title: Презентація на тему «Нельсон Мандела – перший небілий президент ПАР»

text:
Нельсон Мандела – перший небілий президент ПАР
Виконали учениці 33-ї групи
Кулішова Інна та Клименко Катерина
“В світі стільки людського страждання, бідності, злиднів… У ваших руках спробувати зробити цей світ кращим. Це потрібно всім нам…”
Як стати президентом…
Ще молодим Мандела вирішив  присвятити своє життя боротьбі з апартеїдом -запровадженим в ПАР режимом расової сегрегації.
Під час навчання в коледжі Нельсон Мандела увійшов до складу Африканського національного конгресу. За прикладом Махатми Ганді, методом боротьби із пануванням білої меншини спочатку обрав громадянську непокору.
1956 рік. Мандела -один з двох чорношкірих адвокатів країни.
Його і півсотні інших діячівзаарештовуютьза звинуваченняму державній зраді через співпрацю з конгресом.. Однак під тиском міжнародної спільноти звільняють з-під варти. 1960-го Мандела стає на чолі Африканського національного конгресу (АНК).
Кампанія непокори триває. Темношкірі мешканці ПАР протестують проти свого становища:палять документи, без яких не мають права виходити на вулицю.
1960-й. Переломний момент в житті Мандели. П‘ятитисячну мирну демонстрацію в Шарлевілі, організовану АНК, обстріляла поліція. Загинуло 69 людей, серед них – 8 жінок і десятеро дітей.
Після цієї трагедії і заборони діяльності Африканського національного конгресу Мандела створює військове відгалуження політичної партії.
1962-гойого зновузаарештовують. Два роки по тому засуджуютьдо довічного ув‘язнення за звинуваченням в організації заколоту.
Мандела провів за ґратами 27 років, поки в лютому 1990-го президент ПАР Фредерік де Клерк не повідомив:

“Уряд вирішив повернути свободу Нельсону Манделі без жодних умов.”
Щойно звільнившись Нельсон Мандела виходить на футбольний стадіон Соуето в Південній Африці, щоб виголосити промову. Його прийшли послухати 120 000 чоловік, 13 лютого 1990 року.
Після виснажливих переговорів президент ПАР Фредерік де Клерка погодився на вибори за схемою "одна - людина, один - голос".

Обидва у 1993 році спільно отримали Нобелівську премію миру за вклад у боротьбу з апартеїдом.
Перші демократичні вибори у Південній Африці відбулися 27 квітня 1994 року. Чорношкірі південноафриканці стояли у довжелезних чергах, аби проголосувати вперше у житті. Африканський національний конгрес отримав абсолютну перемогу, і Нельсон Мандела став першим чорношкірим президентом.

10 травня 1994 Мандела, який очолював АНК, офіційно вступив на посаду Президента ПАР. Лідер Національної партії де Клерк був призначений першим заступником Президента, а Табо Мбекі — другим заступником в уряді національної єдності.
Табо Мбекі
1999-го 81-річний Мандела йде у відставку. Він підтримав обрання на посаду президента Табо Мбекі, який до цього опікувався питаннями економічного розвитку держави.
Перебуваючи на посаді Президента ПАР з травня 1994 року по червень 1999 року, Мандела домігся міжнародного визнання за свій внесок у досягнення національного та міжнародного примирення. У 1996 році під його керівництвом була розроблена і прийнята нова конституція Південно-Африканської республіки.
За роки свого перебування на посаді президента Мандела здійснив ряд важливих соціально-економічних реформ, що мали на меті подолання соціальної та економічної нерівності в Південній Африці. Серед ключових заходів періоду його президентства можна виділити:
Введення безкоштовного медичного обслуговування для всіх дітей у віці до шести років, а також для вагітних і годуючих жінок, в державних установах охорони здоров'я;
Введення рівності при виплаті допомоги (в тому числі, допомоги по інвалідності, батьківський капітал і пенсії) незалежно від расової приналежності;
Прийняття Закону про повернення землі, згідно з яким особи, позбавлені власності в результаті прийняття в 1913 році Закону про землі корінних жителів, мали права вимагати повернення землі;
Прийняття в 1996 році Закону про земельну реформу, який захищав права орендарів землі, що проживали і займалися сільським господарством на фермах. За цим законом, орендарі не могли бути позбавлені земельної власності без рішення суду і після досягнення ними 65 років;
Введення грантів на підтримку дітей, спрямованих на боротьбу з дитячою бідністю;
Прийняття Закону про рівність при працевлаштуванні, що скасував дискримінацію за расовою ознакою при влаштуванні на роботу;
Реконструкція та будівництво 500 лікарень;
Будівництво понад 750 000 будинків, в яких заселилися 3 мільйони чоловік;
Забезпечення доступу до води 3 мільйонам чоловік;
Запровадження обов'язкової освіти для африканських дітей віком 6-14 років;
У пам’яті світової спільноти Мандела назавжди залишиться борцем за людські права, ідеологом свободи та рівності.
Видатний борець з режимом апартеїду останні роки свого життя провів у лікарнях або під ретельним наглядом медиків. У Мандели були проблеми з легенями, які розпочались у період його ув’язнення, під час якого він захворів туберкульозом.
 Нельсон Мандела помер 5 грудня 2013 року у своєму  домі в Йоганнесбурзі.
Причиною смерті першого чорношкірого президента ПАР стало повторення легеневої інфекції.
“Я щасливий, що зміг прожити стільки років. Сподіваюсь, що багато південноафриканців, інші люди житимуть теж довго, і що вони відчують стільки ж любові, скільки відчув її я.”


title: Презентація на тему «Вибір професії» (варіант 2)

text:
Презентація на тему “Вибір професії”
Учениці 11-А класу Кузьменко Надії
Як визначити найбільш популярні професії? Чи можна покладатися тільки на опис професії як на відправний пункт в рішенні йти вчитися по цій спеціальності? Як вибрати професію, щоб не викинути на вітер 5 років навчання у вузі за фахом?
Такі питання ставить собі мало не кожен старшокласник і абітурієнт. Дійсно, вибір професії – крок відповідальний. Від того, що ви просто переглянете список професій, ви навряд чи зможете уберегтися від неправильного вибору.
Журналі́стика — це соціальний інститут, створений з метою забезпечення всебічного й об'єктивного інформування всіх суб'єктів суспільного життя про соціальну дійсність, що необхідне для оптимального функціонування всіх інших соціальних інститутів і суспільства в цілому
Журналістика включає:
Систему творів, підготовлених у певних жанрах і формах для розміщення у засобах масової інформації;
Комунікаційний інститут суспільства, який організаційно складається із мережі профільних установ;
Сукупність творчих професій, необхідних для збирання, відбору, опрацювання, творення, розповсюдження соціальної інформації масовій аудиторії.
Спеціальні носії соціально-масової інформації (преса, телебачення, радіо, Інтернет).

Вимоги до професії
Редакційні цінності Бі-Бі-Сі формулюються таким чином:
правдивість і точність;
безсторонність і багатоманітність точок зору;
редакційна чесність і незалежність;
служіння суспільним інтересам;
справедливість;
недоторканність приватного життя;
запобігання завдавання шкоди та образ (врівноваження права на передачу і публікацію нової та суперечливої інформації з відповідальністю стосовно захисту вразливих людей);
діти (специфічна аудиторія, яка вимагає власного комплексного підходу);
підзвітність (перед аудиторією).
Де вчитись
У ВНЗ навчальний процес для журналістів багато в чому схожий з підготовкою філологів, але викладаються і специфічні дисципліни. В Україні широко відомий Інститут журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Факультети журналістики є у Львівському, Харківському, Полтавському, Запорізькому університетах.
Московский государственный институт международных отношений МИД Российской Федерации
Факультет международной журналистики
Московский государственный университет имени М.В. Ломоносова
Факультет журналистики
Российская академия народного хозяйства и государственной службы при Президенте Российской Федерации
Факультет государственного управления
Национальный исследовательский университет «Высшая школа экономики»
Працевлаштування. Компанії мрії
Відомі українські журналісти
Зарплати журналіста в Росії (по данным www.rabota.ru)
Начальный уровень                  20 000 р.

Редактор с опытом работы 3–5 лет

Главный редактор                70-90 000 р.

40-70 000 р.

Переваги та недоліки журналістики як професії
Результати анкетування
Найбільший результат:
Музика-10 б
Іноземні мови-10 б
Сценічне мистецтво и летература-по 9 балів
Журналістика-8 б

Найнижчий результат:
Математика : -11 б
Будівництво: -9 б


title: Презентація на тему «California» (варіант 2)

text:
Prepared by:
Iryna Napadiy
Form 11A

Presentation


title: Презентація на тему «Історія репу»

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Презентація на тему «Складні речення без сполучників, із сурядним і підрядним звязком»

text:
Складні речення без сполучників,із сурядним і підрядним звязком
Для створення висловлювань мовці використовують прості і складні речення.Складні речення ,на відміну від простих,несуть більше інформації.Між їхніми частинами встановлюється зв’язок.Залежно від способу поєднання частин у складному реченні розрізняють такі види складних речень:
1)складні сполучникові речення (складносурядні й складнопідрядні )
2)складні безсполучникові речення
Багатокомпонетне складне речення — поліпредикатна конструкція у системі складного речення, структур, мінімум якої для різних моделей становить три-п'ять предикативних компонентів, поєднаних за допомогою двох-чотирьох сполучних засобів зв'язками сурядності або підрядності чи їхніми різновидами — супідрядності або послідовної підрядності.
У широкому розумінні багатокомпонентними вважаються будь-які складні конструкції, що включають не менше трьох простих речень, поєднані як сполучниковим зв'язком, так і безсполучниково:
«Сонце пригрівало сильніше(1), із голубого неба долітав повний жалю журавлиний трубний клич(2), який то гучнів, то завмирав, тонучи в голубій безвісті(3)»
Складні речення ,в яких наявні лише дві частини,називаються:
двокомпонентними
Складні речення,що мають більше двох частин,називаються:
багатокомпонентними.
Сурядний зв'язок
Специфічним синтаксичним зв’язком є сурядний, що реалізується в реченні та словосполученні.
Сурядний зв’язок – синтаксичний зв’язок, що поєднує граматично рівноправні компоненти в словосполученні, простому та складному реченні. Сурядний зв’язок виражається за допомогою сурядних сполучників у простих реченнях з однорідними членами, в елементарних і багатокомпонентних складносурядних реченнях, у складних конструкціях із сурядністю і підрядністю. На відміну від предикативного і підрядного сурядний зв’язок не визначальний для виділення членів речення; він лише поширює просте речення однорідними членами. Диференційними ознаками сурядного зв’язку в словосполученні і реченні є: рівноправність компонентів; відкритість/закритість зв’язку; незалежна координація як форма зв’язку. Сурядний зв’язок передбачає такі смислові відношення між елементами словосполучень: єднально-приєднувальні (гроза і вітер, став і дивлюся); протиставні (сонячно, але морозно); розділові (то блискавка, то грім); градаційні (не лише сніг, а й мороз); пояснювальні (нейрони, тобто нервові клітини) . Отже, основними типами синтаксичних зв’язків у словосполученні є підрядний і сурядний.

Підрядний зв'язок
Підрядний зв’язок – синтаксичний зв’язок, що вказує на граматичну залежність одного компонента від іншого в реченні чи словосполученні. Цей зв’язок у словосполученні реалізується формами слова. Як зв’язок залежного і опорного компонентів, підрядний зв’язок реалізується в двох різновидах: прислівному і детермінантному. Деякі вчені виділяють ще опосередкований зв’язок. У словосполученні реалізується передусім прислівний підрядний зв’язок. Прислівний зв’язок є тісним, передбачуваним, а в ремних випадках – обов’язковим. Узгодження, керуваня, прилягання – це типові форми підрядного зв’язку.

Складні речення із сурядним і підрядним зв’язком можуть мати різну будову:
1) Від одного з речень, з’єднаних сурядним зв’язком, залежить одне або кілька підрядних.
Ідуть од шахти шахтарі, А даль така широка та іскриста Там, де рум’яна стежка од зорі Біжить в село, що стало уже містом (В. Сосюра).
2) Кожне з речень, з’єднаних сурядним зв’язком, має залежне підрядне речення.
Розпухле вухо Тимка, на якому засохла кров, кинуло Орисю в жар, і їй хотілося торкнутися до нього пальцями, щоб зняти з нього біль, але вона не наважувалася цього зробити, щоб не спричинити ще більшого болю (Г. Тютюнник)
3) Два чи кілька речень, з’єднаних сурядним зв’язком, мають спільне підрядне.
Така там була температура, і так мене парою проймало, і стільки крові з мене вийшло, що я відчув себе здоровшим
Презинтація 102 групи


title: Презентація на тему «Ступені порівняння»

text:
СТУПЕНІ ПОРІВНЯННЯ
В УКРАЇНСЬКІЙ МОВІ
В УКРАЇНСЬКІЙ МОВІ СТУПЕНІ ПОРІВНЯННЯ МАЮТЬ ТАКІ ЧАСТИНИ МОВИ, ЯК ПРИКМЕТНИК І ПРИСЛІВНИК.
ПРИКМЕТНИК – САМОСТІЙНА ЧАСТИНА МОВИ, ВІДПОВІДАЄ НА ПИТАННЯ “ЯКИЙ?”, “ЯКА?”, “ЯКЕ?” “ЯКІ?”. ВИЗНАЧАЄ ОЗНАКУ ПРЕДМЕТА, ЙОГО СТАН, ПОХОДЖЕННЯ ТОЩО (НАПРИКЛАД ЧЕРВОНИЙ  ОЛІВЕЦЬ, СПОКІЙНА ЛЮДИНА, ДАВНЬОГРЕЦЬКА ЛІТЕРАТУРА). ЗМІНЮЄТЬСЯ ЗА РОДАМИ,ЧИСЛАМИ І ВІДМІНКАМИ.
ПРИКМЕТНИКИ ПОДІЛЯЮТЬСЯ НА
За ступенями порівняння можуть змінюватися тільки якісні прикметники.
Існує два види ступенів порівняння:
Прислівник – самостійна частина мови, відповідає на питання “ як? ”, “ де? ” тощо. Не змінюється ні за родами, ні за числами, ні за відмінками. Вказує на ознаку предмета за дією (близько, далеко, весело, холодно).
Прислівники, що закінчуються на - о- , - е – теж мають ступені порівняння


title: Презентація на тему «Ukrainians lifestyle»

text:
Ukrainians' lifestyle
Bogatyr Bogdana8-A

Ukrainians live longer nowadays.
On average, people live for 69 for men and 75 for women.
This age could be longer, but a lot of people have unhealthy lifestyle.

About nine million people smoke, it’s a third of all working people. In Ukraine every second man and every fifth woman smoke. However, the number of smokers have reduced in two times since 2005.

The bad news is that 30% of young people from 13 to15 years old smoke.
In Ukraine people drink a lot of alcohol. On average, every person drinks 12 liters of alcohol and 60 liters of beer per year.

People eat more fruit and vegetables but
about two-thirds of people are overweight
Most people in Ukraine work, but than more 9% don’t have work.More than 2 million people work in Europe. The most popular jobs are in computers and bankers but the professions of a doctor and a lawyer are becoming more popular. Most  young people get higher education, but it’s very difficult to find a job after university.
What do Ukrainians do in free time?
They read little and only sometimes go to the cinema.
Children and teenagers watch TV less, but they spend a lot of time on computers. The biggest Internet users are 13-24 year-olds.
The good news is that mane people like sports. The most popular sports in Ukraine are football, basketball, volleyball, swimming and skating.
I believe that ukrainians are smart, hard-working and we tray to change our life for better.


title: Презентація на тему «Дмитрий Шостакович»

text:
Дмитрий Шостакович

Дми́трий Дми́триевич Шостако́вич (12 (25) сентября 1906, Санкт-Петербург, — 9 августа 1975, Москва) — советский композитор, пианист, педагог и общественный деятель. Народный артист СССР (1954), Герой социалистического труда(1966). Лауреат пяти Сталинских премий (1941, 1942, 1946, 1950, 1952), Ленинской премии (1958), Государственной премии СССР (1968).
Детство и юность
Шостакович родился в Санкт-Петербурге был средним из троих детей в семье.
 В 1915 году Шостакович поступил в Коммерческую гимназию Марии Шидловской, и к этому же времени относятся его первые серьёзные музыкальные впечатления: после посещения представления оперы Н. А. Римского-Корсакова «Сказка о царе Салтане» юный Шостакович заявил о своём желании серьёзно заняться музыкой. Первые уроки игры на фортепиано давала ему мать, и по прошествии нескольких месяцев занятий Шостакович смог начать обучение в частной музыкальной школе известного в то время фортепианного педагога И. А. Гляссера[6]. Обучаясь у Гляссера, Шостакович достиг некоторых успехов в фортепианном исполнительстве, однако тот не разделял интерес своего ученика к композиции, и в 1918 году Шостакович покинул его школу. Летом следующего года юного музыканта слушал А. К. Глазунов, который одобрительно отозвался о его композиторском таланте. Осенью того же года Шостакович поступил в Петроградскую консерваторию, где изучал гармонию и оркестровку под руководством М. О. Штейнберга, контрапункт и фугу — у Н. А. Соколова, параллельно также занимаясь дирижированием. В конце 1919 года Шостакович написал своё первое крупное оркестровое сочинение — Скерцо fis-mol

В 1923 году Шостакович окончил консерваторию по классу фортепиано (у Л. В. Николаева), а в 1925 году — по классу композиции (у М. О. Штейнберга). Его дипломной работой была Первая симфония. Обучаясь в аспирантуре консерватории, преподавал чтение партитур в музыкальном техникуме имени М. П. Мусоргского. По традиции, восходящей к Рубинштейну, Рахманинову и Прокофьеву, Шостакович собирался продолжить карьеру и как концертирующий пианист, и как композитор. В1927 году на Первом Международном конкурсе пианистов имени Шопена в Варшаве, где Шостакович исполнил также сонату собственного сочинения, он получил почётный диплом
В 1927 году произошли ещё два значительных события в жизни Шостаковича. В январе в Ленинграде побывал австрийский композитор Нововенской школы Альбан Берг. Приезд Берга был обусловлен российской премьерой его оперы «Воццек», что стало огромным событием в культурной жизни страны, а также вдохновило Шостаковича приняться за написание оперы «Нос», по повестиН. В. Гоголя. Другим важным событием явилось знакомство Шостаковича с И. И. Соллертинским, который во время своей многолетней дружбы с композитором обогащал Шостаковича знакомством с творчеством великих композиторов прошлого и настоящего.

В мае 1937 года Шостакович выпустил в свет 5-ю Симфонию — произведение, чей насквозь драматический характер, в отличие от предыдущих трёх «авангардистских» симфоний, внешне «спрятан» в общепринятую симфоническую форму (4 части: с сонатной формой первой части, скерцо, адажио и финалом с внешне триумфальным концом) и другие «классичные» элементы. Выход 5-й Симфонии Сталин на страницах «Правды» комментировал фразой: «Деловой творческий ответ советского художника на справедливую критику»[9]. После премьеры сочинения вышла хвалебная статья в «Правде».
С 1937 года Шостакович вёл класс композиции в ЛГК имени Н. А. Римского-Корсакова. В 1939 году он становится профессором.

Находясь в первые месяцы Великой Отечественной войны в Ленинграде (вплоть до эвакуации в Куйбышев в октябре), Шостакович начинает работать над 7-й симфонией — «Ленинградской». Симфония была впервые исполнена на сцене Куйбышевского театра оперы и балета 5 марта 1942 года, а 29 марта 1942 года — в Колонном зале московскогоДома Союзов. 9 августа 1942 произведение прозвучало в блокадном Ленинграде. Организатором и дирижером выступил дирижёр Большого симфонического оркестра Ленинградского радиокомитета Карл Элиасберг. Исполнение симфонии стало важным событием в жизни сражающегося города и его жителей.
Мемориальная доска в Самаре, посвящённая работе Шостаковича над «Ленинградской» симфонией.
Через год Шостакович пишет 8-ю Симфонию, (посвящённую Мравинскому Евгению Александровичу) в которой словно следуя завету Малера о том, что «в симфонии должен быть отображён весь мир», рисует монументальную фреску происходящего вокруг.

Пятидесятые годы начались для Шостаковича очень важной работой. Участвуя в качестве члена жюри на Конкурсе имени Баха в Лейпциге осенью 1950 года, композитор был настолько вдохновлён атмосферой города и музыкой его великого жителя — И. С. Баха, — что по приезде в Москву приступил к сочинению 24 Прелюдий и Фуг для фортепиано.
В 1954 году пишет «Праздничную увертюру» к открытию ВСХВ и получает звание Народного артиста СССР.
Многие произведения второй половины десятилетия проникнуты оптимизмом и неприсущей Шостаковичу ранее радостной игривостью. Таковы 6-й Струнный квартет (1956), Второй концерт для фортепиано с оркестром (1957), оперетта «Москва, Черёмушки». В этом же году, композитор создаёт 11-ю Симфонию, назвав её«1905 год», продолжает работу в жанре инструментального концерта: Первый концерт для виолончели с оркестром (1959).
В эти годы начинается сближение Шостаковича с официальными органами власти. В 1957 году он становится секретарем СК СССР, в 1960 — СК РСФСР (в 1960—1968 — первый секретарь). В том же 1960 году Шостакович вступает в КПСС.

Пятидесятые годы начались для Шостаковича очень важной работой. Участвуя в качестве члена жюри на Конкурсе имени Баха в Лейпциге осенью 1950 года, композитор был настолько вдохновлён атмосферой города и музыкой его великого жителя — И. С. Баха, — что по приезде в Москву приступил к сочинению 24 Прелюдий и Фуг для фортепиано.
В 1954 году пишет «Праздничную увертюру» к открытию ВСХВ и получает звание Народного артиста СССР.
Многие произведения второй половины десятилетия проникнуты оптимизмом и неприсущей Шостаковичу ранее радостной игривостью. Таковы 6-й Струнный квартет (1956), Второй концерт для фортепиано с оркестром (1957), оперетта «Москва, Черёмушки». В этом же году, композитор создаёт 11-ю Симфонию, назвав её«1905 год», продолжает работу в жанре инструментального концерта: Первый концерт для виолончели с оркестром (1959).
В эти годы начинается сближение Шостаковича с официальными органами власти. В 1957 году он становится секретарем СК СССР, в 1960 — СК РСФСР (в 1960—1968 — первый секретарь). В том же 1960 году Шостакович вступает в КПСС.

В эти годы композитором созданы вокальные циклы на стихи М. И. Цветаевой и Микеланджело, 13-й (1969—1970), 14-й (1973) и 15-й (1974) струнные квартеты и Симфония № 15, сочинение, отличающееся настроением задумчивости, ностальгии, воспоминаний. Шостакович использует в музыке симфонии цитаты из увертюры Дж. Россини к опере «Вильгельм Телль» и тему судьбы из оперной тетралогии Р. Вагнера «Кольцо Нибелунга», а также музыкальные аллюзии на музыку М. И. Глинки, Г. Малера и свою собственную. Симфония была создана летом 1971 года, премьера состоялась 8 января 1972 года. Последним сочинением Шостаковича стала Соната для альта и фортепиано.
В последние несколько лет своей жизни композитор сильно болел, страдая от рака лёгких. Дмитрий Шостакович умер в Москве 9 августа 1975 года и был похоронен, вопреки завещанию, на столичном Новодевичьем кладбище

Герой Социалистического Труда (1966)
Заслуженный деятель искусств РСФСР (1942)
Народный артист РСФСР (1947)
Народный артист СССР (1954)
Сталинская премия первой степени (1941) — за фортепианный квинтет
Сталинская премия первой степени (1942) — за 7-ю («Ленинградскую») симфонию
Сталинская премия второй степени (1946) — за трио
Сталинская премия первой степени (1950) — за ораторию «Песнь о лесах» и музыку к фильму «Падение Берлина» (1949)
Сталинская премия второй степени (1952) — за десять поэм для хора без сопровождения на стихи революционных поэтов (1951)
Ленинская премия (1958) — за 11-ю симфонию «1905 год»
Государственная премия СССР (1968) — за поэму «Казнь Степана Разина» для баса, хора и оркестра
Государственная премия РСФСР имени М. И. Глинки (1974) — за 14-й струнный квартет и хоровой цикл «Верность»
Государственная премия УССР имени Т. Г. Шевченко (1976 — посмертно) — за оперу «Катерина Измайлова», поставленную на сцене КУГАТОБ имени Т. Г. Шевченко
Международная премия Мира (1954)
Премия им. Я. Сибелиуса (1958)
Премия Леони Соннинг (1973)
Три ордена Ленина (1946, 1956, 1966)
Орден Октябрьской революции (1971)
Орден Трудового Красного Знамени (1940)
Орден Дружбы народов (1972)
Командор ордена Искусств и литературы (Франция, 1958)
Серебряный командорский крест ордена Почёта за Заслуги перед Австрийской Республикой (1967)
Медали
Почётный диплом на I-м Международном конкурсе пианистов имени Шопена в Варшаве (1927).
Приз I-го Всесоюзного кинофестиваля за лучшую музыку к фильму «Гамлет» (Ленинград, 1964).

Награды и премии
Основные произведения
15 симфоний
Оперы: «Нос», «Леди Макбет Мценского уезда» («Катерина Измайлова»), «Игроки» (окончена К. Мейером)
Балеты: «Золотой век» (1930), «Болт» (1931) и «Светлый ручей» (1935)
15 струнных квартетов
Цикл «Двадцать четыре прелюдии и фуги», соч. 87 (1950—1951)[13]
Праздничная увертюра к открытию ВСХВ для ночной светомузыкальной программы фонтанов (1954)
Квинтет
Оратория «Песнь о лесах»
Кантаты «Над Родиной нашей солнце сияет» и «Казнь Степана Разина»
Антиформалистический раёк
Концерты и сонаты для различных инструментов
Романсы и песни для голоса с фортепиано и симфоническим оркестром
Оперетта «Москва, Черёмушки»
Музыка к кинофильмам: «Простые люди» (1945), «Молодая гвардия» (1948), «Взятие Берлина» (1949), «Овод» (1955), «Гамлет» (1964), «Черёмушки», «Король Лир» (1971).


title: Презентація на тему «Океан Ельзи» (варіант 1)

text:
Український
рок-гурт
Океа́н Е́льзи (або скорочено — О. Е.) — культовий український рок-гурт, створений 12 жовтня 1994 року у Львові. Лідером та вокалістом гурту є Святослав Вакарчук.
Публіка та критики неодноразово визнавали «Океан Ельзи» найкращим рок-гуртом та найкращим live-гуртом СНД та Східної Європи.

Львівський період (до 1998)
У 1992 році студент Денис Глінін (ударні) створив гурт «Клан тиші» до якого увійшли його однокласники Андрій Голяк (вокал), Павло Гудімов (гітара), а також знайомий Юрій Хусточка (бас-гітара). Влітку 1994 року Вакарчук прийшов на першу репетицію, а з осені четвірка репетирувала регулярно і вже 12 жовтня 1994 року, як прийнято вважати, було створено новий гурт — «Океан Ельзи», який тоді грав переважно суміш поп- і ліричної рок-музики. Святослав став її вокалістом, а також автором більшості текстів і музики гурту.

Творчість у 1998—2004 роках
1998 року ОЕ розпочав роботу з продюсером Віталієм Клімовим, підписав контракт із «Nova Records» та записав дебютний альбом, який побачив світ у вересні під назвою «Там, де нас нема». Пісні гурту посідали перші місця у чартах, їхня ліричність та незвичайний вокал Святослава Вакарчука здобули шанувальників по всій Україні. На початку 2000-го року гурт завершив роботу над другою платівкою — «Я на небібув».
2004 — 2012
Виступ у Харкові, 2010 рік
З 2004 року в гурті грають басист Денис Дудко і сербський клавішник Мілош Єліч, який співпрацював із гуртом під час туру «Тихий океан».  2005 року до «О. Е.» приєднався гітарист Петро Чернявський. 22 вересня 2005 року альбом »Gloria» у перший же день продажу став «платиновим» — за 6 годин було продано 106 000 примірників.

2013
27 Лютого 2013 було презентовано відео на перший сингл з майбутнього альбому, який отримав назву «Обійми́». А 11 квітня 2013 року офіційно було оголошено про припинення співпраці між гуртом та гітаристом Петром Чернявським. За офіційним повідомленням це зумовлено «творчими причинами та прийняте за спільною згодою всіх учасників». У турі його замінить сербський гітарист Владімір Опсеніца.
12 квітня було анонсовано точну дату релізу нового альбому - 15 травня та його назву - Земля.

Дискографія
Студійні альбоми
1998 :: Там, де нас нема
2000 :: Янанебібув
2001 :: Модель
2003 :: Суперсиметрія
2005 :: Gloria
2007 :: Міра
2010 :: Dolce Vita
2013 :: Земля
Синґли
1996 :: «Будинок зі скла»
2002 :: «Холодно»
2004 :: «Дякую!»
2006 :: «Веселі, брате, часи настали…»
2009 :: «Я так хочу…»
Акустичні альбоми
2003 :: «Tviй формат»
Збірки
2006 :: «1221»
2007 :: «Вибране…»
2010 :: «Океан Ельзи: The Best Of»
Інші альбоми
2010 :: «Dolce Vita /remastered»

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Юра Гнат Петрович»

text:
Юра Гнат Петрович
 Актор театру і кіно.
 Український театральний режисер.
Народний артист УРСР, Народний артист СРСР
Народився 8 січня 1888 року в селі Федвар (тепер село Підлісне Олександрівського району Кіровоградської області).
З 1907 на професійній сцені в трупі С. Максимовича. У трупі Максимовича Юра зустрів свого творчого побратима та товариша у житті Семена Семдора.[Далі Юра грав у театрі товариства «Руської Бесіди» у Львові (1913 — 1914), у Молодому Театрі (1917) і в Театрі ім. Т. Шевченка в Києві (1919). Від1920 в Театрі ім. Івана Франка, створеному під опікою УГА у Вінниці, перенесеному 1923 до Харкова, а з 1926 до Києва.

У цьому театрі Гнат Юра працював до 1961 року як мистецький керівник і режисер, підготувавши близько 100 вистав. За першого періоду Гнат Юра переважно імітував репертуар Молодого Театру й спирався на драми В. Винниченка та модерні західно-європейські п'єси. Від 1929 перейшов на радянсько-український (І. Микитенко, О. Корнійчук) та російський репертуар. З світового класичної спадщини ставив «Дон Карлоса» Й.-Ф. Шіллера (1936).
Як актор залишився найкращим у побутових ролях:
Терешко, Крамарюк («Суєта», «Житейське море» Івана Карпенка-Карого),
Копистка («97» Миколи Куліша).
В побутовому плані також виступав у ролях:
Фіґаро («Весілля Фіґаро» П'єра-Огюстена Бомарше),
Швейка («Пригоди бравого вояка Швейка» за Ярославом Гашеко).
Знімався у фільмах
«Прометей» (1936),
«Кармелюк» (1938),
«Тарас Шевченко» (1951)
«Мартин Боруля» (1953).
«Сто тисяч» (1958).

Викладав з перервами в Київському Театральному Інституті (1938 — 1961).
Надгробок Гната Юри
Помер 18 січня 1966 року. Похований в Києві, на Байковому кладовищі. Поруч з ним похована його дружина —Рубчаківна Ольга Іванівна.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Фотоапарат» (варіант 1)

text:
Борисової Олександри, 11-ФМ
Фотоапарат
Фотоапарат – це оптично-механічний прилад,  для отримання оптичного зображення сфотографованих об`єктів на світочутливому шарі фотоплівки, фотопластинки чи іншого фотоматеріалу. Фотоапарати поділяють на любительські, професіональні та спеціальні. Любительські та професіональні використовуються для зйомок груп людей, портретних та пейзажних знімків, тощо. Спеціальні фотоапарати використовуються для фототехнічних робіт, аєрофотознімки, мікрознімки та інших спеціальних видів знімків.

  Основним елементом фотоапарата є об`єктив. Об`єктив – оптичний пристрій, який складається із системи лінз, які в свою чергу знаходяться в оправі, і передбачений для отримання світочутливого матеріалу (фотоплівки) різкого та геометричного правильного зображення  об`єктів.

У сучасній оптиці існує достатньо велика кількість лінз, які загально можна представити двома групами:
Збиральні;
Розсіювальні;

Схеми фотооб`єктивів у порядку їх удосконалення.
  Від фокусної відстані об`єктива залежить масштаб зображення, який ми отримуємо на фотоплівці. Чим крупніша фокусна відстань об`єктива, тим більше зображення об`єкта. Чим менша фокусна відстань об`єктива, тим менше зображення та більша кількість об`єктів, яка потрапляє на фото.
Фокусна відстань
Камера-обскура
Помічниці художників
Перший фотознімок

   Француз Луї Дагер знайшов спосіб робити відбитки на вкритих хімікалями мідних пластинах. Його знімок, відомий як дагеротип, потребував усього півгодини витримки.
Прискорення процесу зйомки

Сучасні пристрої для фотознімків
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Тадж-Махал»


title: Презентація на тему «Класицизм в Україні»

text:
Класицизм в Україні
Підготував учень 9 – Г класу
 Хобта Вячеслав
Зміст
Вступ
Історія розвитку класицизму
Етапи
Перший етап
Другий етап
Третій етап
Висновок

Вступ
Класици́зм — напрям в європейському мистецтві, який уперше заявив про себе в італійській культурі. Найбільшого розквіту досягає у Франції. Певною мірою притаманний мистецтву усіх країн Європи, у деяких зберігав свої позиції аж до першої чверті ХІХ ст.
Історія розвитку класицизму
Класицизму довелося стати останнім з «великих стилів» Європи - тих, що десятиліттями диктували моду на континенті та за його межами, визначали смаки в королівських палацах і в провінційній глушині. Архітектура класицизму на території Україні несе на собі явний відбиток провінційності.
Втім, всі основні етапи розвитку російського класицизму все ж знайшли своє відображення в архітектурі Україні.
Етапи
Перший етап, єкатерининський, послужив переходом від пізнього бароко до класицизму на заході. Правління Катерини II і  Павла I. Другий етап - ампір, або олександрівський класицизм, припав на правління Олександра I Він знаходився під потужним впливом мистецтва наполеонівської Франції. Нарешті, третій етап - «зразковий стиль», або миколаївський класицизм, відбив прагнення Миколи I.

                Перший етап

В архітектурному вигляді будівель рясніють «рудименти» бароко: овальні вікна, шпилі, кутові башти. Улюбленим кольором стає білий: він символізує чистоту помислів і свободу від надмірностей.

 Стилю бароко відповідає легка  ліпнина у вигляді гірлянд на аттіках і капітелях, широкі напівциркульні вікна фасаду, декоративні ніші з вазами. Віяння класицизму вгадується в стриманості декористання плоских пілястр. В цілому  будівля має цілісний, гармонійний образ і є одним з кращих зразків цивільної архітектури раннього класицизму в Україні.

Будівля має цілий ряд унікальних особливостей. Вона  зведена з шліфованого блідо-жовтого вапняку і не покривалася штукатуркою (велика рідкість для епохи класицизму). Ймовірно, підбираючи будівельний матеріал, зодчі намагалися досягти ефекту величної старовини, проте їм це не цілком вдалося.

Церква в с. Рокитне є яскравим прикладом сміливого архітектурного рішення, властивого ранньому  класицизму. У плані цей храм являє собою ротонду, до якої зі сходу і заходу примикають невеликі чотиригранні ризаліти.

                      Другий етап

Один з прекрасних зразків невеликого храму олександрівскою епохи, Різдвяна церква була побудована за проектом архітектора А. І. Меленського. Вона має незвичайну планування: основний обсяг храму являє собою восьмигранник, до якого зі східного боку прилягає напівкругла апсида, а з західної - струнка, прямокутна в плані дзвіниця.

Ця скромна дзвіниця стала зразком для численних наслідувань і предтечею цілої низки більш монументальних споруд. В її конструкції була втілена вкрай незвичайна для того часу ідея многоярусності, не властива раннім пам'яткам класицизму.

Декор ярусів відповідає архітектурним канонам часів Олександра I: перший ярус прикрашений рустом, другий - колонами, а третій являє собою гладку ротонду з круглими вікнами, перекриту напівсферичним куполом зі шпилем

                  Третій етап

Успенська дзвіниця в Харкові є визнаною вершиною класицистичного зодчества на території Україні. Спроектована архітектором Е. А. Васильєвим і завершена А. А. Тоном, вона поєднала в собі практично всі досягнення російського класицизму - віртуозне володіння ордерними елементами, ювелірну точність пропорцій, тонке уміння мінімальними художніми засобами надати будівлі пластичну виразність. Кожен з п'яти ярусів дзвіниці,  побудований окремо, міг би стати самостійним пам'ятником архітектури.
Висновок
Отже, естетика класицизму сприяла масштабним містобудівним проектам і приводила до впорядкування міської забудови в масштабах цілих міст. Через, що цей стиль поширений по всьому світу.


title: Презентація на тему «Стиляги» (варіант 3)

text:
Stilyagi
	Stilyagi  was a derogatory appellation for members of a youth subculture from the late 1940s until the early 1960s in the Soviet Union. Stilyagi were primarily distinguished by their snappy or fashionable clothing  and their fascination with modern music and fashions.
Today, the stilyagi are regarded as part of Russian historical social trends which further developed during the late Soviet era and allowed "informal" views on life, such as hippies, punks and rappers.
	Their apolitical views, neutral or negative attitudes toward Soviet morality, and their open admiration of modern, especially American, lifestyles were key characteristics that slowly developed during the 1950s. At the dawn of the phenomenon, the stilyagi look was rather a caricature, inspired by movies from abroad of recent years. By the late fifties, the look had evolved into something more elegant and stylish. Typical stilyagi wear included narrow pants, long jackets, narrow tie, bright color shirts and thick soled shoes.

Usually stilyagi enjoyed popular American music of 1940s, especially swing and boogie-woogie, especially the music of Glenn Miller, Benny Goodman and the soundtrack from the film Sun Valley Serenade. Stilyagi developed their own styles of dance originated from boogie-woogie and later also adopted rock-n-roll.
	The first stilyagi were from the generation of young adults in their early twenties who had lived through the hard times of economical crisis and World War II, leaving them emotionally perturbed about the future of their lives.
Many of the young men returning from the army were heavily influenced by the contact with the foreign countries and modern trends at the time. As a result, many of them wore clothes based on images from abroad and young women later adopted styles from modern female stereotypes too.
Main attribute Stilyagi was saxophone, personified music free people. Stilyagi admired foreign music and dancing - especially jazz.
	In the late 1950s, the catchphrase "Today he dances jazz, but tomorrow  will sell  motherland" became the stilyagi's signature and the key idea underlying their social protest. Stilyagi were recognized as an official musical, artistic and pop culture movement that later took on further modern influences, notably rockabilly, rock-n-roll and pop rock musical genres.
	The influence of the stilyagi movement on Soviet-Russian culture is tremendous. Many of today's most respected Russian musicians, writers, film editors and other cultural personalities belonged to the movement. There is a 2008 Russian comedy musical film "Stilyagi" about this subculture.
WORKForm 11-AKate Sereda Lysia Levischenko  Karina Yedigarayn


title: Презентація на тему «Неорелігії та атеїзм»

text:
Неорелігії та атеїзм
Причини появи неорелігії
Нетрадиційні релігії породжені глибинними процесами суспільного життя ХХ ст. і виявилося не тільки і відновленні ортодоксальних релігійних традицій, а й у пошуку нових цінностей, духовних орієнтацій. На позначення цього явища вживають багато синомічних термінів: (“неорелігії”, “неосекти”, “неокульти”). Неорухи народжені кризою традиційної релігії.
У ХХ ст. позиції усталених релігійних течій підірвав передусім науковий світогляд. Досягнення неорелігії висунули проблеми, перед якими офіційна церква виявилась безсильною. У своїх догматах культом синтетичних релігій, створюється на поєднання елементів різних традиційних релігій, створюючи власні вчення, систему обрядових дійств, церковну організацію, претендуючи на статус над релігії.
Класифікація нерелігійних систем
1.Нехристиянські течії, вірування на
загально християнській основі:
а) Церква Воскресаючої Богородиці;
б) Мормони;
в) Ново апостольська церква;
г) Церква Христа;
д) Нова церква (Церква Нового Єрусалиму).

2. Релігії орієнталістського напряму:
а) Неоіндуїзм;
б) Міжнародне товариство свідомості Крішни;
в) Послідовники Шрі Сатьї Саї Баби;
г) Центри Шрі Гінмоя;
е) Вселенська чиста релігія.

3. Езотеричні об'єднання:
а) Теософія;
б) Братство Грааля.

4. Неоязичництво:
а) Рідна Віра;
б) РІН-віра;
в) Собор рідної віри.

5. Синкретичні релігії:
а) Біле братство;
б) Церква об'єднання;
в) Всесвітня віра Божа.

6. Саєнтологічні рухи:
а) Діанетика;
б) Наука розуму;
в) Християнська наука.

7. Сатанізм.

До неохристиянських течій з певними зауваженнями можна віднести
Мормони
Мормони — релігійна та культурна група, пов'язана з мормонізмом, релігією, створеною через Джозефера  Сміта.
Термін «мормон» взято з назви Книги Мормона, священного для мормонів тексту, який, як вони вважають, є перекладом писань з золотих пластин, переданих Джозефу Сміту-молодшому ангелом. Він був опублікований в 1830 році. Згідно з текстом, книга була названа на честь Мормона - стародавнього пророка та історика, який жив у IV ст. на Американському континенті.
Свідки Єгови
 Христианка релігійна течія, заснована 1872 року в США Чарльзом Расселом. Станом на 2013 рік найвища кількість членів становила 7 965 954 чоловік.
Свідки Єгови — назва, прийнята більшістю із Дослідників Біблії у 1931 році, щоби відділити себе від віросповідань решти християнського світу. Дане найменування Свідки Єгови засновують на словах із книги Ісаї (Іс. 43:10-12):
Неоіндуїзм
Неоіндуїзм або Індуський універсалізм— різновид індуїзму, узагальнена назва низки індуїстських конфесій, утворених в результаті намагань реформувати індуїзм, що відбувались в першій половині XIX століття реформаторським рухом всередині індуїзму.
Однією з прикметних рис неоіндуїзму є прагнення приєднати до своєї релігійно-філософської системи елементи вчень інших релігій (наприклад, християнства).
До орієнталістського (Cхідного) напряму можна віднести
Міжнародне Товариство Свідомості Крішни
Популярну назву «Харе Крішна» послідовники цього руху одержали завдяки мантрі, яку вони співають голосно або повторюють тихо на вервиці (називаної — джапа мала).
Об'єктом поклоніння є Крішна, ім'я якого його прихильники перекладають як «всеприваблюючий», разом зі своєю подругою Радгою. Вішнуїти, вірять, що Крішна тотожний з Вішну і є верховною формою Бога, натомість Радга є його жіночою подобою й уособленням любові.
Синкретичні 						релігії
Церква об'єднання
Церква об'єднання виникла 1954 році в Сеулі, Південна Корея, та декілька його послідовників заснували «Асоціацію Святого Духа» за об’єднання світового християнства.
Основне послання Церкви об’єднання гласить, що відповідальність кожної віруючої людини полягає в тому, щоб покласти край стражданням людства та його Небесного Батька.
	Інші 																неорелігї
Інші неорелігії
Неоязичництво
Неоязичництво — сукупність сучасних течій, що закликають до відновлення язичницьких уявлень, культів та обрядів. Неоязичництво, чи нативізм- це реконструкція дохристиянських вірувань.
Сатанізм
Сатанізм - ряд світоглядів і вірувань, в яких образ Сатани трактується як позитивний символ могутності і свободи.
У наш час існує кілька різновидів сатанізму, найпоширенішим у XXI столітті є Сатанізм ЛаВея, більш поміркована форма, яка розглядає Сатану просто як символ.
Атеїзм
Атеїзм
Слово атеїст уперше було застосовано для позначення практичного безбожництва у 1577 році. У Європі слово «атеїзм» почало використовуватися для опису власних переконань у XVIII столітті й позначало невіру у монотеїстичного іудео-християнського бога.
Атеїзм
Безвірництво — світогляд, який характеризується відсутністю віри в існування будь-яких богів, духів, інших «потойбічних» істот тощо.
Також Атеїзм – це світогляд, згідно з яким природний, матеріальний світ є єдиним і самодостатнім, а для пояснення явищ і опису законів природи не потрібне залучення надприродних сил, наприклад Бога, богів, духів, інших в нематеріальних істот. Атеїсти вважають всі існуючі релігії і вірування творінням самої людини, а поява Всесвіту розглядають з наукової точки зору.
За Докінзом, можна користуватися такою класифікацією:
Теїзм — віра в бога або в багатьох богів,  який активно впливає на перебіг подій в нашому світі, вислуховує молитви, приймає приношення, творить «дива».

Деїзм — віра в бога як творця всесвіту, який, однак, не втручається в реальний хід подій в сьогоднішньому світі. Такий бог може діяти тільки на початку і в кінці світу, а розвиток всесвіту підпорядкований законам природи.

Пантеїзм — ототожнення бога з усім всесвітом, із законами природи і т. д. Відрізняється від атеїзму тільки термінологічно.

Атеїзм — заперечення існування Бога (богів).

Агностицизм — твердження про те, що неможливо (на сьогоднішньому рівні знань або ж принципово ніколи) отримати відповідь на питання про існування Бога.

Кінець

Дякую за увагу !!!
Підготувала учениця 11 класу  Милян Віра.


title: Презентація на тему «Екзистенціалізм»

text:
Екзистенціалі́зм або філософія існування (фр. existentialisme від лат. exsistentia — існування)
напрям у філософії XX століття, що позиціонує і досліджує людину як унікальну духовну істоту, що здатна до вибору власної долі.
Представники екзистенціалізму :

 Письменники:  А. Жід , А. Мальро, Б.Віан,  Ж. Ануй,              Ф. Кафка,  М. Рільке,  М . Музиль та інші;
 Кіномистецтво:  М. Антоніоні, І. Бергмана,                     А. Рене та інші;
Театр:  Д.Херроуер,  Ф.Аррабаль ,  Я.Реза, Бонавентура, С.Мрожека,  С.Бодров,  Г.Слуцкі  та інші;
Художники: Г. Грін, Е. Хемінгуей, Р. Мартен дю Гар,    Кобо Абе  та інші.

Основні риси:
на перше місце висуваються категорії абсурдності буття, страху, відчаю, самотності, страждання, смерті;
особистість має протидіяти суспільству, державі,середовищу, ворожому «іншому», адже всі вони нав'язують їй свою волю, мораль, свої інтереси й ідеали;
поняття відчуженості й абсурдності є взаємопов'язаними та взаємозумовленими в літературних творах екзистенціалістів;
вищу життєву цінність екзистенціалісти вбачають у свободі особистості;
існування  людини тлумачиться як драма свободи;
найчастіше в художніх творах застосовується прийом розповіді від першої особи.

Екзистенціалізм  у живописі
Цей напрям у мистецтві став своєрідною реакцією на інтелектуальність і раціоналізм, він прославляє філософію існування, показуючи, що життя будь-якої людини є значно складнішим, ніж це може осягнути і пояснити людський розум.
Тут повністю відкидається, до того ж досить успішно, трактування буття як зовнішньої реальності, яку можуть передавати нам наші відчуття.
У напрямку проявляється досить яскраво виражені загальні песимістичні забарвлення і трагічні інтонації.

Альберто Джакометті
Найбільший художник-екзистенціаліст (також графік і скульптор). Його скульптура «Крокуюча людина-I» в лютому 2010 на аукціоні Sotheby's була продана за рекордну суму в 65 млн фунтів стерлінгів (більше 104 млн доларів).
Зіо Зігнел
Стріт арт малюнки Зіо - це не просто розфарбовані стіни і крики протесту, в його роботах глядач стикається з саморефлексією його власного життя і внутрішнього шляху.
Э. Мане

Расстрел императора Мексики Максимилиана. 1867 г.
Картини від  Гізем Сака
Лежача жінка.
Жінка з яблуком.


title: Презентація на тему «Міні-піца на батоні»

text:
Проект на тему:

Міні-піца на батоні.
Міні-піцу на батоні в народі називають ледачою. Дійсно, для її приготування навіть тісто замішувати не треба. Хоча зі справжньою піцою її ріднить лише спосіб запікання начинки під сиром на якійсь основі, а по суті міні-піца більше нагадує гарячий бутерброд, це не робить її менш популярною. Навпаки, таке блюдо дуже доречно, коли часу на приготування тіста немає і навіть немає готової основи. Адже так зручно готувати піцу на батоні на швидку руку до приходу гостей, та й себе чи сім'ю порадувати не гріх. Спробуйте!
Моделі аналоги:
Інгредієнти:
1.   Батон.
 Кетчуп.
 Майонез.
 Ковбаса.
 Твердий сир.
 Червоний перець.
 Помідори.
 Зелень.
 Наполегливість та хороший настрій 
 Приготування:
 Для початку беремо батон та розрізаємо його на дві частинки. Після цього виймаємо м’якіть, ось так:
Зробивши соус з майонезу та кетчупу, перемажемо половинки батона.
Гарненько вимастивши починаємо накидати начинку. Для початку покладемо ковбаску, потім солоних огірків, червоний перець, помідорів - та все це засипимо потертим сиром. Вкінці поставимо у духовку на 10-15 хвилин.
Готово! Приємного апетиту!
Висновок:
   Даний рецепт міні-піци на батоні є легким і швидким у приготуванні, поживним та смачним. Рекомендую усім господиням!


title: Презентація на тему «Цвєтаєва Марина Іванівна»

text:
Цвєтаєва Марина Іванівна
 26 вересня (8 жовтня) 1892  — 31 серпня 1941

		Цвєтаєва — це справжня окраса російської поезії «срібної доби», її творчість, як і творчість А. Ахматової, є найвищим злетом російської «жіночої» поезії. Багато в чому схожими є й їхні життєві долі, сповнені важких випробовувань і трагічних втрат. Н. Мандельштам у своїх спогадах «Друга книга» писала: «Я не знаю долі страхітливішої, ніж у Марини Цвєтаєвої». І це справді так.
		Цвєтаєва народилася в сім'ї професора Івана Цвєтаєва, засновника Московського музею образотворчих мистецтв, сина бідного сільського священика з с. Талиці Володимирської губернії, котрий, як він сам згадував, до 12 років навіть не мав чобіт. Мати — з польсько-німецької сім'ї, музикант, учениця Рубінштейна. Коли Марині виповнилося десять років, затишне сімейне життя перервалося хворобою матері — сухотами. Необхідно було лікуватися, і родина виїхала за кордон — в Італію, Швейцарію, Німеччину. У католицьких пансіонах Лозанни і Фрайбурга Марина отримала початкову освіту. Наступний рік родина прожила у Криму, де майбутня поетеса відвідувала Ялтинську гімназію і пережила бурхливе захоплення революційною романтикою. У 1906 р. Цвєтаєви повернулися у Тарус, де невдовзі померла мати Цвєтаєвої. Того ж року вона вступила в інтернат при московській приватній гімназії. У 1908 р. Ц. самостійно здійснила поїздку у Париж, де в Сорбонні слухала скорочений курс історії старофранцузької літератури.
У 6 років Марина почала писати вірші, не лише російською, а й французькою та німецькою. У 18 років Цвєтаєва видала свою першу збірку «Вечірній альбом» (1910), до якої включено вірші, написані в 1907–1910 рр. На цю збірку одразу ж відгукнулися Валерій Брюсов і Максиміліан Волошин. Того ж року написала першу критичну статтю «Чарівність у віршах Брюсова».
1912 — вийшла її друга збірка — «Чарівний ліхтар».
1911 — зустрілася зі своїм майбутнім чоловіком Сергієм Ефроном; у січні 1912 вийшла заміж. Того ж року у них народилася донька Аріадна (Аля).
1913 — вийшла третя її збірка — «З двох книг».

Роки Першої світової війни, революції та громадянської війни були часом стрімкого творчого зростання Цвєтаєвої. Вона мешкала у Москві, багато писала, але публікувала мало. У січні 1916 р. Цвєтаєва відвідала Петроград, де зустрілася з М. Кузьміним, Ф. Сологубом і С Єсеніним, а невдовзі подружилася з О. Мандельштамом. Пізніше, уже в радянські роки, зустрічалася з Б. Пастернаком і В. Маяковським, дружила зі старим К. Бальмонтом. О. Блока бачила двічі, але підійти до нього не наважилася.З початком громадянської війни Цвєтаєва жила впроголодь, їздила за продуктами у Тамбов, а двох своїх дочок змушена була віддати у Кунцевський притулок, аби хоч якось прогодувати. Одна з них (Аріадна) важко захворіла, а інша (Ірина) померла.У 1922 р. Цвєтаєва виїхала за кордон до чоловіка С. Ефрона — колишнього офіцера Добровольчої армії. Зустріч із чоловіком у еміграції і народження сина на деякий час повернули їй втрачену душевну рівновагу, але важкі умови життя, постійні поневіряння і безкінечні переїзди з однієї країни в іншу, прохолодне, а то й вороже ставлення до неї з боку еміграційної більшості (через її терпиме ставлення до Радянської Росії) постійно створювали напружену психологічну атмосферу. Потрапивши в еміграцію, Цвєтаєва спочатку замешкувала у Берліні, який їй не сподобався. Цвєтаєва перебралася у Чехію, яка їй дуже сподобалась. З листопада 1925 р. Цвєтаєва оселилася у Франції, але враження від цієї країни у неї залишилися не найкращі: «Париж мені духовно нічого не дав»; «Париж не для мене».
Аріадна  і Ірина Ефрон.1919.
Марина Цвєтаєва і Мур (Георгій Ефрон). 1928.
Якимось чином причетний до вбивства у Парижі одного із троцькістів, утік із Франції і повернувся у Росію її чоловік, а вслід за ним і донька Аріадна. У 1939 р. повернулася на батьківщину і Цвєтаєва, точа й з важким почуттям; «Тут я не потрібна. Там я неможлива», — писала вона з Росії у Францію. У серпні того самого року заарештували її доньку, котрій багато років доведеться провести в таборах і на засланні, а повністю реабілітують лише у 1955 р. У жовтні того ж року заарештували, а через два роки розстріляли і її чоловіка. На початку війни Цвєтаєва разом із сином евакуювали у містечко Єлабуга на Камі, а 31 серпня 1941 р. поетеса у стані глибокої депресії наклала на себе руки. У передсмертній записці вона просила вибачення і пояснювала свій вчинок тим, що була загнана у глухий кут. Через три роки, у 1944 р., у боях під Вітебськом загинув і її син. Могилу самої Цвєтаєвої, яку намагалися розшукати після війни, так і не знайшли.
Творчий спадок Цвєтаєвої чималий. Це понад 800 ліричних віршів, 17 поем, 8 п'єс, близько 50 прозових творів, понад 1000 листів. Свої перші поезії Цвєтаєва написала ще у 1898 р. Життєвим девізом Цвєтаєвої стало гасло «Одна — з усіх — за всіх — проти всіх». Цвєтаєва не зараховувала себе ні до символістів, ні до акмеїстів, і завжди вважала, що в питаннях художніх пріоритетів вона «сама по собі»
Сергій Ефрон, Марина Цвєтаєва з Георгієм (Муром) і Аріадна Ефрон.
Вшенорах (Чехія), 1925
Сергій Ефрон з дочкою Аріадною.1930-і.
Аріадна Сергіївна Ефрон (Аля), дочка Марини Цвєтаєвої.1930-і.
Марина Цвєтаєва і дочка Аріадна. Москва, 1916
Марина Цвєтаєва і Мур (Георгій Ефрон).
Медон, 1928. Автор фото - Н.П. Гронскій
Мур (Георгій Ефрон), Марина Цвєтаєва, Аріадна Ефрон. 1928.
Марина Цвєтаєва, Борис Унбегаун, Георгій Ефрон. 1935.


title: Презентація на тему «Готичний стиль в архітектурі світу»

text:
Готичний стиль в архітектурі світу
Готична архітектура
     Готична архітектура — період розвитку західноєвропейської архітектури з XII по XVI століття. Готична архітектура замінила архітектуру романської доби і в свою чергу поступилася архітектурі доби відродження. Сам термін «готика» виник саме в добу Відродження для позначки попереднього періоду розвитку архітектури, аби підкреслити відмінності архітектури, що відродила стилістику архітектури Стародавнього Риму і мала значні відмінності (стильові і конструктивні) від середньовічної архітектури.
Поява у Франції
     Готика зародилася в Північній частині Франції (Іль-де-Франс) в середині ХІІ ст. і досягла розквіту в першій половині ХІІІ ст.
Собор Паризької Богоматері
Катедральний собор міста Лан( Ланський собор)
Церква Сен Уен, м. Руан
Кафедральний собор Івана Хрестителя в Ліоні
Готика Англії
Сомерсет, Кафедральний собор, Британія.
Сомерсет, Кафедральний собор, Британія.
Плани готичних соборів Британії
План собору в Ілі.
План собору в місті Лінкольн, Англія.
План собору в місті Дарем.
Готика Німеччини
Ульмський собор.
Михаельскірхе, Бамберг
собор Санкт-Петер-унд-Георг, Бамберг, Баварія
Цегляна готика Німеччини і Польщі
Костел Св. Анни, Вільнюс
Голштинська брама, м. Любек, Німеччина.
м. Торунь, цегляна готика Польщі.
Готика в Україні (в складі Польщі)
Латинський катедральний костел, м. Львів
Миколаївський костел у Вижнянах (1400—1651)
Готика в Чехії
Собор Богоматері, Кутна Гора
Собор святого Віта, Прага.
Південний фасад собору Св. Віта
собор Св. Барбори, Кутна Гора
Костел Св. Петра і Павла, Мелник
Іспанська готика
Кафедральний собор, Сантьяґо-де-Компостела
Готика в Нідерландах
Вежа Св. Мартина, м. Гронінген.
Палата сукновалів в місті Іпр
Катедральний собор, м. Мехелен
Готика в Італії
Сієнский собор. Західний фасад.
Міланський собор


title: Презентація на тему «Чарлі Чаплін» (варіант 2)

text:
Підготували
учениці 11-А класу
Стрільник Юлія та Христевич Ілона
Чарлі
Чаплін
Біографія
Чарлі Чаплін народився в Лондоні 16 квітня 1889 року. Його батьки свого часу були затребуваними естрадними акторами, які виступали з гастролями в Європі та Сполучених Штатах Америки. Але поступово вони почали все менше гастролювати, і в підсумку батько втратив голос, спився і помер. Ну а мати від горя втратила розум. Після цього брати Чарлі й Сід Чапліни почали самі виступати, беручи участь в пантомімах. Чарлі пробував себе в ролі клоуна і не боявся дрібних підробітків.
Коли Чарлі виповнилося 14 років, його взяли на роботу до театру. Оскільки хлопчик ще практично не вмів читати, вчити ролі йому допомагав брат. За кілька років юного актора запросили зніматися в кіно, яке на той час тільки починало розвиватися. Дуже швидко він став не лише актором, а й сценаристом і навіть режисером. У 1917 році підписав мільйонний контракт із кіностудією First National Pictures, отримавши статус найбільш високооплачуваного актора того часу.

Ріст популярності
У 1921 році Чаплін здійснює подорож до Європи. У Лондоні і Парижі при його появі збираються величезні натовпи. За три перші дні в Лондоні Чаплін одержав 73000 листів. У Берліні його ніхто не знав, в післявоєнній Німеччині фільми Чапліна не показувалися. Другий візит до Європи Чаплін зробив в 1931 році — під час прем'єри фільму «Вогні великого міста». Утретє Чаплін побував в Європі в 1936 році під час показу фільму «Нові часи».
До 1922 р. Чаплін не мав власного будинку — жив в орендованих будинках, готелях, і клубі. У 1922 Чаплін побудував свій будинок в Беверлі-Хіллз. У будинку окрім 40 кімнат був кінозал і орган.
Славу Чапліну принесло німе кіно, і хоча звук з'явився у фільмах вже в 1927 році, Чарлі залишається вірним старій кінотехніці ще ціле десятиліття. Першою повністю звуковою картиною Чапліна став «Великий диктатор» — антигітлерівський фільм, знятий в 1940 році. Це був останній фільм, де використовується образ Бродяги-Чарлі.

Фільм "Великий Диктатор"
Останні роки життя
Актор був нагороджений Міжнародною премією Миру в 1954 році.
У своєму фільмі «Король в Нью-Йорку» (1957) Чаплін все ще сам грає головну роль.
У 1964 році Чаплін видає свої мемуари, які лягли в основу біографічного художнього фільму «Чаплін» (1992). Останній фільм «Графиня з Гонконгу» Чаплін ставить за своїм сценарієм в 1967 році; головні ролі у фільмі виконали Софі Лорен і Марлон Брандо.
У 1972 році Чаплін удруге отримав почесного «Оскара». Для цього він приїхав на короткий час у США — йому дали лише обмежену візу. 4 березня 1975 року Чаплін був посвячений у лицарі королевою Єлизаветою II в званні лицаря-командора Ордену Британської імперії.
Чаплін був одружений чотири рази. Від цих шлюбів він виховував 11 дітей. Помер легендарний актор 25 грудня 1977 року.

Чарлі Чаплін і його сім’я
Політична діяльність
Під час Першої світової війни Чаплін на прохання уряду США брав участь в розповсюдженні урядових облігацій. Разом з Мері Пікфорд і Дугласом Фербенксом Чаплін виступав на спеціальних мітингах. Під час Другої світової війни «Комітет допомоги Росії у війні» в Сан-Франциско запросив Чапліна виступити на мітингу замість хворого Джозефа Е. Девіса, колишнього американського посла в СРСР. Свою промову Чаплін почав із звернення «Товариші!» і закликав якнайскоріше відкрити другий фронт. Після цього виступу (через вимовлене слово «Товариші») Чапліна стали вважати комуністом.
Образ Волоцюги
Образ Волоцюги вперше з'явився у фільмі «Незвичайно скрутне положення Мейбл» (за іншою версією — у фільмі «Дитячі автомобільні гонки», знятому дещо пізніше, але що вийшов на екран на тиждень раніше).
Чаплін надягнув величезні штани, вузьку візитку, великі черевики, на голову — котелок, в руках тримав тростину. Чаплін був молодий, а виглядав молодше за свої роки, тому він для солідності приклеїв невеликі вусики. Маленькі вусики не приховували міміки, необхідної в німому кіно. У першій своїй появі на кіноекрані Чаплін вийшов з пишними вусами.
Чаплін в автобіографії писав про свого персонажа: «... Він дуже різносторонній — він і волоцюга, і джентльмен, і поет, і мрійник, а загалом це самотня істота, що мріє про красиву любов і пригоди. Йому хочеться, щоб ви повірили, ніби він учений, або музикант, або герцог, або гравець у поло. І в той же час він готовий підібрати з тротуару недопалок або відняти у малюка цукерку. І, зрозуміло, при відповідних обставинах він здатний дати пані стусана в зад, — але тільки спересердя.
Сучасники та послідовники
Попри те, що німе кіно поступилося місце звуковому, акторська і режисерська техніка Чапліна мала значний вплив на багато комічних акторів. Своєрідним послідовником Чапліна можна також вважати гонконзького актора і майстра бойових мистецтв Джекі Чана, який використовує витончену техніку трюка для створення цілих каскадів комедійних ситуацій. У свій час (1926–1929 рр.) видатний український режисер Олександр Довженко написав сценарій «Цар» для Чарлі Чапліна, який був сатирою на Миколу ІІ. Це трагікомічний фарс про безглуздя війни, коли солдата, що ніколи не воював засуджують до страти, а потім посмертно нагороджують. Відповіді на пропозицію Довженко не отримав.
Цікаві факти
Чаплін на чотири дні старший від Гітлера, якого спародіював у фільмі «Великий диктатор».
Чаплін на своїх фільмах заробив близько $10,5 млн.
Чаплін був шульгою і навіть на скрипці грав лівою рукою.
Улюбленим танцем Чапліна було танго. У фільмі «Вогні великого міста» він «зіставив» бій на рингу з танго.
Пам'ять
На честь Чарлі Чапліна радянським астрономом Людмилою Георгіївною Карачкіною названо астероїд 3623 Chaplin.
В швейцарському місті Веве, де Чарлі Чаплін провів останні роки свого життя стоїть статуя із його зображенням. Також є репродукція на Лейстер-сквер у Лондоні.
У музеї мадам Тюссо є муляж великого актора.
Пам'ятник Чарлі Чапліну споруджено також у Вільяментіку, Коннектікут.
Дякуємо за
увагу!!!


title: Презентація на тему «Розиток європейських костюмів»

text:
Розиток європейських костюмів
Чоловічий костюм
Костюм складався з короткої туніки з рукавами, підперезаний на талії, коротких штанів, панчоху з тканини, шкіряних черевиків і шерстяний накидки, застебнутій на правому плечі. На голову надіта невелика конусоподібна шапка. Починаючи з XI ст. (Романський період) форма чоловічого костюма знаходиться під впливом форми лицарських обладунків. Одяг стає коротшою і різноманітної форми. Мода міпарті поширюється в одязі знатних феодалів у ХIII ст. і пов'язана з використанням кольорів і знаків феодального герба. Рукава, половинки переду, штанини, взуття забарвлюються в різні кольори, прикрашаються гербовими знаками. У ХIII ст. з'являється сюрко, зшита з боків, з глибокими проймами. З усіх предметів чоловічого одягу знаті тільки нижню туніку шили з тонкого льняного полотна, решта-з вовни, шовку, парчі, оксамиту, який стає наймоднішою тканиною. Велика розмаїтість представляли головні убори цього періоду: капюшон, шаперон-драпірований головний убір з довгими спускаються кінцями, суконні і фетрові капелюхи з конусоподібною тулією, з полями і без полів. Зачіски-довгі з локонами і короткі з чубчиком на лобі.
Середньовіччя
Середньовічна мода
У жіночому костюмі відбуваються ті ж зміни форми прямої широкої сорочки, що і в чоловічому костюмі.
У ранні періоди жінки носили одночасно дві туніки: нижню, довгу і широку, з довгими вузькими рукавами, і верхню, більш коротку, з короткими широкими рукавами. Кольорові смуги обробки, вишивки розташовувалися по горловині, низу виробу і низу рукавів.
У Х-XII ст. починається створення одягу облягаючих форм. У прагненні підкреслити фігуру в костюмі з'являється вузький короткий жилет, який підтримує груди і відіграє велику декоративну роль: його обробляють по краях галуном, вишивкою. Пояс, оздоблений металевими пластинками, розташовують на стегнах, кінці його звисають попереду до низу. Покривала, поширені в одязі ранніх століть як головні убори, зникають. Жінки починають носити довге розпущене волосся або коси, перевиті парчевими стрічками, обручі, вінки з пов'язкою під підборіддям.
Взуття за формою і матеріалом нагадує чоловічу.

Раннє середньовіччя, жіноча мода
Подовжені пропорції, легкі, витончені, що йдуть вгору лінії готичної архітектури впливають на форми костюма пізнього середньовіччя. У XV ст. пропорції жіночого прилеглого костюма змінюються. Лінія талії в сюрко переноситься під груди. Спідниця ззаду подовжується шлейфом, який досягає декількох метрів довжини. Як чоловічому, так і жіночому готичному костюму притаманна штучна витягнутість форм, в лініях позначається загальна стильова особливість «готичної кривий», фігура набуває г-подібний силует. Контрастне співвідношення короткого вузького ліфа і довгою широкої спідниці, видиме в фас, досягає в профіль і зі спини ще більшої виразності завдяки довгому шлейфу. У період готики зачіска в жіночому костюмі відступала на другий план, тому що основний акцент робився на головний убір-чіпці різної форми, вінці, обручі.
Величезна увага приділяється ювелірним прикрасам-пояси, ланцюги, намиста, пряжки, бубонці. Дорогоцінні дрібнички підкреслюють вишуканість, витонченість бургундської моди: на пальцях до 20 кілець, на грудях-масивні ланцюги, в руці носовичок з куточком-золотим серцем. На шиї-намисто з крихітних золотих сердечок і емалевих слезок. До пояса прикріплені чотки, дзеркало, воскової амулет, позолочений соколине кіготь-зубочистка.

Пізнє середньовіччя, жіноча мода
Чоловіча мода
Сорочка найчастіше була з тонкого білого полотна довжиною до середини стегон. Її носили заправленої у штани. М'яко спущена лінія плеча, великий обсяг ліфа і довгих рукавів дозволяли пропускати тканину сорочки крізь розрізи рукавів верхнього одягу у вигляді пишних буфов. Сорочку випускали також між штанами і короткою верхнім одягом. Горловина мала широку овальну або квадратну форму і оброблялися по краю тасьмою, мереживом, зубцями тканини.
Панчохи-штани з еластичної тканини щільно облягали ноги. У XV ст. обидві половинки їх з'єднали гульфик, який вгорі й збоку пристібали на гудзики або шнурувати. Панчохи-штани прив'язували до коле шнурками через спеціальні отвори. Між колеться і штанами проглядалася нижня сорочка. В кінці XV ст. зверху панчіх-штанів стали надягати на стегнах короткі штани, довжиною до середини стегон і вище. Довжина одягу визначалася віком і суспільним становищем флорентійця. Верхній одяг похилого городянина, навіть якщо він не обіймав жодної виборній посаді, була обов'язково довгою, широкою і додавала його зовнішності відбиток статечності і важливості.
Чоловічий костюм доповнювала зручні м'які шкіряне взуття з широкими носами («ведмежа лапа»). Головні убори були дуже різноманітної форми: низькі капелюхи, берети, фези.
До цього ж часу відноситься поява першої в'язальної машини і її продукції-трикотажних шовкових панчіх.

Епоха Відродження

Епоха Відродження
Жіночий костюм
У костюмі венеціанок XVI ст. намічається прагнення до більшої розкоші, пишності форм, що знаходиться в безпосередньому зв'язку з естетичним ідеалом краси того часу. Величаву пишність і округлість форм підкреслюють широким вирізом щільного ліфа, широкими сборчатую рукавами, об'ємною спідницею.
Силует фігури наближається до прямокутника, в якому відношення ширини плечей до ширини спідниці близько до одиниці. Лінія талії підкреслюється на природному рівні.
У верхньому плаття з'являються короткі і широкі рукави, з-під яких видніються буфірованние довгі рукави нижнього одягу. Форма його також стає прилеглій із відрізною лінією талії і важкої складчастої спідницею з оксамиту або парчі. Велике поширення одержує висічення тканину, крізь яку просвічують білосніжні тонкі сборчатую сорочки.
Поєднання червоних, зелених, синіх важких шовків із золотом парчі і білизною сорочки створює прекрасне мальовниче рішення італійського костюма цього часу. Пишний мальовничий туалет венеціанки завершувався химерною взуттям на дуже високою (до 55 см) дерев'яній підставці. Дерев'яні підошви і верх туфель обтягувалися сап'яном, шовком або розшитим оксамитом.
Головні убори італійок-чіпці, м'які капелюхи, тюрбани.
Зачіски-гладкі, низькі, прикрашені перлами, вуалями, стрічками, квітами.
В якості обробки застосовували мереживо, яким прикрашали комір, рукавички, пояс, панчохи. З'являється новий вид доповнення до одягу-шовкова муфта на хутрі, прикрашена стрічками, китицями, різними дрібничками.

Чоловічий костюм XVII ст. знаходиться під впливом воєнізації. Мушкетер, вірний солдат короля-ідеальний образ часу. Костюм успадковує його риси стрункої підтягнутості, військової виправки протягом усього XVII ст. Верхній одяг, в основному коротка, вільного силуету, представлена плащами без рукавів типу накидки або з рукавами на яскравій теплій підкладці.
Чоловічий костюм доповнювали шовкові або вовняні панчохи білого, блакитного, червоного кольору з вишивкою і візерунком.
Взуттям служили чоботи з розтрубами і вилогами, а також напівзакриті туфлі з бантами, пряжками, розетками, з квадратними носами і ременями. У погану погоду зверху одягали шкіряне взуття без задника-попередницю наших калош-на дерев'яній підошві. До цього ж часу відноситься поява в чоловічого взуття високих каблуків червоного кольору.
Головні убори-м'які широкополі капелюхи, прикрашені страусовим пір'ям, - поступово набувають трикутну форму.
Зачіски на початку XVII ст. виконувалися з власних довгих або напівдовгому волосся, в кінці століття їх замінили величезні перуки рудого кольору, що нагадують левові гриви. Особи-небудь голені, або з невеликими вусами і клиноподібними борідками.
Костюм буржуа, городян-ремісників і селян відрізнявся від дворянського більшою стабільністю і практичністю форми, темними, тьмяними кольорами, якістю і вартістю тканини. Силуетне ж рішення костюма було в основному загальним.

Чоловічі костюми XVII століття

У основі жіночого костюма залишається каркас, кістяний корсет з металевими пластинками, форма якого протягом століття змінюється неодноразово. На початку століття-короткі напівтверді корсети, в середині і особливо в кінці-довгі з бюска, сильно затягують талію і підводять груди. Форма корсета повністю відображала модний силует, який протягом століття змінювався. У другій половині століття силует жіночого костюма різко змінюється. Рукава втрачають обсяг і стають коротшими (до лінії ліктя). Внизу вони прикрашаються широкими мереживними оборками. Велика кількість прикрас, заткані золотом, сріблом та дорогоцінним камінням тканини, довжина шлейфу регламентуються протягом усього періоду численними указами короля та церкви.
Характерними доповненнями до жіночого костюма були світлі шовкові панчохи, рукавички, краватки-шарфи, мереживні косинки, фартух, білий або кольоровий, оброблений мереживом, бахромою, рюшами, вишивкою, складні віяла, годинник, підвішені до поясу, або дзеркало в дорогій оправі. З ювелірних прикрас особливо цінувалися перлинні намиста, розетки, сережки, браслети, кільця, діадеми.
Туфлі з кольорової шкіри, парчі, оксамиту мали високий вигнутий каблук і вузьку загострену носову частину. Їх прикрашали бантами, пряжками, розетками.
Жіночі зачіски (знатні дами майже не носили головних уборів) протягом періоду змінювалися кілька разів: від порівняно гладкою з прямим проділом спереду, з косами, локонами і вузлом до високо здіймається зачіски фонтанж, що складалася з комбінацій локонів та крохмальних наколок.
В кінці століття зачіску фонтанж доповнювали дротовим каркасом, на якому зміцнювали драпіровку шовкового газу, мережива, штучні квіти стрічки.
У декоративній косметиці широко використовувалися білила, рум'яна, наклеювання на обличчя, шию і груди мушок з чорної шовкової тканини.

Жіночі костюмиXVII століття

Французький чоловічий костюм складається з білизни, камзола, жюстокора і кюлотов.
У першій половині століття сорочка пишно відбувається мереживом на манжетах і високих жабо. Шийні хустки з білого полотна або батисту туго бинтують шию, а поверх них франти пов'язують чорну шовкову стрічку. У 70-х рр.. виникає новий вишуканий рішення костюма: з'являється фрак, прилеглий по стегнах, зі скошеними статями, вузьким рукавом і невеликим стоячи-відкладним коміром, згодом заміненим високою стійкою Колірна гамма включає ніжні відтінки коричневого, жовтого, зеленого. Зазвичай всі три основні частини чоловічого костюма (фрак, камзол і кюлоти) виконувалися в одному кольорі або камзол і кюлоти-однотонні, фрак-в тональної гармонії з ними. Іноді камзол був білим з багатою вишивкою кольоровим шовком. У XVIII ст. відзначається велика різноманітність форм верхнього одягу. Це перш за все рединготи прилеглого силуету з однобортний або двобортною застібкою.
Носять також теплі і зручні сюртуки, оздоблені хутром, часто на хутряній підкладці. Набагато рідше звертаються до накидці.
Головні убори-невеликі капелюхи з полями, вузькими спереду і загнутими з боків. Перуки завивали в бічній частині, ззаду їх укладали кіскою з бантом.

Чоловічий костюм XVIII століття

У XVIII ст. в жіночий костюм знову повертається каркасна спідниця. На цій каркасною основі вже на початку століття з'являється новий вид жіночої сукні-кунтуш, або плаття зі складкою Ватто. Костюм доповнювали світлі шовкові панчохи з вишивкою, туфлі на високому зігнутому каблуці. Дуже поширеним прикрасою були букети штучних квітів, прикріплених до грудей, годинник-брелок на ланцюжку, рюші з мережив. Маленька витончена зачіска рясно посипалася пудрою. XVIII ст. було століттям розквіту жіночих зачісок і перук. У першій половині періоду були модні невеликі за обсягом головки з відкритим чолом, буклі або локонами. У 70-80-х рр.. зачіски стають надзвичайно складними і високими. Намиста, кулони, браслети, діадеми і навіть сережки були витіснені ювелірними коштовностями самого одягу: гудзиками, пряжками на поясах та підв'язках, брошками і шпильками, гребенями для зачісок, ручками віял, дзеркал та іншими дорогоцінними дрібницями-доповненнями костюма. В кінці XVIII ст. в жіночого взуття, представленої туфлями на високих підборах, виникає строга класифікація кольору: чорна взуття вважалося парадній, коричнева призначалася для прогулянок, червона і біла була привілеєм знатних дам.
Жіночий костюм XVIII століття

Стиль ампір відрізнявся від класицизму більшою статичністю, пишністю, блиском і помпезністю. Чоловік повсякденним одягом стає темний (коричневий, чорний, синій) вовняний фрак з високим коміром-стійкою. Найчастіше його носили зі світлими панталонах і світлим жилетом. Верхнім одягом був двобортний редингот, або сюртук, який поступово став основним у діловому чоловічому одязі. Взимку і восени чоловіки носили редингот з декількома комірами чи пелериною.
Зачіски в основному короткі, головні убори-високі капелюхи з невеликими, загнутими з боків полями.
Поширеними видами взуття були чоботи і туфлі.
Особливо глибоким був вплив стилю ампір в жіночому одязі. Далі жіночий костюм стає важчим, збільшується кількість поперечної обробки по низу. Костюм доповнювався капора різноманітних фасонів, іноді з вуаллю, а потім капелюхом типу струм, довгими лайковими рукавичками, часто без пальців (мітенямі).
Туфлі-відкриті, плоскі, шкіряні на низькому каблуці.

Костюм 1800-1825 років. Стиль ампір

У 1830 р. у Німеччині, Франції та інших європейських країнах панівним напрямом у мистецтві стає романтизм. У чоловічому костюмі, який за асортиментом і основних форм залишається незмінним, велике значення надається доповненням, дорогим вовняним, тонким лляним тканинам. Для бальних фраків використовують оксамит, для жилетів-різнокольорову парчу. У моду повертається середньовічний плащ і довгі загострені туфлі.
У жіночому костюмі панує сукню з дуже вузькою стягнутої жорстким корсетом талією, непомірно широкими вгорі і на лінії ліктя рукавами, низько спущеним плечем і розширеної спідницею довжиною до кісточок. Такі сукні зі світлого атласу, оксамиту рясно прикрашалися стрічками, мереживами, оборками. Доповнювали їх пишні головні убори зі страусовим пір'ям, квітами, вуаллю, ювелірними прикрасами. Чоловічий і жіночий силуети в романтичному костюмі подібні: похила лінія плечей, сильне розширення рукави, щільне облягання грудей і талії, розширення лінії стегон.
 Основним головним убором залишається циліндр.
 Взуття-чоботи і закриті туфлі чорного кольору. Величезні спідниці 60-х рр.. прикрашалися пишними воланами, облямівкою тканого візерунка, зубцями, фестонами. Цей період в історії костюма називають другим рококо.
Характерною особливістю жіночого костюма цього періоду є різноманітність його асортименту за призначенням: ранкові наряди, костюми для прогулянок, обідні та вечірні туалети.
Величезну роль у костюмі грали доповнення: рукавички, парасолька, ювелірні прикраси (сережки, брошки, браслети, ланцюжки, кільця).
Капелюхи зберігали форму капора з високою тульей.
Особливість взуття цього часу-низькі підбори і квадратна шкарпеткова частину.

Костюм 1830-1860 років. Різка зміна моди.

Протягом 70-80-х рр.. відбуваються подальші стандартизація і стабілізація чоловічих костюмів, розширення асортименту виробів за призначенням. У жіночому костюмі відбувається чергова зміна силуету, а також подальше збагачення асортименту тканин, матеріалів та розкішного, дорогого білизни. Розкішні тканини і мережива поєднуються в костюмі з вишуканою обробкою.
Змінюється форма каркасної основи сукні. Округлі пишні форми кріноліну замінюються вузької в боках прямою спідницею з турнюром нижче лінії талії спинки. У жіночому домашньому плаття з'являється рішення халата з рукавом кімоно. В кінці століття великий вплив на одяг надає розвиток спорту. У чоловічому костюмі з'являються короткі штани типу гольф, легкі куртки, кольорові сорочки, м'яка фетровий капелюх. У жіночому костюмі створюється новий асортимент: суконні широкі брюки-спідниці і короткі жакети.
Широке поширення отримує жіночий англійський костюм (блузка, спідниця і жакет). Білі крохмальні чоловічого типу комірці, краватки, манжети прикрашають візитні сукні, надаючи їм підкреслено скромний, суворий і ділову.
У 90-і рр.. в жіночий костюм проникає зароджується стиль модерн, який виник як заперечення еклектизму буржуазного мистецтва.
Головні убори в кінці століття мали високу тулію і маленькі поля. У міру збільшення висоти зачісок вони набувають вигляду наколок, прикрашених квітами, пір'ям і маленькими опудалами птахів.
Необхідними доповненнями були рукавички, муфти, сумки.
Взуття була різноманітною: високі черевики на шнурівці або гудзиках, туфлі з кольорової й чорної шкіри і шовку з пряжками, бантами, розетками на високому зігнутому каблуці.

Костюм 1870-1890 років

Кінець


title: Презентація на тему «Педагогічне спілкування»

text:
Педагогічне спілкування
Його види, стилі та функції
Педагогічне спілкування — це система органічної соціально-психологічної дії учителя-вихователя і вихованця в усіх сферах діяльності, що має певні педагогічні функції, спрямоване на створення оптимальних соціально-психологічних умов активної та результативної життєдіяльності особистості.
Оптимальним треба вважати таке спілкування педагога з вихованцями у процесі навчально-виховної роботи, яке створює найбільш сприятливі умови для розвитку позитивної мотивації у навчальній діяльност
Професійне педагогічне спілкування — це взаємообумовлений процес рольових ігор учителя-вихователя і вихованців. Якщо для педагога спілкування є передусім видом професійної діяльності, то для учня — це вид повсякденної життєдіяльності. Тому, спілкуючись з учнями, педагог не тільки взаємодіє з вихованцем, він повинен залишатися одночасної поза ним, бо йому треба спостерігати, аналізувати, коригувати, приймати рішення та ін.
Завдання спілкування:
Психологічний контакт з учнями
Пізнавальний пошук
Виховне і педагогічне спілкування
Міжособистісні стосунки в колективі
Подолання скупості, сором’язливості, виявлення й урахування індивідуальних рис учнів
Розвиток особистих якостей
Функції спілкування:
Пізнання людьми один одного
Обмін інформацією
Організація діяльності
Обмін ролями
Співчуття
Стилі спілкування:
Демократичний
Авторитарний
Ліберальний
Захоплення творчою діяльністю
Спілкування на основі дружби
Спілкування-дистанція
Спілкування-залякування
Спілкування-загравання

Механізми спілкування:
Навіювання
Переконання
Ідентифікація
Зараження

Засоби спілкування:
Вербальні
Комунікативні
Педагогічний такт
Міміка
Поза
Емоційність

Лінії спілкування:
Спілкування з окремими учнями
Спілкування через окремих учнів
Спілкування з колективом
Спілкування через колектив через окремих учнів

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!!!


title: Презентація на тему «Лилия Брик»

text:
Лилия Брик
В жизни Владимира Маяковского
 «Делай, как хочешь. Ничто никогда и никак моей
  любви к тебе не изменит…»
«умела быть грустной, женственной, капризной, гордой, пустой, непостоянной, влюбленной, умной и какой угодно»
«Я влюбилась в Володю, едва он начал читать „Облако в штанах“. Полюбила его сразу и навсегда».
«Маяковский все переживал с гиперболической силой – любовь, ревность,
дружбу».

Маяковский познакомился с этой женщиной в июле 1915 года.
Осип Максимович Брик и его жена, Лиля Юрьевна, люди достаточно обеспеченные, проявили сочувственное внимание к Владимиру Владимировичу, угадав в нем большой поэтический талант. Познакомила их младшая сестра Лили Юрьевны – Эльза, впоследствии французская писательница Эльза Триоле. Это за ней, еще до знакомства с Бриками, ухаживал Маяковский, бывал у нее дома, пугая добропорядочных родителей Эльзы своими футуристическими выходками.
После смерти отца – в июле 1915 года – Эльза приехала в Петроград к сестре. И на свое несчастье пригласила к ней Маяковского.
Он пришел, читал свое «Облако в штанах»...Именно в тот вечер, как утверждает Эльза Триоле, все и случилось: «Брики отнеслись к стихам восторженно, безвозвратно полюбили их. Маяковский безвозвратно полюбил Лилю...»
«...Среднего роста, тоненькая, хрупкая, она являлась олицетворением женственности, – утверждала Доринская. –Причесанная гладко, на прямой пробор, с косой, закрученной низко на затылке, блестевшей естественным золотом своих воспетых... «рыжих» волос. Ее глаза действительно «вырывались ямами двух могил» – большие, были карими и добрыми; довольно крупный рот, красиво очерченный и ярко накрашенный, открывал при улыбке ровные приятные зубы... Дефектом внешности Лили Юрьевны можно было бы почитать несколько крупную голову и тяжеловатую нижнюю часть лица, но, может быть, это имело свою особую прелесть в ее внешности, очень далекой от классической красоты». Одна из мемуаристок восклицала: «Боже мой! да ведь она некрасива. Слишком большая для маленькой фигуры голова, сутулая спина и этот ужасный тик».
Осип Брик, по словам Шкловского, «держал в доме славу Маяковского». Актом меценатства и расположения его к Маяковскому стало издание поэмы «Облако в штанах», которую никто не хотел печатать.
Перед поэмой появилось имя (посвящение: «Тебе, Лиля»). Лиле Брик была посвящена – уже самым прямым образом – и поэма «Флейта-позвоночник».
В мае – июне 1918 года Лиля и Маяковский снялись в главных ролях в киноленте со странным названием  «Закованная фильмой». Она играла балерину, он – художника. Вскоре Маяковский прописался в доме, где жили Ося и Лиля. В марте 1919-го вместе с ними переехал в столицу...
Об обожании поэтом «Лилички» вскоре знала уже вся Москва. Однажды некий чиновник посмел пренебрежительно отозваться об «этой Брик», и Маяковский, развернувшись, от души влепил ему по физиономии:
«Лиля Юрьевна – моя жена! Запомните это!»
Л. Брик писала о том, что ее отношения с мужем «перешли в чисто дружеские, и эта любовь не могла омрачить» их тройственную дружбу. О дальнейшей жизни сказано:
«Мы с Осей больше никогда не были близки физически, так что все сплетни о «треугольнике», «любви втроем» и т. д. – совершенно не похожи на то, что было.
Я любила, люблю и буду любить Осю больше, чем брата, больше, чем мужа, больше, чем сына. Про такую любовь я не читала ни в каких стихах, ни в какой литературе».
Между тем чувства других людей Лиля Юрьевна в расчет не принимала. В своем кругу позволяла себе высказываться о Маяковском иронически:
«Вы себе представляете, Володя такой скучный, он даже устраивает сцены ревности»;
«Какая разница между Володей и извозчиком? Один управляет лошадью, другой – рифмой».
«Страдать Володе полезно, он помучается и напишет хорошие стихи».
Всем
В том, что умираю, не вините никого и, пожалуйста,
 не сплетничайте. Покойник этого ужасно не любил.
Мама, сестры и товарищи, простите - это не способ
 (другим не советую), но у меня выходов нет.
Лиля - люби меня.
Товарищ правительство, моя семья - это Лиля Брик,
 мама, сестры и Вероника Витольдовна Полонская.
Если ты устроишь им сносную жизнь - спасибо.
Начатые стихи отдайте Брикам, они разберутся.
 Как говорят-
                  "инцидент исчерпан",
 любовная лодка
          разбилась о быт.
Я с жизнью в расчете
              и не к чему перечень
 взаимных болей,
                             бед
 и обид.Счастливо оставаться.
Владимир М а я к о в с к и й.


title: Презентація на тему «Electronic Arts»

text:
Vika Shandula
Electronic Arts
company’s history
Founders
     In February 1982, Trip Hawkins arranged a meeting with Don Valentine of Sequoia Capital to discuss financing his new venture, Amazin' Software. Valentine encouraged Hawkins to leave Apple Inc., in which Hawkins served as Director of Product Marketing, and allowed Hawkins use of Sequoia Capital's spare office space to start the company. On May 28, 1982, Trip Hawkins incorporated and established the company with a personal investment of an estimated US$200,000.
Trip Hawkins
The Name of the Company
    Most of the early employees of the company disliked the Amazin' Software name that Hawkins had originally chosen when he incorporated the company. While at Apple, Hawkins had enjoyed company offsite meetings at Pajaro Dunes and organized such a planning offsite for EA in October 1982.
     Hawkins had developed the ideas of treating software as an art form and calling the developers, "software artists". Hence, the latest version of the business plan had suggested the name "SoftArt". But it wasn’t the received. So debates continued.
Seven Cities of Gold  (1986)
    Hawkins liked the word "electronic", and various employees had considered the phrases "Electronic Artists" and "Electronic Arts".  When Gordon and others pushed for "Electronic Artists", in tribute to the film company United Artists, Steve Hayes opposed, saying, "We're not the artists, they are..." meaning that the developers whose games EA would publish were the artists. This statement from Hayes immediately tilted sentiment towards Electronic Arts and the name was unanimously endorsed.
Wasteland
(1988)
Development of the oldest play station
	 EA  shared lavish profits with their developers, which added to their industry appeal. Because of this novel treatment, EA was able to easily attract the best developers. The square "album cover" boxes (such as the covers for 1983's M.U.L.E. and Pinball Construction Set) were a popular packaging concept by Electronic Arts, which wanted to represent their developers as "rock stars".
Ski or die (1990)

Amiga partner
	In the mid-1980s Electronic Arts aggressively marketed products for the Commodore Amiga, mistakenly believing that its low price and sophistication would cause the computer to supplant the Apple Macintosh. PC compatibles instead became the dominant personal computer. In 1990 Electronic Arts began producing console games for the Nintendo Entertainment System, after previously licensing its computer games to other console-game publishers. Eventually, Trip Hawkins left EA to found the now defunct 3DO Company.
The Amiga 500 (1987) was the best selling model
Soviet Strike
(1995)
Great changing
	EA is currently headquartered in the Redwood Shores neighborhood of Redwood City, California. Following the retirement and departure of Trip Hawkins in 2000, EA decided replace its logo with a new one, and Larry Probst took over the reins.
F.A. Premier League Stars
(2000)
Great Success
In 2004, EA made a multimillion dollar donation to fund the development of game production curriculum at the University of Southern California's Interactive Media Division. On February 1, 2006, Electronic Arts announced that it would cut worldwide staff by 5 percent. On June 20, 2006 EA purchased Mythic Entertainment, who are finished making Warhammer  Online.

Medal of Honor: Allied Assault
(2002)
	After Sega's ESPN NFL 2K5 successfully grabbed market share away from EA's dominant Madden NFL series during the 2004 holiday season, EA responded by making several large sports licensing deals which include an exclusive agreement with the NFL, and in January 2005, a 15-year deal with ESPN. The ESPN deal gave EA exclusive first rights to all ESPN content for sports simulation games. On April 11, 2005, EA announced a similar, 6-year licensing deal with the Collegiate Licensing Company (CLC) for exclusive rights to college football content.

SimCity 4
(2004)
2007 year
	EA announced that it would be bringing some of its major titles to the Macintosh. EA has released Battlefield 2142,Command & Conquer: Tiberium Wars, Crysis, Harry Potter and the Order of the Phoenix, Madden NFL 08, Need for Speed: Carbon and Spore for the Mac. All of the new games have been developed for the Macintosh using Cider, a technology developed by TransGaming that enables Intel-based Macs to run Windows games inside a translation layer running on Mac OS X. They are not playable on PowerPC-based Macs
Mass Effect
(2007)
Company structure
	EA is headed by executive chairman Larry Probst and CEO Andrew Wilson. All of EA's labels and studios are overseen by Frank Gibeau, who was appointed President of EA Labels in 2011. Many have attributed former CEO John Riccitiello's success in leading EA to his passion as a gamer. Electronic Arts has four main labels, with numerous studios falling under each one. The current labels were created in late 2011.
Sims 3 (2009)
Studios of EA
Through the years EA was buying other little game-making companies.
Here you can a list of some the most famous
 BioWare
  PopCap Games
  Mythic Entertainment
  Visceral Games
  Chillingo
   EA Canada
   Ghost Games
   Maxis
   EA France
   EA Digital Illusions CE

EA Partners Program
The EA Partners co-publishing arm is dedicated to publishing and distributing games developed by third-party developers. Notable publishing/distribution agreements include:

 APB – Realtime Worlds
 Brütal Legend – Double Fine Productions
 Bulletstorm – Epic Games
 Crysis series – Crytek
 DeathSpank – Hothead Games
 Hellgate: London – Flagship Studios
 Kingdoms of Amalur: Reckoning – 38 Studios, Big Huge Games
 Rock Band series – Harmonix and MTV Games
And etc...

Thanks for watching