обробляти за раз до двадцяти кілограмів первинного матеріалу і в результаті уставляти сарай великими судинами з хімічними опадами і рідинами.
Неважко бачити, що лабораторія обладнана досить примітивно і небезпечно для здоров'я. Поступово в лабораторії накопичився такий радіаційний фон, що всі предмети світилися в темряві.
Напружена праця принела щедрі плоди. У липневому випуску доповідей Паризької Академії наук з'явилася стаття П. і М. Кюрі «Про нову радіоактивну речовину, що міститься в смоляний руді»

«Ми ... вважали, що то речовина, яку ми витягли з смоляний руди, містить якийсь метал, до цих пір ще не помічений, за своїми аналітичними властивостями близький до вісмуту. Якщо
існування цього нового металу підтвердиться, ми пропонуємо назвати його полонієм, за назвою країни, з якої один з нас родом »
Активність полонію виявилася в 400 разів вище активності урану. У грудні того ж року з'явилася стаття подружжя Кюрі і Бемона «Про одну нову, сильно радіоактивну речовину, що міститься в смоляний руді»
Було отримано хлористе з'єднання нового елемента, активність якого в 900 разів перевищує активність урану. У спектрі сполуки була виявлена лінія, яка не належить жодному з відомих елементів. «Перераховані нами доводи,-писали на закінчення автори статті, - змушують нас думати, що ця нова радіоактивна речовина містить якийсь новий елемент, який ми пропонуємо назвати радієм».
У грудні 1903 Шведська королівська академія наук присудила Нобелівську премію з фізики Беккерелю і подружжю Кюрі. Марі і П'єр Кюрі отримали половину нагороди «на знак визнання ... їх сумісних досліджень явищ радіації, відкритих професором Анрі Беккерелем». Кюрі стала першою жінкою, відзначеної Нобелівської премії. І Марі, і П'єр Кюрі були хворі і не могли їхати в Стокгольм на церемонію вручення премії. Вони отримали її влітку наступного року.ячсм
Марія Кюрі черпала сили у визнанні її наукових досягнень, улюбленій роботі, любові і підтримці П'єра. Як вона сама зізнавалася: «Я знайшла в шлюбі все, про що могла мріяти у момент укладення нашого союзу, і навіть більше того». Але в квітні 1906 року П'єр загинув у вуличній катастрофі. Втративши найближчого друга і товариша по роботі, Марія замкнулася у собі.
Проте вона знайшла сили продовжувати роботу. У травні, після того, як Марія відмовилася від пенсії, призначеної міністерством суспільної освіти, факультетська рада Сорбонни призначила її на кафедру фізики, яку раніше очолював її чоловік. Коли через шість місяців Кюрі прочитала свою першу лекцію, вона стала першою жінкою-викладачем Сорбонни.
Марія Кюрі та Анрі Пуанкаре на першій Солвейській конференції
Марія і П'єр Кюрі в своїй паризькій лабораторії, до 1907
Диплом Нобелівської премії 1911
Диплом почесного доктора технічних наук, наданий Марії Склодовській-Кюрі 10 липня 1912 Львівською політехнічною школою
Перша жертва радіоактивності
Робота з радіоактивними речовинами відчутно позначилася на здоров'ї Марії Кюрі. Спочатку вона перенесла важку операцію на нирках, потім у неї різко погіршився зір, з'явилися проблеми зі слухом.
У період з 1923 по 1930 роки Марії було зроблено чотири операції на очах, які в підсумку відновили їй зір. Померла Склодовська-Кюрі 4 липня 1934 від гострої злоякісної анемії, що була викликана переродженням кісткового мозку. У медичному висновку професор Рего написав:«Мадам Кюрі може вважатися однією з жертв тривалого поводження з радіоактивними речовинами, які відкрили її чоловік і вона сама».
Нагороди та наукові визнання
Марія Склодовська-Кюрі стала першою жінкою, що здобула Нобелівську премію, і першим двічі лауреатом цієї нагороди.
Нобелівська премія з фізики (1903)
Медаль Деві (1903)
Медаль Маттеуччі (1904)
Нобелівська премія з хімії (1911)
Мадам Кюрі була нагороджена французьким орденом Почесного легіону. Її старша дочка, Ірен Жоліо-Кюрі, отримала Нобелівську премію з хімії 1935 року. Молодша дочка, Єва Кюрі, пізніше написала біографію своєї матері.
1967 року у Варшаві було створено музей Склодовської-Кюрі.

У Польщі вона отримала звання почесного доктора Львівської політехніки — 1912 року, Познанського університету — 1922 року, Краківського Ягеллонського університету — 1924 року та Варшавської політехніки — 1926 року.
Марія Склодовська-Кюрі є єдиною жінкою, котра двічі отримала Нобелівську премію, а також єдиним науковцем в історії, відзначеним цією нагородою у двох різних галузях природничих наук. У 2009 журнал «New Scientist» визнав Марію Склодовську-Кюрі найвидатнішою жінкою-науковцем всіх часів.
Французькі наукові та навчальні заклади імені Марії Склодовської-Кюрі:
Університет імені П'єра і Марії Кюрі — найбільший науково-технічний та медичний університет у Франції; спочатку це був Інститут природничих наук Паризького університету де вона викладала, а тепер його названо на честь подружжя Кюрі. В університеті збережено дім-лабораторію, де вони відкрили радій.
Інститут Кюрі (фр. Institut Curie) і Музей Кюрі (фр. Musée Curie) в Парижі.
2007 року станцію «П'єра Кюрі» Паризького метрополітену було перейменовано на станцію «П'єра та Марі Кюрі».
Одну з вулиць Дніпропетровська названо ім'ям Марії Кюрі.
Сейм Польщі в грудні 2010 прийняв ухвалу присвятити 2011 рік — пам'яті Марії Склодовської-Кюрі.
Дякую за увагу
Виконала Скакалова Олександра 11-А


title: Презентація на тему «Триллер»

text:
Триллер
Три́ллер— жанр произведений кино, нацеленный вызвать у зрителя или читателя чувства тревожного ожидания, волнения или страха.

 Жанр не имеет чётких границ, элементы триллера присутствуют во многих произведениях разных жанров. В кинематографе к триллерам зачастую относят детективные и шпионские фильмы, фильмы ужасов, приключенческие фильмы, а также гангстерские фильмы.
Определение
По тематике триллеры разделяют на:

 Судебные
Шпионские
Детективные
Приключенческие
Медицинские
Полицейские
 Романтические
Исторические
 Политические
Корпоративные
Религиозные
Мистические
 Научно-фантастические
«Хай-тек»
Военные
По определению Росса Макдональда, в детективе действие движется во времени назад, к разгадке; в триллере — вперёд, к катастрофе. Разграничить эти жанры не всегда легко, и один часто содержит элементы другого.
По мнению Дэйва Кера, триллер является по преимуществу жанром американским.
Что их всех объединяет — интенсивность порождаемых эмоций… Если триллер не в состоянии щекотать нервы, значит, он не справляется со своей работой.

пишет в книге «Триллер» Джеймс Паттерсон
История кинотриллера
Яркие образцы триллера в киноискусстве
1-й половины XX века создали
Альфред Хичкок и Фриц Ланг

Хичкок мастерски использовал технику кино для нагнетания сюжетного напряжения и управления эмоциями зрителей. Для его картин характерен тонкий чёрный юмор.

Если в 30-е годы для голливудского триллера были характерны комедийные элементы , то с началом войны жанр приобрёл более мрачные тона.

Среди разновидностей жанра также можно выделить шпионский триллер, лучшие образцы которого связаны со Второй мировой войной
Развитие жанра
В 60—70-е годы, во многом в связи с такими событиями, как убийство Кеннеди и Уотергейт, приобрёл популярность политический триллер.

Однако в этот же период жанр всё чаще использовался для эксплуатации острых или просто модных тем, выигрывая в актуальности, но порой теряя в качестве.
Известные фильмы
Остров проклятых
В главных ролях:
Леонардо ДиКаприо
Марк Руффало
Бен Кингсли
Интересные факты:
Имена одних персонажей — анаграммы имен других героев.
Болезнь, которой страдает главный герой фильма — психофуга. Похожее разрушение личности человека показано в фильме Дэвида Линча «Шоссе в никуда».
В комплексе «С» можно услышать, как один из больных шепчет: «Остановите меня, пока я не убил еще больше людей», что, вероятно, является ссылкой на серийного убийцу Уильяма Хайренса.

Иллюзионист
В главных ролях:
Эдвард Нортон
Пол Джаматти
Джессика Бил
Сюжет
Вена. Начало 20 века. В городе появляется загадочный человек, называвший себя иллюзионистом Эйзенхаймом. Он показывает публике невиданные фокусы, которые кажутся не иначе как волшебством. Слава о необыкновенном чародее доходит до кронпринца Леопольда.
Леопольда сопровождает его будущая невеста Софи. Её появление в зале дает толчок для целой вереницы необъяснимых событий, корни которых уходят в прошлое…
Молчание ягнят
В главных ролях:
Джоди Фостер
Энтони Хопкинс
Брук Смит
Психопат похищает и убивает молодых женщин по всему Среднему Западу Америки. ФБР, уверенное в том, что все преступления совершены одним и тем же человеком, поручает агенту Клариссе Стерлинг встретиться с заключенным-маньяком, который мог бы объяснить следствию мотивы серийного убийцы . Заключенный, доктор психиатрии Ганнибал Лектер, отбывает наказание за убийства и каннибализм. Он согласен помочь Клариссе лишь в том случае, если она попотчует его больное воображение подробностями своей сложной личной жизни.
Шестое чувство
В главных ролях:
Брюс Уиллис
Хэйли Джоэл Осмент
Тони Коллетт
Интересные факты:
Фильм входит в четверку картин в жанре «хоррор», получавших номинацию на Оскар.
В фильме персонаж Брюса Уиллиса пишет правой рукой. В реальной жизни Брюс — левша. Специально для фильма он научился писать правой рукой, для того чтобы зритель не заметил, что на его левой руке отсутствует обручальное кольцо.
По версии «American Film Institute» фраза Коула «Я вижу умерших людей» (I see dead people) заняла 44 место в списке «100 лучших фраз в истории кино».


Презентація на тему «Історія розвитку кінематографу»


title: Презентація на тему «Євроінтеграція»

text:
Євроінтеграція
Палієнко Яна, 11-Б
Інтегрáція
1)поєднання, взаємопроникнення. Це процес об'єднання будь-яких елементів (частин) в одне ціле. Процес взаємозближення й утворення взаємозв'язків;
2)згуртування, об'єднання політичних, економічних, державних і громадських структур в рамках регіону, країни, світу.
Європейська інтеграція
це процес політичної, юридичної, економічної (а в деяких випадках — соціальної та культурної) інтеграції європейських держав, у тому числі й частково розташованих в Європі. На даний момент європейська інтеграція досягається в основному за рахунок розширення Європейського Союзу та Ради Європи.
Історія
Ідеї пан'європеїзму, що довгий час висувалися мислителями впродовж історії Європи, з особливою силою зазвучали після Другої світової війни.Серед таких мислителів був Ріхард Ніколас Куденгофе-Калерґі, який вперше висунув ідею європейської інтеграції.
 У післявоєнний період на континенті з'явилися ціла низка організацій: Рада Європи (1949), НАТО (1949), [Західноєвропейський союз] (1948).
9 травня 1950 року вважається початком європейської інтеграції. Саме тоді міністр закордонних справ Франції Р. Шуман запропонував створити спільний ринок вугільної і сталеливарної продукції Франції, ФРН та інших західноєвропейських країн (пропозиція увійшла в історію під назвою «план Шумана»)
18 квітня 1951 року “план Шумана” було реалізовано через підписання Паризького договору про створення Європейської спільноти вугілля і сталі (ЄСВС). До складу ЄСВС увійшли шість країн: Бельгія, Італія, Люксембург, Нідерланди, Німеччина та Франція («європейська шістка», яка в подальшому стала «локомотивом» європейської інтеграції). Договір про ЄСВС набув чинності 23 липня 1952р
27 травня 1952 року країни “європейської шістки” підписують Договір про заснування Європейського оборонного співтовариства (ЄОС).
10 вересня 1952 року міністри закордонних справ країн-членів ЄСВС доручають Спільним зборам ЄСВС (прообразу майбутнього Європейського Парламенту) розробити проект Договору про створення Європейського політичного співтовариства (ЄПС). 10 березня 1953 року Збори закінчили роботу над проектом Договору. Однак аніЄОС ані ЄПС так і не стали реальністю. Вирішальну роль тут відіграла Франція, парламент якої після довгих дискусій у серпні 1954 року вирішив відкласти ратифікацію Договору про ЄОС. А це зробило недоречним і підписання Договору про ЄПС.
Таким чином, на початку 1950-х років країнам “європейської шістки не вдалося започаткувати інтеграцію в оборонній та політичній сферах. Інтеграція продовжувала розвиватись в інших сферах, передусім в економічній.

Наприкінці 1955 року на конференції у Мессіні країни “європейської шістки” домовились про заснування Європейської спільноти з атомної енергетики (Євратому).
На початку 1957 року керівники урядів “європейської шістки” вирішили поряд з Євратомом створити також і Європейську економічну спільноту (ЄЕС). 23 березня 1957 року у м. Римі відбулося підписання Договору про створення Європейського економічного співтовариства (ЄЕС) та Договору про створення Європейського співтовариства з атомної енергетики (Євроатом).
8 квітня 1965 року було підписано Договір про злиття виконавчих органів ЄСВС, Євратому та ЄЕС. 1 липня 1967 року цей Договір набув чинності. У результаті була створена єдина структура інститутів, що забезпечують розвиток європейської інтеграції. Основними інститутами стали Європейська Комісія, Рада Європейських Спільнот, Європейський Парламент та Суд Європейських Спільнот. У грудні 1974 року до цих органів додався новий – Європейська Рада, яка складається з глав держав та урядів країн-членів Європейських Спільнот.
У 1968 році завершується формування зони вільної торгівлі та митного союзу (перших двох етапів інтеграції) Європейського економічного співтовариства (ЄЕС).

Наприкінці 1969 року завершується формування спільного ринку (третього етапу інтеграції) ЄЕС. Первісні цілі ЄЕС, визначені Римським договором 1957 року, виявились досягнутими. Необхідно було визначати подальші завдання для розвитку європейської інтеграції.
На початку 1970-х років розпочався процес розширення ЄЕС. 1 січня 1973 року членами ЄЕС стали Велика Британія, Данія, Ірландія, 1 січня 1981 року — Греція, а 1 січня 1986 року — Іспанія та Португалія. 1 липня 1987 року набув чинності Єдиний Європейський Акт, підписаний у лютому 1986 року. Цей документ визначив подальші цілі європейської інтеграції. Зокрема, він поставив за мету створення до 1 січня 1993 року Єдиного внутрішнього ринку (наступного етапу економічної інтеграції, що передбачав гармонізацію економічної політики та інституцій)
Крім того, у Єдиному Європейському акті було поставлено питання про створення Європейського Союзу, який мав стати інститутом не лише економічним, а й політичним.
7 лютого 1992 року у Маастрихті було підписано Договір про Європейський Союз (саме поняття «Європейський Союз» з’явилось ще під час Паризької конференції 1972 року). Договір набув чинності 1 листопада 1993 року.
В економічному сенсі прийняття Маастрихтського договору означало курс на завершення формування єдиного внутрішнього ринку (четвертий рівень економічної інтеграції) та перехід до реалізації ідеї економічного та валютного союзу (п’ятий - найвищий рівень економічної інтеграції).
1 січня 1995 року членами Європейського Союзу стали Фінляндія, Австрія та Швеція. 2 жовтня 1997 року було підписано Амстердамський договір (набув чинності 1 травня 1999 року). Амстердамський договір вніс зміни та доповнення до Маастрихтського договору про Європейський Союз, Римського договору про заснування Європейської Економічної Спільноти та Євратому, Договору про заснування ЄСВС.
Особливу роль у цьому відіграло укладення у 1997 році Шенгенської угоди про вільне (безвізове) пересування громадян у межах Європейського Союзу. На сьогоднішній день до цієї угоди приєднались 13 держав Європейського Союзу – Австрія, Бельгія, Греція, Данія, Іспанія, Італія, Люксембург, Нідерланди, Німеччина, Португалія, Франція, Фінляндія та Швеція. З 21 грудня 2007 року до складу Шенгенської зони увійшли Естонія, Латвія, Литва, Польща, Чехія, Словаччина, Словенія, Угорщина та Мальта. 29 березня 2009 року до Шенгенської угоди приєдналась Швейцарія.
26 лютого 2001 року був підписаний Ніццький договір, який вніс зміни в механізми інституційного розвитку ЄС з огляду на його майбутнє розширення. Зокрема, квоти представництва в інституціях ЄС були перерозподілені з урахуванням потенційної участі у них нових членів. 1 січня 2002 року до готівкового обігу була введена єдина грошова одиниця ЄС – євро, що стало етапом переходу до формування економічного та валютного союзу ЄС – найвищого етапу інтеграції.
Зараз євро перебуває в обігу на території 17 країн-членів ЄС. Велика Британія та Данія вирішили поки що відмовитись від введення євро на своїй території, а Швеція не змогла виконати необхідних критеріїв введення євро, встановлених Маастрихтським договором. З 10 держав, які приєдналися до ЄС у 2004 році, до єврозони поки що приєдналися лише Словенія, Кіпр, Мальта, Словаччина та Естонія.
1 травня 2004 року членами Європейського Союзу стали Польща, Угорщина, Чеська Республіка, Словаччина, Словенія, Кіпр, Мальта, Естонія, Литва, Латвія.
17-18 червня 2004 року на Саміті ЄС у Брюсселі було схвалено текст Конституції Європейського Союзу. 29 жовтня 2004 року Угоду про Конституцію Європейського Союзу було підписано главами держав та урядів 25 країн-членів ЄС у Римі.Конституція ЄС складається з чотирьох розділів, у яких відображено головні цілі, завдання та функції ЄС, організаційна структура та процедура прийняття рішень, права і обов’язки всіх європейських органів управління, а також напрямки діяльності організації.
29 травня і 1 червня 2005 року населення Франції та Нідерландів голосує проти Конституційного договору. Негативні рішення референдумів спричинили паузу для розмірковувань про майбутнє Євросоюзу. У жовтні ЄС починає переговори про вступ з Туреччиною та Хорватією.
1 січня 2007 року до Європейського Союзу приймають Болгарію і Румунію. Наразі Європейській Союз налічує 27 членів.

Участь України в європейській інтеграції
Політичний контекст
Відносини між Україною та ЄС скеровуються Європейською політикою сусідства. У 2009 році ЄС започаткував ініціативу «Східне партнерство», східний вимір Європейської політики сусідства, націлений на істотне підвищення рівня відносин із шістьма східними сусідами.
Курс на європейську інтеграцію є природним наслідком здобуття Україною незалежності. Його витоки — в історії нашого народу й усвідомленні права жити в демократичній, економічно розвинутій, соціально орієнтованій країні. Його мета — створення шляхом масштабних внутрішніх перетворень умов для входження до спільноти європейських розвинутих країн.
Події наприкінці 2013 року сильно вплинули на стосунки офіційного Києва та Брюсселю. Так, непідписання Угоди про асоціацію 28 листопада на саміті в Вільнюсі Європарламент назвав однією з основних втрачених можливостей" у взаємовідносинах
Ще більшу загрозу для зближення України з Європою створили спроби влади силою припинити мирні протести прихильників євроінтеграції, репресії проти активістів, преси та опозиції. Європейський парламент засудив такі дії в спеціальній резолюції, США та чиновники ЄС припустили застосування санкцій проти української влади.
Європейські регіональні організації
НАТО 1949
Напрям діяльності:
Узгодження військово-політичної діяльності і захист інтересів країн учасниць, у тому числі з застосуванням збройних сил
Країни-члени:
США, Велика Британія, Франція, Німеччина, Канада, Італія, Бельгія, Нідерланди, Португалія, Іспанія, Греція, Туреччина, Норвегія, Данія, Люксембург, Ісландія, Чехія, Польща, Угорщина, Румунія, Болгарія, Словаччина, Словенія, Естонія, Латвія, Литва, Албанія, Хорватія
Учасники програми «Партнерство заради миру»: країни Східної Європи, СНД.
Особливе партнерство:
Україна, Росія
Європейський Союз 1993
Напрям діяльності:
Широка інтеграція європейських країн
Країни-члени:
Франція, ФРН, Італія, Бельгія, Голландія, Люксембург, Велика Британія, Данія, Ірландія, Греція, Іспанія, Португалія, Швеція, Фінляндія, Австрія, Естонія, Латвія, Литва, Польща, Чехія, Угорщина, Словаччина, Словенія, Мальта, Кіпр (грецька частина), Болгарія, Румунія
Рада Європи 1949
Напрям діяльності:
Захист прав людини, вирішення гуманітарних проблем і європейської безпеки

Країни-члени:
Всі країни Європи крім Андорри, Білорусі, Ватикану та Монако
Північна Рада 1952
Напрям діяльності:
Координація політичної та економічної діяльності країн Північної Європи

Країни-члени:
Норвегія, Швеція, Данія, Фінляндія, Ісландія
Центральноєвропейська ініціатива 1989
Напрям діяльності:
Координація політичної та економічної діяльності країн Центральної Європи

Країни-члени:
Італія, Австрія, Албанія, Білорусь, Болгарія, Угорщина, Польща, Чехія, Словаччина, Словенія, Хорватія, Боснія і Герцеговина, Македонія, Молдова, Румунія, Україна, Сербія, Чорногорія
Центральноєвропейська угода про вільну торгівлю 1993
Напрям діяльності:
Багатостороннє співробітництво з метою лібералізації торгівлі. Розвиток вільної торгівлі між країнами учасниками

Країни-члени:
Хорватія (до 2013), Македонія, Боснія і Герцеговина, Албанія, Молдова, Сербія, Чорногорія, Косово
Організація чорноморського економічного співробітництва 1992
Напрям діяльності:
Підтримка економічного розвитку, досягнення стабільності і миру в Чорноморському басейні. Стати елементом загальноєвропейського співробітництва

Країни-члени:
Албанія, Вірменія, Азербайджан, Болгарія, Греція, Грузія, Молдова, Росія, Румунія, Туреччина, Україна.
Спостерігачі: Сербія, Чорногорія, Австрія, Німеччина, Єгипет (бажає стати повноправним членом), Ізраїль, Італія, Польща, Словаччина, Туніс, Франція
Балтійська асамблея 1991
Напрям діяльності:
Координація політичної та економічної діяльності країн Прибалтики

Країни-члени:
Естонія, Латвія, Литва
Організація з безпеки і співробітництва в Європі 1975
Напрям діяльності:
Вироблення умов і заходів по зміцненню довіри і безпеки в Європі

Країни-члени:
США, Канада, всі країни Європи (крім Андорри) та СНД
Організація за демократію та економічний розвиток ГУАМ 1997
Напрям діяльності:
Координація політичної та економічної діяльності Грузії, України, Азербайджану та Молдови

Країни-члени:
Грузія, Україна, Азербайджан, Молдова
Спостерігачі: Латвія і Туреччина
Використані джерела:
https://www.google.ru/
http://ru.wikipedia.org/wiki


Презентація на тему «Храми України» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Кричевський Федір Григорович»

text:
Кричевський Федір Григорович
-український художник
Підпотувала:
Уршеджук Юліана
Верховина 2014
(22(10).05.1879 — 30.07.1947) — художник-живописець, педагог,  заслужений діяч мистецтв УРСР (з1940). Він відігравав помітну роль у мистецькому житті України від початку ХХ століття до другої світової війни. Один з засновників і перший ректор української Академії образотворчого мистецтва. Дитячі роки провів у селі Ворожбі, де одержав початкову освіту. Змалку захопився малюванням та ліпленням, любив робити глиняні фігурки людей, тварин, птахів, навчившись цьому у гончарів славетного центру гончарства в селі Межиріччі. За рекомендацією гончарів з Межиріча познайомився з художником К. Савицьким, який запросив його до себе в Москву й підготував до іспитів. 1896 К. став студентом Моск. уч-ща живопису, скульптури та арх-ри. В уч-щі заприятелював із сином художника-передвижника Г. Мясоєдова — Іваном Мясоєдовим.
1902 разом зі своїм товаришем був направлений як маляр у складі царського двору до Лондона замалювати урочистості церемонії з нагоди коронації Едуарда VII. 1903 вступив до петерб. Акад. мист-в у майстерню І. Рєпіна та Д. Кардовського. Невдовзі, однак, через хворобу залишив навчання і повернувся в Україну, поселився у родовій садибі матері Мясоєдова Павленки під Полтавою. Часто їздив до мальовничого села на р. Псьол (прит. Дніпра) — Шишаки, де багато малював з натури, а згодом придбав там хату. 1907 відновив навчання в академії у майстерні баталіста Ф.Рубо. Водночас відвідував скульптурну майстерню В. Беклемішева та опановував графічні техніки в майстерні В. Мате. Влаштувався працювати викл. Київ. худож. уч-ща, з 1914 став його директором.

  З початком української революції 1917—1921 взяв активну участь у створенні Української академії мистецтв, після її відкриття 18 груд. 1917 був обраний її першим ректором. 1919 у зв’язку зі складнощами проживання в Києві переїхав до своєї хати в Шишаках. 1926—28 створив для Малого залу ВУАН (нині Національна академія наук України) погрудні портрети М. В.Л исенка, М. Костомарова, І. Котляревського, Г. Сковороди, Лесі Українки, І. Франка, Т. Шевченка та ін. Написав полотно, що згодом стало найбільш відомою з усіх його робіт, — триптих «Життя».
Після того, як в Україні розпочався процес згортання українізації політики, щоб уникнути переслідувань, переїхав працювати до Харкова, викладав у Харків. худож. ін-ті. 1933, коли власті дозволили поставити оперу М.Лисенка «Тарас Бульба», займався оформленням цієї постановки. У черв. 1939 за мистецьку й пед. діяльність йому присвоїли (з його братом — Василем) ступінь д-ра мистецтвознавчих наук, а в трав. 1940 (також разом з братом) — звання засл. діяча мист-в УРСР. 1941 К. здійснив творчу подорож до Західної України, був у Коломиї, Станіславі (нині м. Івано-Франківськ), Яворові, Криворіччі, Косові, в Кутах, Жаб’єму (нині смт Верховина).  На початку Великої вітчизняної війни Радянського Союзу 1941—1945 повернувся до Києва.
 За роки своєї пед. діяльності виховав плеяду видатних художників, серед них, зокрема: Є.Волобуєв, С.Грош, В.Костецький, Г.Меліхов, Л.Морозова, А.Петрицький, Т.Яблонська.
У своїх творах поєднував декоративну звучність палітри з реалістичною формою, гострою лаконічною композицією, чітким вишуканим малюнком. Визначний творчий доробок митця займає вагоме місце в національній мистецькій скарбниці України. Найвідоміші твори: «Наречена» (1910), «Три віки» (1913), триптих «Життя» (1925—27), «Свати» (1928), «Мати» (1929), «Переможці Врангеля» (1934—35), «Веселі доярки» (1937), цикл картин за поемою Т.Шевченка «Катерина» (1937—40) і багато ін. Створив понад 40 портретів видатних діячів науки і культури, колоритних національних образів, більша частина яких не збереглася. Творчо працював до останнього дня.
1965 перепохований у Києві на Лук’янівському цвинтарі. На його честь названо вулицю в Києві, яка пролягає від проспекту Перемоги у Святошинському р-ні міста.
    Більшість творів К. зберігається в Національному художньому музеї України.
Сім’я
Повернення
Беатріче
Портрет Романа Кричевського, сина художника
Портрет історика мистецтв, професора Г.Г. Павлуцького

Автопортрет

Дівчина з косами
Портрет Л.Я. Старицької на золотому тлі
Довбуш
Три віки
 Голівка дівчини в хустинці
Невеста
Дівчата
Портрет хлопчика
Портрет П.Г. Кричевської, матері художника
Мар`яна Кричевська у мордовському костюмі
Автопортрет
Оплакування Христа


title: Презентація на тему «Invention»

text:
Invention
Evseenko Ann, 11-1
Some people consider the internet as the most important invention ever. My personal opinion is that every invention has its time, and the internet is the greatest invention of our time. I will support my theory in the following paragraphs.
Firstly, the internet provides enormous amount of information. Everyone can find all types of information on millions of topics. That way they can find data for their work or school projects. Also, people are able to find information on every subject they are interested in
However, this easy access to so much information can sometimes be dangerous. For example, someone could search the web to find a way to build a bomb. This kind of information, if not in the right hands, can be very dangerous.
Secondly, people are using the internet for communication. Also, there are millions of chat rooms and even dating sites. Communication through the internet is easy and available to everyone with a computer.
With it, people can keep in touch with their friends in distance, or make new ones. Nevertheless, this way of communication can sometimes be inefficient. Face-to-face conversation, at least in my opinion, is much better
Last but not least, I want to say that the invention of the internet could not be even possible without some earlier inventions and discoveries. As I said above every invention has its time. First it was the discovery of fire, then the invention of the wheel. Later it was the electricity, the telegraph and the computer. All this led to the invention of the internet.
It can be concluded that, there are many great inventions, every one of them important for its time. The internet, even with its flaws, is the most important invention of our modern time.
Thank you for attention !


title: Презентація на тему «Уявлення про екомережі»

text:
Підготувала учениця
11-Б класу
Нововолинського ліцею-інтернату
Волинської обласної ради
Федина Валентина

Уявлення про екомережі
Екомережа - єдина територіальна система об'єктів, що перебувають під охороною, з метою збереження всього біотичного і ландшафтного різноманіття, поліпшення стану навколишнього середовища загалом. Наявні нині мережі територій , та об’єктів природно-заповідного фонду мають острівний локалізований характер, а тому не відповідають ідеї цілісності природи, нерозривності й взаємопов’язаності її складових. Як просторова система екомережа передбачає включення природних біотичних і абіотичних елементів, природних геосистем й антропогенізованих ландшафтів, пов’язаних між собою функціонально і територіально, які потребують збереження і відновлення за умови невиснажливого природокористування.
Поняття екомережі
Концепція екомережі є інтегруючою на даному етапі збереження природи, оскільки поєднує в одне ціле наявні концепції та системи охорони природи. Вона випливає з ідеології нерозривної гармонійної єдності природи і людини, коли їхні відносини мають рівноправний невиснажливий характер, що підкреслює універсальність єдиної екомережі та її інтегрованість до стратегії сталого розвитку. Цим визначаються основні принципи побудови екомережі, серед яких найважливішими є:
- цілісність - така взаємопов’язана єдність компонентів, за якої формується якісно нове ціле;
- єдність - територіально-функціональна, ландшафтна;
- ієрархічність - підпорядкованість екомереж нижчого рангу вищим;
- поліфункціональність - виконання природно-екологічних, соціальних і економічних завдань;
- комплементарність - біорізноманіття, функцій, середовища існування, територій;
- відповідність - співмірність наявної природно-антропогенної будови території з ландшафтною структурою території.

Об’єктами перспективної природоохоронної системи (екомережі) є території, багаті на генетичну, видову, ландшафтну різноманітність, до яких належать мережа територій та об’єктів природно-заповідного фонду, а також території під збереженою природною рослинністю - резервні території перспективного заповідання, озера, річки, водно- болотні угіддя, ліси, степи, луки, самобутні культури землеробства та утворені ними ландшафти.

Крім того, до складу земельних угідь перспективної екомережі буде включено території з антропогенізованою рослинністю, рекультивовані відпрацьовані та порушені землі, радіаційно забруднені території, еродовані землі, що придатні для з’єднання центрів біорізноманіття, перспективних природних ядер.
Згідно з матеріалами Всеєвропейської стратегії збереження біологічного і ландшафтного різноманіть, базовими елементами перспективної екомережі слугуватимуть: ключові території (природні ядра або осередки), сполучні території (екологічні коридори),
Основні структурні елементи екомережі.
буферні території (захисні зони), відновлювані території та території природного розвитку, які у своїй неперервній єдності створюють екомережу.
Ключові природні території (природні ядра, ядра біорізноманіть) - це території збереження біотичного та ландшафтного різноманіття, що переважно належать до складу систем природоохоронної мережі, мають важливе біологічне й екологічне значення. Вони є вузловими елементами екомережі та їхня площа не має бути меншою 500 га (для локальних  природних ядер). У природному ядрі розрізняють біоцентри - території найбільшої концентрації біорізноманіття з високим ступенем природності,  рідкісності.
Сполучні території (екокоридори) - лінійні елементи екомережі, що зв’язують між собою природні ядра і забезпечують надійні міграційні шляхи. Здебільшого їхні функції можуть виконувати горбогірні заліснені і залужені території, долини річок, смуги збереженої природної рослинності завширшки не менше 500 м (для локальних екокоридорів).
Буферні території (захисні зони) - зовнішнє оточення природних ядер та екокоридорів охоронними смугами для захисту їх від впливу негативних чинників. Вони виконують функцію перехідних ландшафтів між природними і господарсько-освоєними й мають статус територій з регульованим режимом заповідання.

Території відновлення (ренатуралізації) призначені для налагодження цілісних неперервних зв’язків у природних ядрах та екокоридорах. Ці функції здатні виконувати території з деградованою природною рослинністю, але із збереженим середовищем існування.
Території природного розвитку призначені для посилення ефективності екомереж. Здебільшого це природні ландшафти з наявними рідкісними ценозами, які можуть перебувати під охороною, однак не відповідають основним критеріям формування природних ядер, екокоридорів і територіально ізольовані, не приурочені до екомережі.

Залежно від потенційних функціональних особливостей елементи екомереж поділяють на п’ять основних рівнів: біосферний, континентальний, національний, регіональний, локальний.
Основні засади розбудови національної екомережі. Концептуально ідея природоохоронної системи, якою є екомережі різних рангів, пов’язана з поняттями стійкості,
   стабільності, ємності,
   збалансованості, цілісності,
   неперервності, оптимальності,
   просторового комфорту
   життєдіяльності, гармонійності.

1. Природоохоронна система є наступною логічною ланкою природоохоронної ідеї. Вона розглядається як цілісна територіально-функціональна єдність природних та антропогеннних ландшафтів, що забезпечує збереження і відтворення біотичного і ландшафтного різноманіть, підтримання екологічної рівноваги та екобезпечного стану довкілля загалом.
2. Концепція екомережі є інтегруючою на даному етапі збереження природи, оскільки поєднує у єдине ціле наявні концепції і системи охорони природи.
3. Як геопросторова система вона передбачає залучення до своєї структури різнорівневих природоохоронних територій та таких, які на даному етапі не охороняються, пов'язаних між собою функціонально і територіально, що потребують збереження та відновлення і забезпечуватимуть умови невиснажливого природокористування.

Висовки:
Дякую за увагу


Презентація на тему «Дмитро Бортнянський» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Політична влада. Політичні режими»

text:
Політична влада. Політичні режими.
Вступ
Поняття влади є одним з центральних в політології. Воно дає ключ до розуміння політичних інститутів, політичних рухів і самої політики. Визначення поняття влади, її сутності і характеру має найважливіше значення для розуміння природи політики і держави, дозволяє виділити політику і політичні відносини з усієї суми суспільних відносин.

 Політична влада — це вироблення і запровадження у життя політичних програм усіма суб’єктами політичної системи, а також різними неформальними угрупованнями.
Політична влада здійснюється
державою;
політичними партіями і громадсько політичними організаціями;
органами місцевого самоврядування.

Специфіка державної влади полягає в тому, що вона
здійснюється спеціальним апаратом;
поширюється на всю територію країни;
наділена монополією на прийняття законів та застосування примусу.
Функції
Основна функція політичної влади — керування, керівництво суспільством у цілому і кожній його сфері. Вона полягає в постійному дозволі протиріччя між необхідністю порядку в суспільстві і різних інтересах різних шарів, національних і інших груп, окремих особистостей.
Друга функція — функція оптимізації самої політичної системи, пристосування її інститутів до цілям, задачам і самій суті тих сил, що прийшли до влади.

Третя функція — забезпечення стабільності в країні.

Легітимність  влада. Типи легітимності влади.

Легітимність влади — це суспільне визнання, довіра і підтримка, які роблять їй суспільство, народ.
У науку поняття “легітимність влади” уперше було введено Максом Вебером. Він виділив три основних джерела (підстави) законності, правомірності політичної влади:

— відповідно до традиції (монархія);

— харизматичний тип (у зв’язку з величезною популярністю і культом особистості политий діяча);

— раціонально-правовий тип — ця влада визнається народом тому, що вона спирається на раціональні, визнані їм закони.
Структура політичної влади
Структура влади - це ті компоненти, без яких вона не відбувається. Такими є її суб'єкт, об'єкт, підпорядкування об'єкту, джерела і ресурси влади.
Влада може здійснитися тільки через взаємодію суб'єкта влади і її об'єкта. Суб'єкт виражає свою волю щодо об'єкта через наказ (розпорядження, команду), що супроводжується загрозою санкції у випадку його невиконання

Політичні режими: ознаки і типологія
Політичний режим - це спосіб функціонування політичної системи суспільства, визначальний характер політичного життя в країні, система прийомів, методів, способів здійснення політичної (включаючи державну) влади в суспільстві.
Ознаки політичного режиму
• Ступінь участі народу в механізмах формування політичної влади, а також самі способи такого формування.• Співвідношення прав і свобод людини й громадянина із правами держави, гарантованість прав і свобод особи.• Співвідношення між законодавчою й виконавчою гілками влади.• Політичне і юридичне положення й роль у суспільстві «силових» структур держави (армії, поліції, органів державної безпеки )

• Характер стосунків між центральними й місцевими органами влади й управління.• Місце й роль недержавних структур у політичній системі суспільства.• Положення засобів масової інформації, ступінь гласності в суспільстві й прозорості державного апарата.• Домінування певних методів (переконання, примусу й т. ін.) при здійсненні державної влади.
Висновок
Влада, проблеми влади і повноважень завжди залишаються актуальними, тому що торкаються всіх аспекти діяльності людини, організацій і держави. Від її залежить все – наше сьогодення і майбутнє, долі організацій, держав і окремих особистостей. І можна сказати, що прийдешня доля державності зв’язана з вивченням, освоєнням влади і її проблем, а так само здійсненням владних повноважень.


title: Презентація на тему «Famous hackers»

text:
Famous hackers
Kevin Mitnick

The most famous, and undoubtedly most gifted hacker in history, made a name for himself in 1981 at the tender age of 17 by getting into a phone exchange, which allowed him to redirect subscriber calls in any way he wanted.

In 1983, he achieved his first major coup - and also his first arrest - when he accessed a Pentagon computer. It was his repeated offenses that made him a target of the FBI. He was sentenced to five years in prison in the 1990s, but today he is a security consultant and owns his own company: Mitnick Security.

The current editor-in-chief of Wired was formerly known for rather different activities. In 1983, when he too was only 17 years old, he made his first intrusions into different networks, resulting in a few run-ins with the US legal system.

He continued with his illegal activities until his arrest by the FBI in April 1991. In 1994 he was sentenced to four years in prison.
Adrian Lamo

Lamo has certainly driven the highest number of network administrators insane. From Microsoft to Yahoo!, going through Sun Microsystems, MacDonald's, Cingular, AOL or even the New York Times, he is credited with all types of intrusions and corporate security system violations.

 He has bypassed protections with disconcerting simplicity: during a broadcast of the NBC Nightly News, the host asked him to prove his talents in front of the camera, and he responded by gaining access to the company's internal network in less than five minutes.

Today he is an expert in security and enjoys full freedom of movement, after being under the surveillance of US authorities for many years.
Thank you for attention!


title: Презентація на тему «Краса рідного краю»

text:
Краса рідного краю
Бойко Марія Володимирівна
Полтавцям Марія відома як поетеса, авторка текстів багатьох пісень українських виконавців. Адже пісні на слова відомої полтавки можна почути у виконанні народних артистів Раїси Кириченко, Богдана Сташківа, Миколи Свидюка, Степана Гіги, Ольги Добрянської, дуету “Горлиця”, заслужених артистів Валерія Соколика, Олега Марцинківського, дуету “Доля”, гурту “Краяни”, Геннадія Рагуліна і багатьох молодих митців в Україні і за кордоном.
Дитинство поетеси
Бойко Марія Володимирівна народилася 26 грудня 1976 року в м.Полтаві в сім'ї зі славного роду козака Мусія Чайки.
Вона виросла у бабусі, яка помітила перші римування дівчинки. Про справжні вірші на той час навіть не йшлося. Марійка читала дитячу поетичну збірку Михалкова і бавилася співзвуччями. Саме бабуся почала записувати вірші онучки. Але свідома поезія прийшла набагато пізніше.
Любов до пісні передалася Марії від дідуся Семена, який мав прекрасній тенор і залюбки виконував народні пісні.
Перший успіх
Перший успіх прийшов до Марії ще в 15 років(вона стала лауреатом I Всеукраїнського фестивалю дитячої творчості «Повір у себе») За вірш «Моя Полтава». А наступного (1993) вона  двічі перемогла в такому ж конкурсі з творами « Моя Україна», «Я їду до моря», «Чари лісу».
Вища освіта
Закінчила Харківський фінансово-економічний інститут (1996) і Полтавський державний педагогічний університет ім.В.Г.Короленка (2003) спеціальність історія та педагогіка.
 « Якщо я помиляюся в орфографії чи пунктуації, то мене виправлять.  Помилятися в історичному контексті це вже серйозніше», - говорила вона вступаючи до педагогічного університету.

Полтавський державний педагогічний університет ім.В.Г.Короленка
Творчість
Марією Бойко за період з 1991 по 2005 роки створено більше 4000 поезій. Вийшли друком поетичні збірки "Мелодії сопілки (1995), "Струни душі" (1999), "Промінь сонця" (2002), "Мінливі настрої весни" (2005), "Квітка папороті" (2005), "Сонячне коло" (2006) – це вірші і поеми про рідний край, багату землю України, щирих і добрих людей, особиста лірика. Творчість Марії Бойко рекомендована для вивчення в школі за темою "Література рідного краю".

Громодська діяльність
Марія Бойко бере активну участь в численних культурно-мистецьких заходах держави, області, міста. Вірші поетеси звучать зі сцени на державних концертах, гідно оспівують Полтавщину, звеличуючи їх красу і мудрість. Творчість Марії Бойко була представлена на днях культури України в Росії, Білорусі, Таджикистані, на прохання консульств презентувалася для представників українських діаспор в Узбекистані й Канаді
Збірка «Ріка життя»
3 вересня у Галереї мистецтв відбулася презентація нової збірки полтавської поетеси Марії Бойко «Ріка життя».
«Сьогодні я презентую зовсім нову книгу, І це якоюсь мірою навіть сповідь, щоденник, тому що цього разу я не ділила вірші на російські та українські, а як вони писалися, так і вихлюпнулися на сторінки книжки. Але вірші – це завжди діалог з читачами, з коханим. І моя ріка життя – це емоції, це любов, мої почуття. І нехай кожен почерпне з віршів щось для себе, нехай вам буде солодко.»
Ілюстрації до збірки «Ріка життя» зробила художниця Алла Тимошенко.
Дякуємо за увагу!