title: Презентація на тему «25 Greatest Maritime Disasters In History»

text:
25 Greatest Maritime Disasters In History
The Sussex was lost in a severe storm on 1 March 1694 off Gibraltar. There were only two survivors out of a crew of 500.

№25
HMS Sussex
Sank on 18 September 1890 after striking a reef during a typhoon off Kushimoto, Japan. The maritime accident resulted in the loss of 533 sailors including Admiral Ali Osman Pasha.

Ottoman frigate Ertuğrul

№24
During the ship’s 19th voyage, on 1 April 1873, it ran onto rocks and sank off the coast of Nova Scotia, killing 535 people.

№23
RMS Atlantic
16 April 1947, the French registered ex-liberty ship caught fire and exploded dockside while being loaded with ammonium nitrate at Texas City, Texas. In what came to be called the Texas City Disaster an estimated 581 people, including 28 firefighters, were killed and 5,000 were injured.

№22
SS Grandcamp
3 September 1878 the Princess Alice was sunk in a collision on the River Thames with the collier Bywell Castle off Tripcock Point in 1878. Over 650 people died making it the greatest loss of life in any Thames shipping disaster.

№21
SS Princess Alice
28 June 1904 the Norge ran aground close to Rockall on St. Helen’s Reef. The final death toll was 635 with 160 survivors who spent up to eight days in open lifeboats before rescue.

№20
SS Norge
21 June 2008, the ferry Princess of the Stars capsized and sank in Typhoon Fengshen off the coast of San Fernando, Romblon, in the Philippines. Of the estimated 747 people aboard, only 57 survived.

№19
MV Princess of the Stars
The Camorta was caught in a cyclone and sank in the Irrawaddy Delta on 6 May 1902 with the loss of all 655 passengers and 82 crew. She was en route from Madras, India, to Rangoon, Burma, across the Bay of Bengal.

№18
SS Camorta
26 November 1914, a powerful internal explosion ripped the Bulwark apart in the River Medway estuary. All of her officers were lost, and out of 750 sailors only 14 sailors survived.

№17
HMS Bulwark
While moored at Portsmouth in August 1782 the ship heeled too far and began taking water in through the gun ports before sinking. More than 800 lives were lost.

№16
HMS Royal George
Just before midnight on 9 July 1917 at Scapa Flow, HMS Vanguard suffered an explosion and sank almost instantly, killing an estimated 843 men and leaving only two survivors.

№15
HMS Vanguard
24 July 1915, while moored to the dock in the Chicago River, the capacity load of passengers shifted to the river side of the ship causing it to roll over, killing 845 passengers and crew.

№14
SS Eastland
The MS Estonia sank in heavy Baltic seas on 28 September 1994 claiming 852 lives.

№13
MS Estonia
The General Slocum caught fire and sank in New York’s East River on 15 June 1904 killing over 1,000 people and making it New York City’s worst loss-of-life incident until the September 11, 2001 terrorist attacks.

№12
PS General Slocum
3 February 2006, the passenger ferry Al Salam Boccaccio 98 sank in the Red Sea carrying 1,312 passengers and 96 crew members. Only 388 people survived.

№11
MS al-Salam Boccaccio 98
29 May 1914, the Empress of Ireland sank after colliding with SS Storstad on the Saint Lawrence River claiming 1,012 lives.

№10
RMS Empress of Ireland
This Japanese passenger ferry that sank during Typhoon Marie in the Tsugaru Strait between the Japanese islands of Hokkaido and Honshu on 26 September 1954 lead to an estimated 1,500 deaths.

№9
Tōya Maru
Аn October night in 1707 a Royal Navy fleet made several fatal miscalculations as they attempted to sail through dangerous reefs west of the Isles of Scilly. Overall four ships sank leaving nearly 2,000 sailors dead.

№8
Scilly naval disaster of 1707
Possibly the most well known maritime accident in history, the RMS Titanic was supposedly unsinkable but after striking an iceberg en route to New York City it left 1,523 people dead

№7
RMS Titanic
Referred to as the “Titanic of the East” this Chinese junk struck a reef near Indonesia and sank on 6 February 1822, leaving an estimated 1,600 dead.

№6
Tek Sing
The SS Sultana was a steamboat paddlewheeler that exploded on April 27, 1865 and has been called the greatest American maritime disaster in history with over 1,600 lives lost.

№5
SS Sultana
This Senegalese government-owned ferry capsized off the coast of Gambia on September 26, 2002 and led to a death toll of nearly 4,000.

№4
MV Le Joola
Responsible for the infamous Halifax Explosion of 1917 this French ammunition freighter exploded in Halifax Harbor, Nova Scotia after colliding with another ship. The blast killed over 2,000 people and injured 9,000 more.
№3
SS Mont-Blanc
This Chinese steamship exploded upon striking a mine (probably left by the Japanese navy) on the Huangpu River in 1948. It was packed with refugees from the Chinese Civil War so the exact death toll is not known but some estimates put it near 4,000.

№2
SS Kiangya
Called the greatest peace time maritime disaster in history, in 1987 the sinking of the MV Doña Paz led to 4,341 deaths with only 24 survivors. The ferry was en route to the capital of the Philippines when it collided with an oil tanker leaving both ships and the surrounding ocean to light up in flames.

№1
MV Doña Paz


title: Презентація на тему «Цирк»

text:
Цирк=)
Немного истории
Цирк в Риме
У древних римлян словом «цирк» называлось открытое сооружение в виде вытянутого овала, соответствующее современному ипподрому. Крупнейшим из таких зданий был Большой цирк (Circus Maximus) в столице. Римский цирк имел очень мало общего с современным цирковым представлением: он был местом проведения ряда народных «зрелищ», прежде всего конских скачек и гонок колесниц: единоборства, травли зверей и т. п. Состязания в цирке происходили в известные праздничные дни и назывались «люди зрелищ». Цирк играл в Риме большую общественную роль, сохранявшуюся также в первые века Византии.
Немного истории
Среднее века
После распада Римской империи цирк мало-помалу потерял своё значение главного места для развлечения народа. Внук Хлодвига I,Хильперик I, король франков, построил в Париже и Суассоне цирки, где давались народу различные представления, но последние особенного успеха не имели, и потому цирки вскоре были заброшены и сломаны. Получившие в Средние века значительное развитие мистерии и театральные представления окончательно подорвали значение цирка как общественного увеселения.
Немного истории
Новое время
Цирк современного типа появился впервые лишь в конце XVIII века во Франции. Создателями его явились два английских наездника, отец и сын Астлеи. В 1774 году они выстроили в Париже, в предместье Тампль, круглый зал, названный ими цирком, и стали давать здесь представления, состоявшие из различных упражнений на лошадях и акробатических этюдов. Преемники Астлеев, итальянцы Франкони, вскоре выстроили новый цирк уже на 2700 человек. Они ввели в программу представлений ещё и пантомимы, а также борьбу диких зверей между собой и с собаками. Из Парижа цирковые представления вскоре распространились по всей Европе.
Представления с дрессированными животными начали даваться в цирке с конца XIX века. К концу века постоянные цирки существовали почти во всех столицах и главных городах Западной Европы и России. Лучшими считались цирки Парижа. Кроме того, по Западной Европе и России постоянно кочевало весьма значительное число подвижных цирков. В Италии XIX века не было постоянных цирков, но зато большая часть наиболее значительных театров была устроена так, что партер мог быть превращён в цирковую арену. Наибольшее распространение цирки получили в Испании, где сохраняется с античности коррида.
Отец и сын Астлеи
Коррида. Испания
Немного истории
Современность
Современные цирковые искусства включают клоунаду, акробатику, эквилибристику, музыкальную эксцентрику, иллюзионизм, пантомиму, интермедию и др.
Цирковые специальности, помимо работы с животными, включают в себя разнообразные акробатические и гимнастические дисциплины, в том числе: хождение по канату, воздушную гимнастику, например, номера на трапеции и различные наземные упражнения.
Клоунада — наиболее сложный цирковой жанр. Клоун мастерски владеет несколькими дисциплинами. Последнее время переживает второе рождение одна из древнейших профессий цирка — огнеглотатели. Многие цирки начали включать в программу выступлений огненное шоу.
Клоунада
Акробатика
Пантомима
Ходьба по канату
Цирковые животные
Цирковое животное – животное, участвующее в цирковых представлениях под руководством дрессировщика. По современным нормам, для цирковых представлений используются только те животные, которые изъяты из дикой природы минимум в третьем поколении. То есть они привыкли к человеческому окружению и не приспособлены к жизни в естественных условиях. Многие цирки, в частности, Национальный цирк Украины, следят за соблюдением данного правила в своих стенах.
Самые известные цирки мира
Первым цирком числится китайский Shanghai Circus World (Шанхайский мир цирка)
Cirque du Soleil - самый знаменитый цирк в мире
Cirque du Soleil
Cirque du Soleil (Сирк дю солей) (фр. Цирк Солнца) — канадская компания, работающая в сфере развлечений, определяющая свою деятельность как «художественное сочетание циркового искусства и уличных представлений». Была основана в 1984 году Ги Лалиберте и Жилем Сент-Круа и базируется в Монреале, Канада.
«Цирк Солнца» насчитывает более 4000 человек, работающих в разных группах, что позволяет компании давать представления в нескольких точках мира одновременно. Выступает со зрелищными спектаклями, постановка которых осуществлена на арене под временным шатром (шапито), на постоянной цирковой арене, а также на театральной сцене. Годовая выручка цирка превышает 600 млн долларов.
 Цирк братьев Фрателлини (Франция)
Цирк братьев Ринглинг, Барнума и Бейли
Национальный цирк Украины
Национальный цирк Украины (Киевский цирк,) — один из старейших стационарных цирков на Украине. Расположен в Киеве на площади Победы, его вместимость — 2100 человек. Нынешнее здание цирка было открыто 5 ноября 1960 года.
Национальный цирк Украины (Киевский государственный цирк) — центр циркового искусства, который имеет общегосударственное и международное признание. На его арене выступали и выступают величайшие артисты, имена которых вписаны золотыми буквами в историю украинского и мирового циркового искусства, которых знает и помнит не одно поколение зрителей. Это своеобразная экспериментальная база, где рождаются тематические программы, аттракционы и номера на уровне классических образцов.
Активный период работы цирка — десять месяцев в году, представления проходят в зале, который рассчитан на 1907 мест.
Действующий руководитель Национального цирка Украины (директор и художественный руководитель) — Народная артистка СССР и Украины Людмила Алексеевна Шевченко.

Конец


title: Презентація на тему «Хоровий концерт та його творці»

text:
http://www.subject.com.ua/textbook/art/10klas/41.html
http://valyakodola.com.ua/publ/mojim_uchnjam/gotuemos_do_urokiv_khudozhnoji_kulturi_10_klas/khorovij_koncert_ta_jogo_tvorci/56-1-0-317


title: Презентація на тему «Лондонська національна галерея» (варіант 2)

text:
         Лондонська    національна галерея
Історія приміщення
 У квітні 1824 Палата громад погодилася виплатити £ 57000 для збору колекції картин  Ангерстейна. Його 38картин були призначені, щоб сформувати  нову національну колекцію.Невелика первісна галерея не мала власного приміщення. Її розмістили в будинку покійного Ангерстейна. Картини займали усі стіни, в залах було тісно, накопичувався бруд від відвідувачів . Розмір будівлі - будинок Ангерстейна- був порівняно маленький з іншими національними художніми галереями, тож його  висміювали в пресі.

Історія приміщення
У 1831 році парламент прийняв рішення побудувати будівлю для Національної галереї на Трафальгарській площі. Архітектор Вільям Вілкінс отримав замову на проект приміщення для галереї. Приміщення побудували на півночі Трафалгарської площі. Вілкінс не був багато обдарованою особою, а малоприємний стиль пізнього англійського класицизму ще більше звузив можливості архітектора. Плаский фасад прикрашений традиційними портиками, коланами,  пілястрами, трикутним фронтоном, куполом в центрі і негармонійними бічними. За проектом повинні бути ще скульптури, але їх так ніколи і не зробили.Нова будівля, нарешті, відкрилась у 1838 році.Національна галерея стоїть на місці колишньої конюшні короля. Архітектор галереї, Вільям Уілкінс, використовував багато методів будівництва будівлі стайні, коли він побудував Національну галерею.У 1826 році неподалік Carlton House, колишній будинок принца-регента, був знесений, але його вражаючі колони були врятовані. Уілкінс обрав вісім колон , щоб використати в його новій будівлі Національної галереї. Але він тоді вирішив, що вони були занадто малі для центрального портика. Проте, можна припустити, що вони в кінцевому підсумку були використані в східних і західних портиках .

Королівська академія мистецтв також була спочатку розміщена в новій будівлі Національної галереї на Трафальгарській площі. У 1869 році Королівська академія переїхала у в нову будівлю на Пікаділлі, залишаючи додатковий простір для Національної галереї
Було багато публічної критики будівлі Національної галереї і в 1869 році архітектору Е. М. Баррі було запропоновано представити проекти перебудови всієї галереї на Трафальгарській площі.
Після довгих обговорень було прийнято рішення про те, що існуюча будівля має залишатися, але має бути додано крило. Ця робота була завершена в 1876 році, і додала сім нових виставкових залів, в тому числі вражаючі куполи.
Опікуни протягом тривалого часу хотіли забезпечити вільний простір для Національної галереї. Центр Лондона був дуже обмежений. Зрештою, в 1907 році, казарми в задній частині галереї були очищені, і почалася робота, щоб побудувати п'ять нових галерей.
Зараз Галерея має загальну площу 46 396 квадратних метрів . Є досить велика, щоб вмістити більше 2000 лондонських двоповерхових автобусів.
Історія приміщення
Огляд картин
Національна галерея містить понад 2300 робіт. Всі основні традиції західноєвропейського живопису представлені від художників пізнього середньовіччя і Відродження Італії в французьких імпресіоністів.
травень 1824 року,  колекція банкіра Ангерстейна: п'ять пейзажів Клода Лоррена, полотно Себастьяно дель Пйомбо «Воскресіння Лазаря», картини «Венера і Адоніс» Тіціана, «Викрадення сабінянок» Рубенса, хогартівська серія «Модний шлюб», портрет адмірала Гітфілда пензля Рейнольдса та «Сільське свято» Вілкі.
 Згодом новими картинами колекцію поповнив Джордж Бомонт: пейзаж Каналетто «Будинок каменяра», композиція Веста «Орест і Пілад», Вілкі «Сліпий скрипаль», пейзаж Рубенса «Пейзаж із замком Стен».
1831 року галерея поповнилася великою кількістю картин, що їх заповідав колекціонер Голуелл-Карр («Святий Георгій» Тінторетто, «Святе сімейство» Тіціана, «Святе сімейство» Андреа дель Сарто , «Жінка, що купається в струмку» Рембрандта).
У 1838 році за заповітом лорда Фарнбру галерея поповнилася такими картинами як «Вечір» Рубенса, «Пейзаж із заходом сонця», «Пейзаж із замком Стен», «Водопій», «Віз, що їде на ринок» Гейнсборо, «Хлібне поле» Констебля.

Огляд картин

1847 року Роберт Верон подарував галереї 156 картин англійських художників.
 В 1851 році після смерті художника Джозефа Маллорда Вільяма Тернера за заповітом перейшло 300 його картин та 19 тисяч малюнків і акварелей. В 1857 році придбано колекцію Ломбарді-Бальді (картини Дуччо, Маргарито з Ареццо, Паоло Учелло).
У 1875 році галерея поповнилася колекцією з 94 картин Уїнна Елліса, які він заповів Національній галереї.
У 1884 році було куплено полотно «Мадонна Ансідеї» Рафаеля і «Кінний портрет Карла I» Ван Дейка.

Огляд картин.   Придбання ХХ століття
у 1916 р. галерея придбала вівтарний образ 15 ст. Мазаччо — «Мадонна з немовлям».
у 1924 р. по заповіту Монда галерея отримала чергових Боттічеллі (Сцени життя Св. Зіновія) та Тиціана.
У 1934 р. галерея придбала картину " Знущання над Христом " — автор Босх
У 1954 р.- галерея стала власницею двох картин Гейнсборо («Ранкова прогулянка» та « Портрет містера і міссіз Ендрюс»)
У 1962 р. галерея придбала картон Леонардо да Вінчі (Св. Анна та Марія з немовлям) та "Пейзаж " Джорджоне.
У 1972 р. галерея отримала Пікассо (« Натюрморт ») та картину Матісса- «Портрет Грети Моль».
За період директорства Майкла Леві з 1973 по 1986 рр. Національна галерея придбала нові полотна(Понтормо,Парміджаніно,Караваджо,Рафаель Санті,Франс Галс,Дієго Веласкес,Клод Моне,Каміль Піссарро,П'єр-Огюст Ренуар)

Молода жінка, стоячи на Virginal
Ян Вермер
1670-1672
Паоло Учелло: Битва при Сан Романо
Леонардо да Вінчі:Мадонна в скелях

Клод Моне: Ставок з водяними лілеями
Ганс Гольбайн молодший: Амбасадори
Ян ван Ейк: Портрет подружжя Арнольфіні
Томас Гейнсборо« Портрет містера і міссіз Ендрюс»
Рембрандт: Свято Валтасара

Джованні Больтраффіо   «Чоловік у профіль», між 1498 та 1516
Вінсент ван Гог: Соняшники


title: Презентація на тему «Steven Allan Spielberg»

text:
Steven Allan Spielberg
	Steven Allan Spielberg (born December 18, 1946) is an American film director, screenwriter, producer, and business magnate.
	Spielberg was born in Cincinnati, Ohio, to an Orthodox Jewish family. His mother, Leah Adler Posner (born 1920), was a restaurateur and concert pianist, and his father, Arnold Spielberg (born 1917), was an electrical engineer involved in the development of computers.
	In 1958, he became a Boy Scout and fulfilled a requirement for the photography merit badge by making a nine-minute 8 mm film entitled The Last Gunfight.
	Following his parents' divorce, Spielberg moved to Saratoga, California with his father. His three sisters and mother remained in Arizona.
	As a child, Spielberg faced difficulty reconciling being an Orthodox Jew with the perception of him by other children he played with.
	After moving to California, he applied to attend the film school at University of Southern California School of Theater, Film and Television two separate times, but was unsuccessful.
	His first professional TV job came when he was hired to direct one of the segments for the 1969 pilot episode of Night Gallery.
Filmography
Firelight (1964)
Slipstream (1967)
Amblin' (1968)
"L.A. 2017 (1971)
Duel (1971)
Something Evil (1972)
Savage (1973)
The Sugarland Express(1974, also wrote)
Jaws(1975)
Close Encounters of the Third Kind (1977, also wrote)
1941 (1979)
Raiders of the Lost Ark (1981)
E.T. the Extra-Terrestrial (1982)
Twilight Zone: The Movie ("Kick the Can" segment, 1983)
Indiana Jones and the Temple of Doom (1984)
The Color Purple (1985)
Empire of the Sun (1987)
Indiana Jones and the Last Crusade (1989)
Always(1989)
Hook (1991)
Jurassic Park (1993)
Schindler's List (1993)
The Lost World: Jurassic Park (1997)
Amistad (1997)
Saving Private Ryan(1998)
A.I. Artificial Intelligence(2001, also wrote)
Minority Report(2002)
Catch Me If You Can(2002)
The Terminal (2004)
War of the Worlds (2005)
Munich(2005)
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull(2008)
The Adventures of Tintin(2011)
War Horse (2011)
Lincoln (2012)
St. James Place(2015)
The BFG(2016)

Thank you for attention!


title: Презентація на тему «Михайло Горбачов»

text:
Михайло Горбачов
11 клас
Народився в селі Привольне Красногвардійського району Ставропольського краю, у селянській сім'ї. Батько — Горбачов Сергій Андрійович (1907–1976), росіянин. Мати — Гопкало Марія Пантиліївна (1911–1993), українка.
Із 13 років періодично поєднував навчання в школі із роботою в МТС і в колгоспі. Із 15 років працював помічником комбайнера машинно-тракторної станції. У 1948 році, сімнадцятирічним, був нагороджений орденом Трудового Червоного Прапора, як знатний комбайнер. У тому ж році призваний у Радянську армію, служив начальником продскладу. В 1950 році вступив до МГУ імені М. В. Ломоносова. Після закінчення в 1955 році юридичного факультету МГУ був направлений у Ставрополь у краєву прокуратуру. Працював заступником завідувача відділу агітації і пропаганди Ставропольського крайкому ВЛКСМ, першим секретарем Ставропольського міськкому комсомолу, потім другим і першим секретарем крайкому ВЛКСМ (1955–1962).
Малий Михайло з бабусею та дідусем
У 1953 році одружився із Раїсою Максимівною Титаренко (1932–1999). Був членом Політбюро з 1980. Як Генеральний секретар Центрального Комітету Комуністичної партії Радянського Союзу 1985–1991, Голова Президії Верховної Ради СРСР 1988–1989, Голова Верховної Ради СРСР 1989–1990, Президент СРСР 1990–1991 проводив ліберальні реформи всередині країни, які були названі Перебудовою і призвели до появи багатопартійності; спробував обмежити гонку озброєнь.

2009 року став лауреатом німецької премії «Квадрига».

Партійна робота

1952 — прийнятий до лав КПРС.
Березень 1962 — парторг крайкому КПРС Ставропольського територіально-виробничого колгоспно-радгоспного управління.
1963 — завідувач відділу партійних органів Ставропольського крайкому КПРС.
Вересень 1966 — обраний першим секретарем Ставропольського міськкому партії.
1967 — закінчив економічний факультет Ставропольського сільськогосподарського інституту (заочно), спеціальність— агроном-економіст.
Серпень 1968 — другий секретар Ставропольського крайкому КПРС.
Квітень 1970 — перший секретар Ставропольського крайкому КПРС.
1971–1991 — член ЦК КПРС.
Листопад 1978 — обраний секретарем ЦК КПРС.
1979–1980 — кандидат у члени Політбюро ЦК КПРС.

На початку 80-х років здійснив ряд закордонних візитів, під час яких познайомився з Маргарет Тетчер і подружився з Олександром Яковлєвим, який очолював у той час радянське посольство у Канаді. Брав участь у роботі Політбюро ЦК КПРС щодо вирішення важливих державних питань.
Діяльність на посаді генсека і президента
Перебуваючи на вершині влади, Горбачов проводив численні реформи і кампанії, які в подальшому привели до ринкової економіки, знищення монопольної влади КПРС і розпаду СРСР. Оцінка діяльності Горбачова суперечлива.
Консервативні політики критикували його за економічну розруху, розвал Союзу та інші наслідки перебудови.
Радикальні політики критикували його за непослідовність реформ і спробу зберегти колишню центрально-плановану економіку і соціалізм.
Багато радянських, пострадянських та зарубіжних політиків і журналістів вітали реформи Горбачова, демократію і гласність, закінчення холодної війни, об'єднання Німеччини. Оцінка діяльності Горбачова за кордоном колишнього СРСР носить більш позитивний і менш суперечливий характер, ніж у пострадянському просторі.
Заходи, здійснені Горбачовим
Антиалкогольна кампанія в СРСР, розпочата 17 травня 1985 р., призвела до підвищення на 45% цін на алкогольні напої, скорочення виробництва алкоголю, вирубування виноградників, зникнення цукру в магазинах унаслідок самогоноваріння і введення карток на цукор, але і збільшенню тривалості життя населення, зниження рівня злочинів, скоєних на грунті алкоголізму.
Прискорення — цей лозунг був пов'язаний з обіцянками різко підняти промисловість і добробут народу за короткі терміни; кампанія призвела до прискореного вибування виробничих потужностей, сприяла початку кооперативного руху і підготувала перебудову.
Переведення підприємств на госпрозрахунок, самоокупність, самофінансування — введення перших елементів ринкової економіки в СРСР, повсюдне впровадження кооперативів — провісників приватних підприємств, зняття обмежень з валютних операцій.
Гласність, фактичне зняття партійної цензури на засоби масової інформації та твори культури.
Придушення локальних національних конфліктів, у яких владою приймалися жорстокі заходи, зокрема силовий розгін мітингу молоді в Алма-Аті, введення військ до Азербайджану, розгін демонстрації у Грузії, розгортання багаторічного конфлікту в Нагірному Карабасі, придушення сепаратистських устремлінь прибалтійських республік.
На горбачовський період припадає різке зменшення відтворення населення СРСР. Зникнення продуктів з магазинів, прихована інфляція, введення карткової системи на багато видів продовольства у 1989 році. Для періоду правління Горбачова характерно вимивання товарів з магазинів у результаті накачування економіки безготівковими рублями, а згодом — гіперінфляція.
За Горбачова зовнішній борг Радянського Союзу продовжував зростати.
Реабілітація жертв сталінських репресій, не реабілітованих раніше за Хрущова.Припинення війни в Афганістані і виведення радянських військ.Приховування від громадськості фактів аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986.
The Times
Гласність, демократія, принцип пріоритету загальнолюдського початку над класовим, аж ніяк не вимагав фатального розвалу економіки. Товариство отримало свободу. Реальними стали вільні вибори, свобода друку, релігійні свободи, представницькі органи влади, багатопартійності. Права людини були визнані вищим принципом. Почався рух до економіки, стверджується рівноправність усіх форм власності. Покінчено з "холодною війною" зупинена гонка озброєнь і божевільна мілітаризація країни.

Розпад держави, економіки, соціальних і національних зв'язків, замість "холодної війни" - вогнища цілком гарячих конфліктів.
З точки зору його противників - розвалив державу, яка іменувалась Радянським Союзом; невтримний інфляцію, жебраків на вулицях, мільйонерів і, як кажуть, до 80% людей у риси бідності.
Плюси
Мінуси


title: Презентація на тему «Право людини на життя»

text:
Право людини на життя
Розмаїтий Дмитро, 9-Б клас
Право на життя — це право,
що належить до прав
першого покоління. Поряд з іншими правами цієї групи, право на життя має
найбільшу цінність для
людини і є передумовою
всіх інших прав.
Історія визнання права на життя людини
На міжнародному рівні
До середини ХХ ст. міжнародне право взагалі не визнавало того, що досить часто характеризувалось як основні, невід'ємні,природні права людини. Одним з перших документів, спрямованих на захист права на життя, є Статут ООН (26 червня 1945 р.), в якому передбачено, що однією з цілей цієї Організації є захист усіх основних прав людини. До цих основних прав належить насамперед право на життя. Це можна зрозуміти з  тексту Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 р., яка на сьогодні є найавторитетнішим тлумаченням Статуту ООН щодо змісту словосполучення «основні права людини».
 У статті 6 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права від 16  грудня 1966 р. право на життя визначається як  невід'ємне право кожної людини, яке  охороняється законом, і якого ніхто не може  бути свавільно позбавлений. Захист цього  права передбачає необхідність скасування   страти у всіх державах.

На регіональному (європейському) рівні
Важливим документом про права людини є Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 р. В статті 2 Конвенції йдеться про право на життя, що вказує на визнання важливості цього права порівняно з іншими правами людини. Європейський суд з прав людини (рішення якого є обов'язковими) при тлумаченні обов'язків держави згідно зі ст. 2 Конвенції поділяє їх на негативні та позитивні. Під негативними обов'язками держави розуміють обов'язок не перешкоджати в реалізації права, у цьому разі — не позбавляти життя.
Протягом тривалого часу в аспекті ст. 2 право на життя розглядалося як питання про обставини, за яких застосування представниками держави примусу, що призводить до смерті людини, є виправданим. За загальним правилом застосування сили, у тому числі вогнепальної зброї, навіть з метою забезпечення правопорядку, становлять грубе порушення права на життя. Проте можуть існувати ситуації, коли застосування сили визнається виправданим, оскільки було «виключно необхідним». Ці ситуації стосуються самооборони або захисту інших осіб від незаконного насильства; арешту або запобігання втечі особи під час затримання на законних підставах; правомірного придушення заворушення або повстання.
Важливою гарантією виконання державою її негативних зобов'язань є заборона смертної кари.
28 квітня 1983 р. було прийнято Протокол № 6 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод — Протокол щодо скасування смертної кари. У преамбулі цього документа вказано, що він був прийнятий з огляду на те, що розвиток подій у державах-членах Ради Європи відображає загальну тенденцію до скасування смертної кари. Стаття 1 Протоколу № 6 проголошує скасування смертної кари. Нікого не може бути засуджено до такого покарання або страчено. Відповідно до ст. 2 Протоколу, держава може передбачити у своєму законодавстві смертну кару за діяння, вчинені під час війни або неминучої загрози війни; таке покарання застосовується лише у випадках, передбачених законом і згідно з його положеннями.
Під позитивними обов'язками держави з реалізації права на життя розуміється зобов'язання держави створювати належні умови для реалізації цього права. Як порушення позитивних зобов'язань держави у цій сфері розглядають неефективну діяльність системи охорони здоров'я. У світовій практиці є різноманітні приклади контролю над ефективністю системи охорони здоров'я. Наприклад, у Великій Британії діє омбудсман з прав людини та охорони здоров'я; в Італії працює Трибунал із захисту прав пацієнтів, представники якого є в усіх регіонах країни; у США, де, крім комісій з етики, куди входять лікарі, юристи, представники страхових компаній, права пацієнтів відстоює безліч громадських організацій.
Під час екстрадиції, виходячи із завдання держав охороняти права та свободи осіб, які перебувають під їх юрисдикцією, держава, яка видає особу, зобов'язана пересвідчитись, що права цієї особи, гарантовані Конвенцією, не будуть порушені запитуючою країною, навіть якщо ця країна не є учасником Конвенції. Це також стосується загрози застосування до екстрадованої особи смертної кари або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження. У цих випадках Суд констатує порушення положень Конвенції саме з боку держави, яка здійснила видачу особи. Тому дуже важливо для компетентних органів запитуваної держави пересвідчитись у тому, що з боку запитуючої сторони до екстрадованої особи не буде застосовано жодних дій, які порушують її права за Конвенцією. Частиною позитивних обов'язків держави також є інформування населення про ризик та процесуальні обов'язки, що стосуються ретроспективного розслідування будь-якого насильницького позбавлення життя.
У національному правопорядку державних утворень на території України
Перші законодавчі акти Української Народної Республіки (УНР):«Статут про державний устрій, права і вольності Української Народної Республіки (Конституція УНР)», ухвалена 29 квітня 1918 р. Центральною Радою, Конституція УСРР, прийнята 14 березня 1919 р. ІІІ Всеукраїнським з'їздом Рад робітничих, селянських і червоноармійських депутатів, розділів про права людини чи громадян не містять.
У той же час Конституція УНР закріплювала, що «громадянин УНР і ніхто інший на території її не може бути покараний смертю, ані відданий яким-небудь карам по тілу, або іншим актам, які понижують людську гідність…». Аналіз кримінального законодавства радянського періоду історії України свідчить про відсутність розробленої та визнаної концепції права на життя і вирішення питання смертної кари.
30 січня 1937 р. була прийнята Конституція УРСР, в Розділі Х «Основні права й обов'язки громадян» з'явилася ст. 126 : «Громадянам УРСР забезпечується недоторканність особи».У Конституції 1978 р. також з'явився новий розділ «Держава і особа», в якому глава 6 мала назву «Основні права, свободи і обов'язки громадян Української РСР». Стосовно права на життя Конституція 1978 р. повторювала текст Конституції УРСР 1937 р. Проте, закріплення такого положення звучало як нонсенс, бо саме в цей час між буквою закону і практикою його застосування була нездоланна прірва.

Аналіз суспільно-правової практики України радянських часів свідчить про те, що перешкодами для здійснення декларативно-гуманістичних конституційних положень були не тільки численні порушення прав людини з боку державних (власне — партійних) органів, а й низький рівень правової свідомості, «культура мовчазної більшості». Сучасним наслідком тоталітарного минулого є «стан ціннісно-нормативного вакууму» в суспільстві, який має бути заповнений оновленим розумінням сутності права взагалі і прав людини як ціннісних орієнтирів зокрема.

Лише Конституція України 1996 р. визнає людину, її життя та здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпеку найвищою соціальною цінністю (ст. 3). А ст. 27 закріплює положення: «Кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави — захищати життя людини», що є свідченням вибору Україною європейських природно-правових цінностей.

Після вступу України до Ради Європи виконання смертних вироків спочатку було призупинено «де-факто», але суди продовжували їх виносити. Лише з прийняттям нового КК України, який набрав чинності з 1 вересня 2001 року, смертна кара як вид покарання остаточно зникла.
В Рішенні Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року наголошується, що «Конституція країни не містить будь-яких положень про можливість застосування смертної кари як винятку з положення статті 27 Конституції України про невід'ємне право на життя кожної людини».

Зміст права на життя
	Право на життя — надзвичайно об'ємне поняття. Законодавство вводить цілу низку додаткових повноважень фізичної особи, об'єднуючи їх під загальним поняттям «право на життя». За текстом Основного Закону можна визначити зміст права на життя, що включає:
по-перше, правомірну діяльність суб'єктів права (ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а праву на життя кореспондує обов'язок держави та інших суб'єктів права визнавати та не порушувати його);
по-друге, здійснення права на життя є реальною можливістю для людини вимагати від держави виконувати свій обов'язок — захищати життя людини (ця можливість реалізується через обов'язок держави криміналізувати вбивство та відмовитися від смертної кари як засобу кримінального покарання);
по-третє, кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань (засобом реалізації цих конституційних положень є існування можливості необхідної оборони та крайньої необхідності).
Аналізуючи цивільно-правову природу права на життя, це право, як і усі особисті немайнові права фізичної особи, відповідно до ст. 269 ЦК України, є невід'ємним від носія, позбавленим економічного змісту, виникає в особи з моменту народження чи іншого моменту, що прямо передбачений законом, а також належить їй довічно. Відсутність економічного змісту цього права означає, що його, на відміну від майнових прав особи, не можна виразити в грошовому еквіваленті.
	Відповідно до ЦК України до змісту права на життя відносяться наступні елементи:
заборона позбавлення життя фізичної особи;
захист свого життя і здоров'я та інших осіб від протиправних посягань не забороненими законом засобами;
неможливість проведення медичних, наукових та інших дослідів щодо неповнолітньої, недієздатної особи чи без її вільної згоди;
заборона задоволення прохання фізичної особи про припинення її життя;
недозволенність стерилізації щодо неповнолітньої особи та особлива вимога щодо порядку стерилізації недієздатної особи;
визначений порядок проведення операцій по штучному перериванню вагітності, штучного запліднення та перенесення зародка в організм жінки.

Також, відповідно до ЦК України, Сімейного кодексу України, Основ законодавства України про охорону здоров'я, у структурі права на життя можна виділити групурепродуктивно-генетичних прав:
 право на материнство (ст. 49 СК);
право на батьківство (ст. 50 СК);
право на штучне запліднення (ст. 123 СК, ч. 7 ст. 281 ЦК, ст. 48 Основ);
право на імплантацію (перенесення в організм) зародка (ст. 123 СК, ч. 7 ст. 281 ЦК, ст. 48 Основ);
право на штучне переривання вагітності (ч. 6 ст. 281 ЦК, ст. 50 Основ);
право на стерилізацію (ч. 5 ст. 281 ЦК, ст. 49 Основ);
право на корекцію (зміну) статевої належності (ст. 51 Основ).

Враховуючи можливі результати досягнень біології, до цієї групи прав доцільно віднести також право на генно-інженерне відтворення людини та право на клонування.
До змісту групи права на власне життя можна віднести право на захист життя та право на позбавлення життя іншої людини. До змісту права на власне життя входять можливість захисту власного життя від протиправних посягань (ч. 2 ст. 281 ЦК) та право на усунення загрози життю (ст. 282 ЦК), а також обов'язок забезпечення належного життєвого рівня, необхідного для підтримки біологічного життя людини (ст. 48 Конституції України).

До змісту права на позбавлення життя іншої особи входить надання такої можливості для захисту власного життя, а також життя іншої особи. У законодавстві не наведені випадки можливості позбавлення життя іншої особи, але достатній їх перелік становлять випадки захисту від протиправного посягання, здійснення законного затримання підозрюваної, обвинуваченої особи або підсудного, затримання або попередження втечі особи, яка на законних підставах перебуває під вартою, для припинення та ліквідації бунту, повстання, а також в умовах воєнного часу (під час ведення бойових дій). До цієї групи необхідно також віднести заборону активної та пасивної евтаназії (прохання фізичної особи про припинення її життя (ч. 4 ст. 281 ЦК України, ч. 3 ст. 52 Основ)
Часові межі права на життя
Момент виникнення права на життя
Складність визначення моменту виникнення права на життя полягає в тому, що народження є тривалим процесом, кожний елемент якого може бути розцінений як початок людського існування. Кожна країна визначає момент виникнення права на життя по-своєму. Наприклад, у Франції життя людини захищається державними законами через 10 днів після зачаття, а в Данії — після 12 тижнів, в Швеції — 20. В Японії, як і в багатьох країнах, життя юридично захищено лише після народження.
У юридичній науці існує декілька позицій щодо виникнення права на життя:

момент визнання плоду життєздатним;
момент запліднення;
момент початку фізіологічних пологів.

Згідно з Великою медичною енциклопедією життєздатним вважається немовля семимісячного внутрішньоутробного розвитку, довжина тіла якого не менше 35 сантиметрів, вага не менше 1 кілограма посилання. У ст. 1 Конвенції про права дитини (далі в тексті — Конвенція), 1989 р., визначено, що дитиною є кожна людська істота до досягнення нею 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Припускається, що під це визначення потрапляє ще не народжена дитина.
Дотримуючись ст. 6 Конвенції, держави-члени можуть визнати, що кожна дитина має невід'ємне право на життя і забезпечити в максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Визначення «дитини», закріплене в Конвенції дає можливість різного тлумачення моменту виникнення прав в залежності від того, якої концепції про початок життя держави дотримуються. При підписанні та ратифікації Конвенції деякі держави зробили заяву з приводу тлумачення її положень стосовно питання про початок життя. Наприклад, Аргентина зробила застереження про те, що ст. 1 «тлумачиться нею в світлі того, що термін „дитина“ означає людська істота з моменту зачаття до досягнення вісімнадцятирічного віку».
Українське законодавство визнає права дитини від моменту народження (п. 2 ст. 25 Цивільного Кодексу) із застереженням про те, що в рамках закону в окремих випадках держава охороняє права зачатої, але ще не народженої дитини. Більшість держав взагалі не зробили ніяких заяв чи застережень, відзначивши, що при тлумаченні преамбули, статей 1 і 6 Конвенції, вони будуть дотримуватися положень свого національного законодавства. Таким чином, Конвенція про права дитини не містить положень, які прямо зобов'язують держав гарантувати життя ще не народженій дитині.
З точки зору національного законодавства України новий організм, що розвивається в тілі жінки, дитиною до моменту свого народження не вважається. Він — частина організму жінки. Цю думку можна підтвердити ч. 6 ст. 281 Цивільного кодексу України та ст. 50 Основ законодавства України про охорону здоров'я, де передбачено, що штучне переривання вагітності може бути проведене за бажанням жінки при вагітності строком не більше 12 тижнів, а в окремих випадках, встановлених законодавством, — при вагітності від 12 до 22 тижнів
Відповідно до наказу МОЗ України від 20 липня 2006 р. № 508 була затверджена «Інструкція про порядок проведення операції штучного переривання вагітності», якою суворо заборонено переривати вагітність після 22 тижнів за будь-яких умов, обставин і ситуацій. Медицина визначає цей момент (22 тижні вагітності) умовною лінією, з якої плід варто називати дитиною.
Закон України «Про охорону дитинства» в ст. 6 говорить, що «кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров'я». Відповідно до низки правових норм України, в деяких випадках життя і тілесна недоторканність ембріона виступає в якості об'єкта, що охороняється кримінальним, цивільним та іншими галузями права.
Під процесом народження вважається проміжок часу між початком фізіологічних пологів і моментом самостійного дихання людини, а, отже, це і є початком права на життя.

Початковим моментом виникнення права на життя вважається початок фізіологічних пологів для українського кримінального законодавства при кваліфікації злочинів проти життя особи . Посягання на плід після початку родового процесу є посяганням на право людини на життя. Не має значення, що дитина, яка народжується, ще не розпочала самостійного позаутробного життя і навіть не відділилась від утроби матері. Посягання на плід, що відділився від утроби матері внаслідок пологового процесу (незалежно від його життєздатності), є посяганням на право на життя.
Момент закінчення права на життя
Кінцевим моментом права на життя вважається біологічна смерть, тобто момент, коли внаслідок припинення роботи серця відбулися необоротні процеси розпаду клітин центральної нервової системи.
Згідно з розділом І «Інструкції щодо констатації смерті людини на підставі смерті мозку», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 вересня 2000 р. № 226, «смерть мозку — повне та незворотне припинення всіх його функцій, які реєструються при серці, що працює, та примусовій вентиляції легенів». Смерть мозку прирівнюється до смерті людини.
Рішучим для констатації смерті мозку є поєднання факту припинення функцій всього головного мозку з доказом незворотності цього припинення. Право на встановлення діагнозу смерті мозку дає наявність точної інформації щодо причин і механізмів цього стану".
Від біологічної смерті відрізняють клінічну, коли, незважаючи на припинення дихання і серцебиття, протягом дуже короткого часу життя в організмі не припиняється і його життєздатні функції можуть бути відновлені.

Джерела
https://uk.wikipedia.org/wiki/Право_на_життя
Федюк Л. Право на життя у цивільному законодавстві // Право України. — 2004. — № 9. — С. 107–109.
Домбровська О. В. Теоретичні проблеми кримінально-правової охорони життя людини // Кримінально-правова охорона життя та здоров'я особи: Матер. Наук.-практ. конф. [Харків] 22 — 23 квітня 2004 року. — К. — Х.: Юрінком Інтер, 2004. — с.42 — 44
Сташис В. В., Бажанов М. І. Особа під охороною кримінального закону. — Х.: Право, 1996. — 224с.
Ольховик Л. А. Право на життя // Актуальні проблеми політики. Вип. 17. — О.: Юридична література / гол. ред. С. В. Ківалов, 2003. — с.160 — 167.


title: Презентація на тему «Жива природа»

text:
Жива природа-багаторівнева система
Рі́вні організа́ції живо́ї мате́рії — ієрархічно супідрядні рівні організації біосистем, що відображають рівні їх ускладнення. Найчастіше виділяють шість основних структурних рівнів життя: молекулярний, клітинний, організменний, популяційно-видовий, біогеоценотичний та біосферний. У типовому випадку кожен з цих рівнів є системою з підсистем нижчого рівня і підсистемою системи вищого рівня.
Молекулярний рівень організації життя
Це специфічні для живих організмів класи органічних сполук (білки, жири, вуглеводи, нуклеїнові кислоти тощо), їх взаємодія між собою і з неорганічними компонентами, роль в обміні речовин та енергії в організмі, зберіганні й передачі спадкової інформації. Цей рівень можна назвати початковим, найбільш глибинним рівнем організації живого. Кожен живий організм складається із молекул органічних речовин—білків, нуклеїнових кислот, вуглеводів, жирів, які знаходяться в клітинах. Зв'язок між молекулярним і наступним за ним клітинним рівнем забезпечується тим, що молекули — це той матеріал, з якого створені надмолекулярні клітинні структури. Тільки вивчивши молекулярний рівень можна зрозуміти, як протікали процеси зародження і еволюції життя на нашій планеті, якими є молекулярні основи спадковості і процесів обміну речовин в організмі. Адже саме на молекулярному рівні відбувається перетворення всіх видів енергії і обмін речовин в клітині. Механізми цих процесів також універсальні для всіх живих організмів.
Компоненти
•Молекули неорганічних і органічних сполук
•Молекулярні комплекси хімічних сполук (мембрана тощо)

Основні процес
•Об'єднання молекул в особливі комплекси
•Здійснення фізико-хімічних реакцій в упорядкованому вигляді
•Копіювання ДНК, кодування та передача генетичної інформації
Клітинний рівень організації життя
Представлений вільноживучими одноклітинними організмами і клітинами, що входять в багатоклітинні організми.
Компоненти
•Комплекси молекул хімічних сполук і органели клітини.

Основні процеси
•Біосинтез, фотосинтез
•Регулювання хімічних реакцій
•Поділ клітини
•Залучення хімічних елементів Землі і енергії Сонця в біосистемі

Тканний рівень організації життя
Тканинний рівень представлений тканинами, що об'єднують клітини певної будови, розмірів, розташування і подібних функцій. Тканини виникли в ході історичного розвитку разом з багатоклітинністю. У багатоклітинних організмів вони утворюються в процесі онтогенезу як наслідок диференціації клітин. У тварин розрізняють кілька типів тканин (епітеліальна, сполучна, м'язова, нервова, а також кров і лімфа). У рослин розрізняють меристематичну, захисну, основну і провідну тканини. На цьому рівні відбувається спеціалізація клітин.
Органний рівень організації життя
Органний рівень представлений органами організмів. У найпростіших травлення, дихання, циркуляція речовин, виділення, пересування і розмноження здійснюються за рахунок різних органел. У досконаліших організмів є системи органів. У рослин і тварин органи формуються за рахунок різної кількості тканин. Для хребетних характерна цефалізація, яка захищається в зосередженні найважливіших центрів і органів чуття в голові.
Організмовий рівень організації життя
Представлений одноклітинними і багатоклітинними організмами рослин, тварин, грибів і бактерій.
Компоненти
•Клітина — основний структурний компонент організму. З клітин утворені тканини та органи багатоклітинних організмів

Основні процеси
Обмін речовин (метаболізм)
Подразливість
Розмноження
Онтогенез
Нервово-гуморальна регуляція процесів життєдіяльності
Гомеостаз

Популяційно-видовий рівень організації життя
Представлений в природі величезною різноманітністю видів і їх популяцій.
Компоненти
•Групи споріднених особин, об'єднаних певним генофондом і специфічною взаємодією з навколишнім середовищем
Основні процеси
•Генетична своєрідність
•Взаємодія між особинами і популяціями
•Накопичення елементарних еволюційних перетворень
•Здійснення мікроеволюції і вироблення адаптацій до змінного середовища
•Видоутворення
•Збільшення біорізноманіття
Біогеоценотичний рівень організації життя
Компоненти
•Популяції різних видів
•Фактори середовища
•Харчові мережі, потоки речовин і енергії

 Основні процеси
•Біохімічний кругообіг речовин і потік енергії, що підтримують життя
•Рухоме рівновагу між живими організмами і абіотичного середовищем (гомеостаз)
•Забезпечення живих організмів умовами проживання і ресурсами (їжею та притулком)

Представлений різноманітністю природних і культурних біогеоценозів у всіх середовищах життя.
Біосферний рівень організації життя
Компоненти
•Біогеоценози
•Антропогенний вплив
Основні процеси
•Активна взаємодія живої і неживої речовини планети
•Біологічний глобальний кругообіг речовин і енергії
•Активна біогеохімічна участь людини у всіх процесах біосфери, її господарська та етнокультурна діяльність
Виконала учениця 11-А класу
Молебна Таїсія


title: Презентація на тему «Березовський Максим Созонтович» (варіант 1)

text:
Презентація з художньої культури на тему:“Березовський МаксимСозонович”
Макси́м Созо́нтович Березо́вський  — український композитор, диригент, співак. Класик європейської музики.

Народився у Глухові на Сумщині в козацькій родині, в місті, де виховувалися музики для роботи при дворі російських імператорів . Вищу освіту здобув у Києво-Могилянській академії, де почав писати власні твори.
1758 року — через виняткові вокальні дані відряджений до Петербурга, де став солістом у Придворній співацькій капелі князя Петра Федоровича. Там познайомився з тогочасною європейською музикою. В 1759-60 роках виступав як співак-соліст в Італійській оперній трупі в Оранієнбауміта Петербурзі.

1769 року — відряджений до Італії на навчання у Болонській філармонічній академії, де брав уроки у відомого композитора та історика музики падре Джованні Батіста Мартіні, у якого навчався близько восьми років. 15 травня 1771 р. Здав іспит на звання академіка філармонії в Болоньї
Максим Березовський став першим українським (а також і російським) автором опери. На початку 1774 року повернувся в Петербург .
Повернувшись 1774 року до Російської імперії, М. Березовський зіткнувся із байдужістю урядовців. Максим Березовський був зарахований (без посади) церковним півчим і капельмейстером Придворної співацької капели.
Постійні нестатки, неможливість знайти застосування своїм творчим силам привели композитора до нервової недуги. 1777 року 32-літній композитор покінчив життя Не менш трагічна доля судилася його творам, які або припадали пилом, або взагалі були знищені. Більшість творів Березовського збереглася в рукописах. Були видані тільки поодинокі композиції, які, власне, й принесли йому світову славу.
Березовський відомий як композитор, автор духовних концертів, що написані ним після повернення з Італії (найпопулярніший концерт «Не отвержи мене во время старости»). Він поєднав у своїй творчості тогочасний досвід західноєвропейської музичної культури з національними традиціями хорового мистецтва.
Спадщина

Духовні музичні твори Березовського охоплюють Літургію, причасні вірші, хвалебну пісню і ряд концертів.
духовні концерти
«Не отвержи мене во время старости»,
«Остригну сердце»,
«Милость и суде воспою»,
«Слава в вышних Богу»;
причастники
«Творяй Ангелы своя духи»,
«Чашу спасения приму»,
«И память вечную»,
«Во всю землю»,
«Хвалите Господа»,
«Блажени яже избрал»,
«Не имамы иныя помощи».
Духовна музика
Світська музика
Cімфонія до мажор
 1 Allegro Molto 2 Andante 3 Presto Перша російська симфонія4 Арія Тімант "Prudente Mi Chiedi" з оперb"Демофонт" 5.Арія Тімант "Misero Pargoletto" з опери "Демофонт" 6.Allegro 9 Ariette7.Cоната до мажор для скрипки і клавесина
 8.Allegro9. Grave10. Menuetto con 6 variazioni11. Концерт "Не відкинь мене під час старості
Макси́м Созо́нтович Березо́вський  — український композитор, диригент, співак. Класик європейської музики. Я обрала саме цього виконавця, оскільки він український композитор твори якого пам’ятають, грають і виконують в церковніх і симфонічних оркестрах.
Висновок
Презентацію виконала
Учениця 11- А класу
Конюх Анастасія
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Пітер Брейгель старший»

text:
Пітер Брейгель старший
Митець і знавець

    Народився близько 1526 року в провінції брабант, бельгія

Навчався у Пітера Кука ван Альста — придворного художника імператора Карла V.

У 1551 році прийнятий в антверпенську Гільдію живописців.

У 1553 здійснює подорож до Франції, Італії, Швейцарії. Був зворушений давніми пам'ятками Риму та шедеврами Відродження, морськими стихіями та живописними гаванями Середземномор'я

Пейзаж з падінням Ікара
     Брейгель був одним з основоположників фламандського і голландського реалістичного мистецтва. У своїй творчості гостро критикував вади сучасного йому суспільства, обстоюючи народно-демократичний ідеал справедливості.
Битва посту і масляної» – поєднання богословських традицій і фламандського фольклору
«Безумна грета»
Сцена-метафора – ілюстрація народної мудрості
      «Сутінковий день» з циклу «Місяці» – показ колообігу життя і природи

«жатва»
«Мислівці на снігу»

«Весілля селян»

«селянський танець»
                         «Сорока на шибениці» - показ відчаю і скорботи, викликаних іспанським терором
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Книга, без якої я не уявляю свого життя…»

text:
Книга,  без якої я не уявляю свого життя…
РОБОТА УЧЕНИЦІ 11 КЛАСУ
Стратійчук Діани

Книги оточують нас з дитинства. Вони супроводжують нас усе життя. Вони розвивають у нас почуття краси, розширюють наш кругозір, змушують разом з літературними героями радіти, засмучуватися або переживати. Книги піднімають нам настрій, нерідко рятують від самотності, допомагають знайти вихід із ситуації, що склалася.

Напевно, вчасно прочитана книга - це величезна удача. Вона може змінити життя так, як не змінить її навіть кращий друг.
Слова великої людини.Руського письменника Олексія Толстого.
«хороша книга - точно бесіда з розумною людиною»

Адже, читаючи улюблену книгу, ти як би спілкуєшся з героями, подорожуєш з ними, хочеш порадити їм , а іноді чекаєш сам від них допомоги.
“Маленький  принц”
Мені подобається повість Антуана де Сент Екзюпері «Маленький принц». Це сумна казка про дорослих і дітей. Це мудра казка, яка адресована, швидше за все, дорослим. Для Екзюпері було дуже важливо написати таку книгу…
Адже він часто повторював, що з доброї насінини  обов'язково виросте добре дерево.
Екзюпері, льотчик і письменник, розмірковує про найважливіше - про вічні питання нашого життя: про добро і зло, про красу і байдужість, про дружбу і кохання, про вірність і відповідальність людини за свої вчинки.
Маленький принц залишає свою рідну планету, де головним його заняттям було милуватися заходом і доглядати за примхливої трояндою. Там він жив за правилом: «Встав вранці, вмився, привів себе в порядок і відразу ж приведи в порядок свою планету». Хлопчик відправляється в далеку подорож на інші планети, щоб знайти друга. Так він потрапляє на Землю - на нашу планету, єдину, кохану, часом недобру. Тут Маленький принц зустрічається з льотчиком, який і розповів нам цю історію.

Символічні шість планет, на яких до цього побував Маленький принц, Вони втілюють те, що притаманне сьомий планеті, на якій живемо ми - Влада, честолюбство, марна трата часу на безглузді справи.
Вислови Маленького принца…
«У кожної людини свої зірки. Одним - тим, хто мандрує, - вони вказують шлях. Для інших це просто маленькі вогники ».
 «Добре бачить тільки серце. Головного очима не побачиш ».
Зворушливо описується зустріч і дружба Маленького принца і лиса.
 Мудрий лис  пропонує хлопчикові приручити себе і дає найголовніше повчання: «Ми відповідальні за тих, кого приручили».
Екзюпері нагадує і нам, що живуть в XXI столітті, про відповідальність за наші вчинки, про те, що не можна миритися зі злом, про те, якою повинни бути людина…

Твір переконав мене , що дружба - велике і сильне почуття, яке необхідно кожному з нас.

«Адже всі дорослі спочатку були дітьми, тільки мало хто з них про це пам'ятає» - Антуан де Сент-Екзюпері, з присвяти до книги.

Висновок…
Повість «Маленький принц» можна вважати заповітом льотчика, письменника, філософа…
Цей заповіт адресований  всім людям.
Його потрібно уважно читати, інакше можна пропустити головне.


title: Презентація на тему «Жанри і форми інструментальної музики»

text:
Жанри і форми інструментальної музики

Інструментальна музика – це музика, призначена для виконання на музичних інструментах.Інструменти поділяють на групи:духові;струнні;ударні.Клавішні інструменти залежно від принципу видобування звука належать до різних відповідних груп або виокремлюються в окрему групу за формальним принципом наявності клавіатури.Окрему групу становлять сучасні музичні електроінструменти.
 Найдавніші форми інструментальної     музики: - тема з варіаціями; - сюїта.Тема з варіаціями – це п’єса, що пов’язана з народною творчістю і побудована на розвитку і зміні основної музичної думки – теми.Сюїта – чергування різноманітних танців і п’єс.Найвідоміший автор сюїт  –  Й.С.Бах.
Портрети Й.С.Баха
У ХVІ ст. словом соната позначали будь-яку інструментальну п’єсу.Класичні зразки сонати з двох або трьох частин з’явилися у ХVІІІ ст. Енергійну першу частину, побудовану на контрастному зіставленні двох музичних тем, змінювала друга частина – повільна, лірична п’єса. Завершувалася соната фіналом – музикою у швидкому темпі.Іноді замість повільної частини з’являлася танцювальна п’єса – менует.
Найвідомішим автором сонат визнано Людвіга ван Бетховена.Світове визнання отримала його Соната №14 (“Місячна”)
Портрети Людвіга ван Бетховена
Симфонія –значний за тривалістю виконання твір для симфонічного оркестру, що складається з кількох (3-4) контрастних за характером частин.Одним із засновників жанру симфонії є видатний австрійський композитор Франц Йозеф Гайдн, якого називають “батьком симфонії”. Він створив понад сто симфоній, сповнених гумору.
Портрети Й. Гайдана
Концерт (від лат. concerto – змагаюся) – це не лише публічне виконання музики, але й жанр інструментальної музики, твір, заснований на контрастному протиставленні музичних партій соліста (або кількох солістів) усьому колективу виконавців.Інструментальний концерт за формою нагадує симфонію та сонату.А.Вівальді –  визнаний автор інструментальних концертів. Найвідоміші з них увійшли до циклу “Пори року”
Портрети Антоніо Вівальді
Камерно-інструментальна (від іт. camera – кімната) – це музика, розрахована на невелику кількість виконавців.Найпоширеніші її форми: - соната; - сюїта; - квартет.
                                                        Жанри оперного мистецтва: - героїко-трагічна опера (“Іван Сусанін” М.Глінки); - лірична (“Євгеній Онєгін” П.Чайковського); - драматична (“Пікова дама” П.Чайковського); - комічна (“Весілля Фігаро” В.Моцарта); - історична (“Тарас Бульба” М.Лисенка); - опера-казка (“Снігуронька” М.Римського-                             Корсакова).
Портрети П.І.Чайковського
Опера поєднує вокальну та інструментальну музику, поезію, драматургію, хореографію та образотворче мистецтво (декорації).Синтез мистецтв робить оперу найяскравішим жанром музичного мистецтва.
Балет – театральна вистава, зміст якої втілений  у танцях і пластичних рухах, що супроводжуються оркестровою музикою.
Оперета – музично-сценічний твір здебільшого комедійного змісту з вокально-танцювальними сценами у супроводі оркестру й розмовними епізодами.Оперета – єдиний жанр, у якому всі види мистецтв – музика, спів, мова, драма й хореографія – поєднуються рівною мірою.
Різновидом оперети в певному сенсі  є мюзікл, що виник і розквіт у ХХ ст.У мюзиклі наявні ритми сучасної естради, джазу, побутової музики, різних стилів: біт-, рок-, поп-музики.


Презентація на тему «Садово-паркова культура» (варіант 1)


Презентація на тему «Культова арабо-мусульманська архітектура» (варіант 1)


Презентація на тему «Афінський Акрополь»


title: Презентація на тему «Україньскі зірки в Голлівуді»

text:
Україньскі зірки в Голлівуді

	Основними постачальниками голлівудських геніїв на «фабрику мрій» в Україні є міста Київ та Одеса . Саме з цих місць тягнуться родоводи багатьох знаменитих і популярних діячів Голлівуду. Тому , між іншим , в Санта Моніці людей , які прямо або опосередковано пов'язані з Україною , набагато більше , ніж прийнято думати.
Девід Духовни
53-річний американський актор Девід Духовни недавно дізнався, що він має пряме відношення до України. Батько актора - відомий публіцист і письменник Амрам - емігрант з Києва, а його сім'я переїхала в США, побоюючись сталінських репресій. Ось що пише Девід у своєму Твіттері: "Я виріс, думаючи, що я росіянин, але тільки зараз зрозумів, що насправді я українець. Ніколи не пізно змінитися".
Лео Ді Капріо
Лео Ді Капріо ніколи не приховував , що в його жилах тече італійська , німецька і російська кров . Бабусю Леонардо Олену Смирнову незабаром після революції батьки вивезли з Одеси та видали заміж у Німеччині. Зі своїм німецьким чоловіком вона прожила недовго і після розлучення емігрувала до США . Там закрутила роман з італійцем , який кинув її вагітною матір'ю Леонардо - Оленою . Про бабусю у Лео залишилися самі прекрасні спогади . Одного разу під час візиту до Росії Ді Капріо зустрівся в президентом Путіним , в розмові з яким заявив: " Мої бабуся і дідусь були росіянами , так що я не на чверть , а наполовину росіянин" . Путін тоді назвав Леонардо "справжнім мужиком" . Мабуть , Лео не знав , що Одеса - українське місто , тому його сміливо можна вважати на чверть вихідцем з України .

Стівен Спілберг
Сценарист і кінорежисер Стівен Спілберг родом з Одеси Обидва діда Стівена були родом з України , по материнській лінії - з Одеси , по батьківській - з маленького села під Кам'янець- Подільським . Режисер неодноразово у своїх інтерв'ю говорив , що в його сім'ї в дитинстві постійно звучала російська мова , а бабуся наспівувала маленькому Спілбергу російські колискові. Свої коріння знаменитий голлівудський режисер визнає і говорить , що багато років поспіль його улюбленою стравою є український борщ. У 59 років Спілберг уперше відвідав Україну , правда , до рідних одеський країв так і не доїхав , зате , ледь зійшовши з трапа літака , оголосив : "Нарешті я на рідній землі! "Тоді ж режисерові представники одеської мерії вручили і почесну нагороду "За заслуги перед містом " .

Сильвестр Сталлоне
Актор Сильвестр Сталлоне народився в Нью- Йорку в родині перукаря Френка Сталлоне , який приїхав до Штати з Сицилії , і астролога Джеклін Сталлоне - Лейбофіш , народженої в єврейській родині Одеси. Прабабуся актора була із заможної єврейської родини Лейбович , що володіє кількома ткацькими фабриками і квартирними будинками в самому центрі Одеси. Пізніше прабабуся разом з чоловіком емігрувала до США , але походження своє приховувала , вважаючи за краще говорити , що вони з Росії. У середині 80 -х матір Сильвестра Жаклін у що б то не стало вирішила відшукати родичів в Україні . І допоміг їй у цьому Михайло Горбачов. Генсек попросив її скласти для нього індивідуальний гороскоп , вона , маючи репутацію хорошого астролога , погодилася і натомість попросила влаштувати їй поїздку на батьківщину. Сьогодні український родич сім'ї Сталлоне раніше живе в Одесі і успішно займається бізнесом.
Міла Куніс
	Історія маленької єврейської дівчинки з міста Чернівці Міли Куніс знайома багатьом. Сім'я Мілени Марківни Куніс переїхала в США в 1991 році в пошуках кращого життя. Отець Марк , інженер- механік за професією , брався в Штатах за будь-яку роботу: розносив піцу , працював маляром - загалом , робив усе , щоб його сім'я жила достойно , а діти отримали освіту. Час переїзду в іншу країну Міла до цих пір згадує з жахом : "Я щодня плакала , не розуміла людей , культуру , мій англійська був далекий від досконалості " . Щоб підтягнути мову дівчинку записали на курси акторської майстерності. Це і стало переломним моментом у житті майбутньої зірки . Сьогодні Міла Куніс шалено вдячна своїм батькам за цю щасливу путівку в життя , але чудово пам'ятає , звідки вона родом.

Міла Йовович
Тезка Куніс - актриса Міла Йовович, теж прекрасно знає, де знаходиться Україна. Вона народилася в Києві, в садок ходила в Дніпропетровську, а в п'ятирічному віці разом з родиною переїхала спочатку в Лондон, а потім в США. За національністю Міла американка, але в душі вважає себе американської українкою. До слова, під час Евромайдана в Києві актриса активно підтриму

	У Голлівуді живе ще багато відомих вихідців з України. Наприклад, Вайнона Райдер, чиї коріння в Харкові, мріє зняти фільм про Другу світову війну і життя своїх родичів з України. Ольга Куриленко регулярно відвідує рідний Бердянськ, де досі живе її мама. А Дастін Хофман веде своє генеалогічне дерево, серед його родичів є навіть запорізькі козаки.
Виконала
Учениця 11-А класу
ТБЛ
Дацкова Анастасія


title: Презентація на тему «Автомобільна аптечка»

text:
Автомобільна  аптечка

Автомобільна аптечка належить до тих обов’язкових
аксесуарів без яких  виїжджати з гаража не варто,
причому вона завжди повинна бути придатна до
використання. Аптечка вимагає  особливо ретельної
ревізії і, якщо виникає необхідність оновлення вмісту
потрібно  придбати всі необхідні  лікарські засоби.
Згідно з наказом Міністерства охорони здоров’я  України встановлено два типи медичних аптечок.
№1- аптечка для пасажирських легких автомобілів з кількістю пасажирів до 9 осіб.
№2-  для пасажирських транспортних засобів призначених для перевезення більше 9 осіб. (автобусна аптечка)
Перелік медикаментів які повинні бути в автомобільній аптечці
Антисептичні засоби


title: Презентація на тему «Мои любимые картины»

text:
Айвазовский Иван Константинович
Мои любимые картины
Биография
Иван Константинович Айвазовский (Ованес Айвазян) (1817 - 1900) – художник, активист.
Родился Иван 29 июля 1817 года в Феодосии. Первые годы биографии Айвазовского прошли в бедности в результате разорения отца. Но все, же ему удалось поступить в гимназию Симферополя. Увлечение живописью привело его в стены Академии художеств Петербурга, в которой он учился у признанных мастеров. После окончания Академии много путешествовал по Европе. В 1847 году в своей биографии Иван Айвазовский стал профессором художественной Академии Петербурга.
Наиболее успешен Айвазовский был в морских пейзажах. А с 1844 года он даже был художником морского штаба. Также в биографии Ивана Константиновича Айвазовского была открыта собственная школа искусств. Среди известнейших его картин – «Девятый вал», «Черное море». Однако Айвазовский писал полотна не только на морскую тематику. Среди других его серий картин: кавказские, украинские пейзажи, армянская история, Крымская война. За свою биографию Иван Айвазовский создал около шести тысяч работ.
Кроме того в биографии художника Айвазовского всегда находилось время для общественно полезных мероприятий. Так Иван Константинович активно помогал развитию родного города – Феодосии. Построил там музей древности, основал картинную галерею, способствовал прокладке железнодорожного пути в Джанкой.
Девятый вал
Изображает море после сильнейшего ночного шторма и людей, потерпевших кораблекрушение. Лучи солнца освещают громадные волны. Самая большая из них — девятый вал, готова обрушиться на людей, пытающихся спастись на обломках мачты.

Всё говорит о величии и мощи морской стихии и беспомощности перед ней человека. Тёплые тона картины делают море не таким суровым и дают зрителю надежду, что люди будут спасены.
Черное море
«Чёрное море» — картина Ивана Айвазовского, написанная в 1881 году. Другое название картины — «На Черном море начинает разыгрываться буря». На данной картине написано штормящее Чёрное море. Вдали еле просматривается корабль. Картине присущи только тёмные краски.
Прощание пушкина с морем
В 1836 году на одной из выставок в Санкт-Петербурге юный художник Айвазовский познакомился с мастером пера Александром Сергеевичем Пушкиным. Айвазовский всегда уважал творчество поэта и восхищался его талантом, а после личной встречи он стал вдохновением для художника. В 1880 году Айвазовский даже создал целый цикл работ, которые он посвятил Пушкину.[1]

Картину «Пушкин на берегу моря» Айвазовский написал в год пятидесятилетия со дня смерти поэта, также, как и другая, более известная картина, изображающая поэта — «Прощание Пушкина с морем», которую Айвазовский писал вместе с Репиным. (Репин работал над фигурой поэта, а Айвазовский над пейзажем).
Неаполитанский залив в лунную ночь
В Италии Айвазовский встретился с У. Тёрнером, патриархом пейзажной живописи, который, увидев картину "Неаполитанский залив в лунную ночь", посвятил Айвазовскому восторженное стихотворение - в переводе с итальянского оно звучит примерно так:
 "Морская гладь, на которую легкий ветерок нагоняет робкую зыбь, похожа на царскую мантию, драгоценности которой блещут и искрятся!
 Прости мне, великий художник, если я ошибся, приняв картину за действительность, но она очаровала и восхитила меня. Искусство твое высоко и величаво, ибо вдохновляется гением!"
Хаос
Картина "Хаос" Айвазовского удостоилась чести войти в постоянную экспозицию Ватиканского музея. Папа Григорий XVI наградил художника золотой медалью. По этому поводу Гоголь шутливо говорил художнику: "Твой "Хаос" поднял хаос в Ватикане".
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Електротравми» (варіант 2)

text:
Електротравми

Важливо пам'ятати:Смертельною вважається сила струму 0,5 А і напруга, вища ніж 36 В.
Найчастішими симптомами є: 1) параліч дихальної системи2) пригнічення серцево-судинної системи3)скорочення м'язової системи4) непритомністьУ разі ураження блискавкою стан потерпілого ще гірший :1) параліч усього тіла , зупинка дихання 2) глухота3) в окремих випадках людину важко відрізнити від мерця – шкіра бліда , зіниці не реагують на світло , дихання і пульс відсутні Під час легких уражень спостерігаються запаморочення , загальна слабкість
    Розрізняють місцеві та загальні електротравми .Серед місцевих уражень – опіки шкіри і тканин у місцях входу та виходу з них електричного струму. Такі ураження найчастіше нагадують термічні ураження А загальні електротравми  виникають при ураженні електричним струмом різних м‘язових груп, що проявляється судомами , зупинкою дихання , серцебиття.
Перша допомога при електротравмах
    Варто знати про провідники і непровідники
Дякую за увагу 


title: Презентація на тему «Біосфера» (варіант 6)

text:
Біосфера та її межі. Основні положення вчень В.Вернадського про біосферу.
Підготувалаучениця 11 – А класуВепрук Анастасія
Біосфера
Біосфера — це своєрідна оболонка Землі, що охоплює всю сукупність живих організмів і ту частину речовини планети, яка перебуває в безперервному обміні з цими організмами.
Вперше термін “біосфера” використав австрійський геолог Е. Зюсс у 1875 р.
Термін «біосфера»
Учення про біосферу як особливу частину Землі, населену живими організмами, створив український вчений В.І. Вернадський.
В 1926 р. було опубліковано його книгу «Біосфера», в якій автор сформував основні ідеї стосовно біосфери.
Вчення Вернадського про біосферу
Основні положення вчення Вернадського про біосферу
біосфера не просто одна з оболонок Землі, це організована оболонка;
бути живим - значить бути організованим (відповідно до ролі і функцій живих організмів у природі їх поділяють на продуцентів, консументів, редуцентів);
головною формою діяльності живих організмів у біосфері є їхня біогеохімічна робота, яка виявляється у формі незамкнутих і незворотних потоків енергії і речовин між основними компонентами біосферної цілісності;
такі потоки енергії і речовин В. Вернадський називав біогеохімічними циклами, оскільки до процесів колообігу долучаються все нові й нові організми;
біогеохімічна циклічність є суттю організованості й еволюції біосфери.
Структура біосфери
Біосфера має певні межі. Вона охоплює нижню частину атмосфери (до висоти озонового шару), всю гідросферу і верхні шари літосфери.


title: Презентація на тему «Процес моделювання»

text:
процес моделювання
учениці 7(11)-Б класу Броварської гімназії          ім. С. І. Олійника        Жукової Євгенії

Зміст
1.Що розуміють під об’єктом
2.Предметна область
3.Чому люди користуються моделями?
4.Як можна класифікувати моделі?
5.Яку модель називають інформаційною?
6.Що таке математична модель?
7.Чим різняться інформаційні та комп’ютерні моделі?
8.Переваги комп’ютерного моделювання

Що розуміють під об’єктом
Упродовж життя людина збирає і зберігає відомості про предмети та явища навколишнього світу – деякі об’єкти. При цьому об’єкти бувають матеріальними та нематеріальними.
Об’єкт – цілісна частина навколишнього світу.

Приклади матеріальних об’єктів:
Що розуміють під об’єктом
Працюючи з об’єктами, людина збирає та запам’ятовує їх властивості. Кожна властивість об’єкта характеризується відповідною назвою, або параметром, та конкретним його значенням. Різні об’єкти можуть мати різні параметри з різними властивостями.
Усі об’єкти мають певні характеристики, до яких можна віднести ім’я, властивості, дії та середовище в якому він  перебуває.

Приклади матеріальних об’єктів (м’яких іграшок):
Предметна область
Предметна область – множина всіх предметів, властивості яких та відношення між якими розглядаються в науковій теорії . Поняття предметної області  було введено на початку  80-х  років  минулого століття, коли вченим у галузі інформаційних систем стала зрозумілою необхідність використання моделей для подання даних і відомостей в комп’ютерних системах.

Зошит – об’єкт, що належить до предметної області канцелярські товари.
Предметна область
Під предметною областю розуміють частину реального світу, яка є об’єктом деякої діяльності або областю дослідження. Об’єкти взаємодіють між собою  за допомогою своїх властивостей, що породжує взаємозв’язки , що відображають відношення між об’єктами. Сукупність об’єктів утворюють предметну область.

Олівець – об’єкт, що належить до предметної області канцелярські товари.
Чому люди користуються моделями?
Модель – спрощене  подання реального об’єкта чи процесу. Моделі бувають абстрактними(описи, формули схеми, таблиці) та матеріальними.
У процесі пізнання  і практичної  діяльності людина широко застосовує різноманітні моделі для дослідження поведінки  реального об’єкта в різних ситуаціях. Будь - яка наука починається з розробки простих і адекватних моделей.

Іграшки  -  моделі реальних об’єктів.

Як можна класифікувати моделі?
Існують різні класифікації моделей. Матеріальні та нематеріальні, фізичні та хімічні, моделі можна класифікувати за предметною ознакою тощо.
Усі абстрактні моделі, які можна подати за допомогою набору знаків - це  знакові моделі. Їх можна зобразити на папері за допомогою математичних формул, графіків тощо.
Отже,  всі абстракті моделі можна поділити на знакові і вербальні.

Яку модель називають інформаційною?
Інформаційна модель – це модель, яка описує інформаційні процеси або містить опис об’єкта, в якому вказано деякі його типові властивості, важливі для розв’язування конкретної задачі.
Інформаційні моделі одного й того самого об’єкта, призначені для різних цілей, можуть бути різними.
Системний опис предметної області чи деякої інформаційної системи про її склад і структуру також називають інформаційною моделлю.

Що таке математична модель?
Математична модель – це модель, сформульована мовою математики і логіки.
Якщо між величинами, які характеризують об’єкт або процес, встановлено співвідношення  у вигляді рівнянь та/чи  нерівностей, то говорять про побудовану математичну модель.

Чим різняться інформаційні та комп’ютерні моделі?
Комп’ютерна модель – це модель, реалізована за допомогою програмних засобів на комп’ютері.
Комп’ютерні моделі розрізняють за програмним забезпеченням , яке застосовується при створенні  та опрацюванні моделі на комп’ютері. Для опрацювання комп’ютерних моделей використовують уже існуючі, створені раніше програмні засоби або розробляють оригінальні програми за допомогою мов програмування.

Переваги комп’ютерного моделювання
Моделювання – це процес створення та використання моделей для розв’язування практичних задач.
Крім виконання числових розрахунків, комп’ютерне моделювання  дозволяє відтворити явища, які у реальних земних умовах людина відтворити не в змозі.


Презентація на тему «Профессия парикмахера»


title: Презентація на тему «Микола Лисенко» (варіант 2)

text:
Микола Лисенко
Підготувала учениця 10-Ф класу  Семененко Анна
Микола Віталійович Лисенко — український композитор, піаніст, диригент, педагог, збирач пісенного фольклору, громадський діяч.До найвідоміших творів Лисенка належать, зокрема, гімн «Боже великий, єдиний, нам Україну храни», опери «Тарас Бульба», «Наталка Полтавка» й інші, його Друга фортепіанна рапсодія, Елегія для фортепіано, кантати «Б'ють пороги», «Радуйся, ниво неполитая» (на слова Тараса Шевченка) й інші. Лисенко створив численні аранжації народної музики для голосу й фортепіано, для хору та інших складів, а також написав значну кількість творів на слова Тараса Шевченка (романси, хори, кантати).
Біографія
Ранні роки
Микола Лисенко народився в селі Гриньки Кременчуцького повіту Полтавської губернії в родині дворянина Віталія Романовича Лисенка, полковника Орденського кірасирського полку.
Мати, Ольга Єреміївна, походила з полтавського поміщицького роду Луценків. Освіту здобула у Петербурзькому Смольному інституті шляхетних дівчат, розмовляла майже виключно французькою і примушувала до цього всіх членів родини.
Походив з козацько-старшинського роду Лисенків. Як одного з засновників роду історичні документи засвідчують Якова Лисенка. 1855 — М. Лисенко почав навчання у привілейованому навчальному закладі — 2-й Харківській гімназії. У Харкові він навчався у відомих музикантів М. Дмитрієва і чеха Вільчека. Талановитий підліток швидко став популярним у місті піаністом, якого запрошували на вечори і бали, де він виконував п'єси Моцарта, Бетховена, Шопена, блискуче імпровізував на теми українських народних пісень.
Закінчивши гімназію, Лисенко вступив на природничий факультет Харківського університету. Але 1860 р. через матеріальні труднощі родина Лисенків переїхала до Києва, і Микола разом із троюрідним братом Михайлом Старицьким перевівся до Київського університету. Його він закінчив з відзнакою, а 1865 р. навіть захистив дисертацію на тему «Розмноження нитчастих водоростей».
Серед українського студентства університету панувала атмосфера патріотизму, і це сприяло формуванню Лисенка як громадського діяча. Він належав до «Київської Громади», працював у кількох гуртках, пов'язаних з етнографічною діяльністю, викладанням у недільних школах, заснував і провадив студентський хор, організовував концерти.
З 1865 по 1867 рік, одразу після закінчення Київського університету, Лисенко працював у Таращі на посаді мирового посередника. Там же в Таращі на посаді офіцера драгунського полку служив і батько Миколи Лисенка, Віталій Романович. У цей період Лисенки активно збирали фольклор і опублікували розвідку «Про історичні вподобання у смаках і модах народного одягу у Сквирському та Таращанському повітах».З 1867 року Микола Лисенко навчався у Лейпцизькій консерваторії. Студіював головно як піаніст, проте значне місце в навчанні займали й лекції з музично-теоретичних дисциплін. Окрім того освоював гру на скрипці й органі, та брав додаткові лекції з композиції та теорії музики. Його педагогами були Карл Рейнеке (фортепіано, приватні лекції з композиції та оркестрування), Ігнац Мошелес (фортепіано), Фердинанд Давід (клас ансаблевої та оркестрової гри), Ернст Венцель (фортепіано), Ернст Фрідріх Ріхтер (теоретичні дисципліни: складний контрапункт, імітація, канони, хорали на певний мотив), Роберт Веніамін Паперітц. У вільні хвилини Лисенко відвідував оперний театр, картинні галереї, церкву св. Томи, Гевандгаус. Концертне життя Лейпцига справляло сильне враження на Лисенка. З листів до рідних постає образ кмітливого молодика, який усе помічав, але вбирав у себе лише те, що вважав корисним та потрібним. Незважаючи на зайнятість, був активним пропагандистом українства в Європі.
28 грудня 1867 року у Празі відбувся надзвичайно успішний концерт Лисенка, де він виконав багато українських пісень у власних фортепіанних аранжуваннях.
Влітку 1868 року Лисенко одружується з Ольгою О'Коннор, яку він узяв зі собою до Лейпцига.
1869 — завершив навчання у консерваторії, пройшовши 4-річний курс навчання усього за два роки. В час навчання написав декілька інструментальних творів, зокрема 1-у частину симфонії та симфонічну увертюру «Ой запив козак, запив», струнний квартет та тріо, а також видав свою першу збірку українських народних пісень для голосу й фортепіано. Тоді ж Лисенко написав і свої перші твори на слова Тараса Шевченка: «Заповіт», «Ой одна я, одна», «Туман, туман долиною».
Повернувшись до Києва, Лисенко відновлює свої концертні виступи, але вже в новому статусі — як професійний піаніст. 1 лютого 1870 р. в залі Дворянського зібрання (сьогодні зала Київської філармонії) він дає великий концерт. Виконує чотири фантастичні п'си Шумана, фантазію "Мандрівник" Шуберта, п'єси із власної сюїти. Тоді ж прозвучало й кілька творів з першої Лисенкової серії "Музики до Кобзаря" у виконанні співака М. Богданова. Перший концерт мав великий успіх, тож Лисенко вирішив продовжувати цю справу. Квитки на Лисенкові концерти розкуповувались заздалегідь, а слухачі приїжджали навіть із провінції. Побачивши зацікавленість публіки, Лисенко вже з кінця 1870-х років виступає не лише у Києві, а й у Полтаві, Чернігові, Катеринославі тощо. Лисенко провів чотири великих гастрольних турне: 1892—3, 1897, 1899, 1902 рр. Програма складалась із двох відділів — на початку Лисенко виступав як піаніст з виконанням власних творів, а потім співав хор, якому Микола Віталійович акомпанував. Всю організаційну роботу також виконував композитор. Це була потужна пропаганда української музики.
1874–1875 — вдосконалював майстерність у Петербурзі в М. Римського-Корсакова.
5 (17) грудня 1872 року в приміщенні початкової школи сестер Марії та Софії Ліндфорс (будинок № 21 на вул. Фундуклеївській) відбулася перша вистава українського музичного театру в Києві — «Чорноморці», автором якої був Микола Лисенко. Постановник опери — двоюрідний брат композитора Михайло Старицький. Він же — автор лібрето (за мотивами твору Якова Кухаренка).
Зрілий період
1878 — займав посаду педагога з фортепіано в інституті шляхетних дівчат. Тоді ж настають зміни і в особистому житті — Микола Віталійович взяв другий (цивільний) шлюб з Ольгою Липською, яка була піаністкою і його ученицею. Від цього шлюбу мав 7 дітей (двоє з них померли в ранньому віці). Цікаво, що своїй громадянській дружині Лисенко не присвятив жодного твору (натомість своїй першій дружині Ользі О'Коннор він присвятив 11 творів, серед яких обробка української народної пісні «Ой на гору козак воду носить...»).
З 1869 р. жив у Києві, де працював учителем гри на фортепіано, а 1904 року відкрив власну музично-драматичну школу.
Лисенка переслідував царський уряд, 1907 року він був на деякий час заарештований. Помер 6 листопада 1912 року у Києві, похований на Байковому кладовищі.
Творча спадщина

Микола Лисенко заслужено вважається засновником української національної музики. Суттєву роль у цьому відіграє як його композиторська, так і етнографічна діяльність.
Етнографічна спадщина Лисенка — запис весільного обряду (з текстом і музикою) у Переяславському повіті, запис дум і пісень кобзаря О. Вересая, розвідки «Характеристика музыкальных особенностей малорусских дум и песен, исполняемых кобзарем Остапом Вересаем» (1874), «Про торбан і музику пісень Відорта» (1892), «Народні музичні інструменти на Вкраїні» (1894).
У композиторській спадщині Лисенка важливе місце займають твори на тексти Тараса Шевченка. Музика до «Кобзаря», «Радуйся, ниво неполитая», «Б'ють пороги», «Гайдамаки», «Іван Гус» тощо, що стали наріжним каменем подальшого розвитку українського академічного музичного мистецтва та утвердження його самобутності. Лисенко — автор опер «Різдвяна ніч» (1874), «Утоплена» (1885), «Наталка Полтавка» (1889), «Тарас Бульба» (1890), «Енеїда» (1910), дитячих опер «Коза-дереза» (1880), «Пан Коцький» (1891), «Зима і Весна» (1892), оперети «Чорноморці», які стали основою українського національного оперного мистецтва.


Презентація на тему «Вибори»


Презентація на тему «Графіті»


title: Презентація на тему «Дзідзьо»

text:
Дзідзьо

DZIDZIO — український гурт, що був створений в місті Новояворівськ Львівської області 9 вересня 2009 року двома артистами: Михайлом Хомою (Дзідзьо) та Олегом Турком (Лесик)
за підтримки їхнього земляка — Андрія Кузьменка. Саме тому Дзідзьо часто називає Кузьму своєю «першою вчителькою». Незабаром після появи пісні Кузьми «Старі фотографії» у незвичному виконанні DZIDZIO новий музичний проект впевнено увійшов у медійний простір України.

В Інтернеті Дзідзьо став популярним завдяки його широко відомим монологам про свиню Мейсона, якиє є «ідейним натхненником гурту». Фан-клуб гурту в соціальній мережі «ВКонтакті» є найбільшим в Україні і перевищує 200 тис. прихильників, а тільки за рік кількість переглядів роликів гурту лише на офіційному каналі «Дзідзьо» в «YouTube» перевищила 11 млн.

На сьогодні у складі гурту троє музикантів — Дзідзьо, Лесик і Юлік, що працюють у жанрі «комедійного антигламурного попу». В 2011 році в Іспанії відбулися зйомки кліпу на пісню «Сама-сама».
Склад
Михайло «Дзідзьо» Хома — вокал
Олег «Лесик» Турко — гітара, бек-вокал; директор гурту
Назар «Юлік» Гук — клавіші, бас-клавіатура, драм-машина, бек-вокал
Концертний директор — Андрій Любий
Звукорежисер — Сергій Либа

Влітку 2012 року була проведена прем'єра кліпу на пісню «ХА-ХА-ХА» в столичному клубі «Byblos». На презентації кліпу було проведено кілька веб-конференцій на відомих порталах та радіостанціях, інтернет-аудиторія спостерігала за концертом онлайн на офіційному каналі гурту в «YouTube», а також було випущено App-програму гурту для iPhone.

У вересні 2012 року DZIDZIO відвідали щорічний «Октоберфест» в Мюнхені, де хлопці спілкувалися з місцевими поціновувачами пива і музики, а також гостями фестивалю зі всього світу, які були вражені і запам'ятали гурт завдяки яскравим костюмам в стилі Oktoberfest і живому виконанню пісень.
20 листопада 2012 року креативні DZIDZIO та їх команда випустили дебютний CD-альбом під назвою «ХА-ХА-ХА»,
Весну 2013 року хлопці зустріли з новою піснею «Сусіди», на яку музиканти презентували кліп в середині березня. В ньому традиційно знялася героїня всіх кліпів гурту DZIDZIO, їхня муза — Надія. Також в березні DZIDZIO випустили перший на українському музичному просторі персональний караоке-диск гурту у DVD-форматі.

8 травня 2013 року відбулась визначна подія в історії гурту — сольний концерт на стадіоні «Арена Львів». МЕГАКОНЦЕРТ гурту став знаковим для гурту DZIDZIO. Вони перші, хто провів концерт на новому стадіоні, що був збудований до «Євро 2012» і зібрали 25 000 глядачів. Перед початком концерту глядачі мали змогу на великому екрані побачити мультфільм, що розповідає про створення гурту DZIDZIO, під назвою «Народження легенди», що згодом також було презентовано на офіційному каналі гурту в YouTube. Фінальним акордом цього шоу стала прем'єра пісні «Мені повезло», яку прихильники гурту вже мають змогу послухати на офіційному сайті.

Восени 2013 року Дзідзьо був ведучим шоу «Співай, якщо зможеш» на Новому каналі.

Підготував учень


title: Презентація на тему «Вітаміни. Фруктовий салат»

text:
Вітаміни
Вітаміни є незамінними елементами, необхідними для росту, розвитку й життєдіяльності людини. Більшість вітамінів в організмі не синтезується, джерелом їх звичайно є зовнішнє середовище
Вітаміни класифікуються як водорозчинні (легко розчиняються у воді) та жиророзчинні (розчиняються у жирах та засвоюються у кишечнику за допомогою ліпідів). Водорозчинні вітаміни як правило легко виділяються організмом. Кожний вітамін зазвичай бере участь у багатьох реакціях, тому може мати багато функцій.
Водорозчинні вітаміни
Жиророзчинні вітаміни
До жиророзчинних відносяться вітаміни А, Е, К, D, F.
Всі жиророзчинні вітаміни краще засвоюються з їжі, якщо є продукти, що їх містять, разом з жиром. Враховуйте цю особливість при прийомі їжі.
Вітаміни у великих дозах вкорочують життя. У дослідженні датських вчених з підтвердження цього факту взяло участь понад 250 000 добровольців. З'ясувалося, що біодобавки в невгамовних кількостях призводять до підвищення рівня вітамінів і антиоксидантів в крові. Гіпервітаміноз може привести до блювоти, зневоднення і навіть спеку і вимагає терапевтичного втручання.
Велика роль окремих овочів в забезпеченні організму людини вітамінами, оскільки вони беруть участь в самих різних процесах життєдіяльності. Вони прискорюють обмін білків, жирів, вуглеводів, мінеральних речовин, нормалізують водний обмін. При всілякому складі харчових продуктів, широкому включенні в живлення людини всіляких овочів, правильній кулінарній обробці можна повністю забезпечити фізіологічну потребу організму у вітамінах.
Цікаві факти про вітаміни:
1. Вітамін С не підходить для профілактики застуди і може бути небезпечний для здоров'я. Також він – не такий корисний, як вважали раніше. Тривалий прийом великої кількості аскорбінової кислоти і зовсім може привести до безсоння, пригнічення синтезу інсуліну, погіршення роботи нирок і підвищення тиску.
2. З початку 1970-х років двічі нобелівський лауреат Лайнус Полінг своєю активною пропагандистською діяльністю добився того, що в суспільстві зміцнилася думка, ніби регулярний прийом вітамінів може понизити ризик розвитку раку. Проте наукові дослідження це не підтверджують. Більше того, прийом вітамінних добавок в деяких випадках зв'язують з підвищеним ризиком появи цього захворювання.
3. Надлишок мінералів призводить до сечокам'яної хвороби та атеросклерозу. У зарубіжних препаратах часто додається зайва кількість мінералів, що в передозуванні призводить до сечокам'яної хвороби і навіть провокує атеросклероз


Презентація на тему «Джон Барт»


Презентація на тему «Руслана» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Традиционные и нетрадиционные источники энергии»

text:
Традиционные и нетрадиционные источники энергии
Традиционные источники электрической энергии:
тепловая ТЭС, энергия потока воды - ГЭС, атомная энергия - АЭС.
Электростанция — электрическая станция, совокупность установок, оборудования и аппаратуры, используемых непосредственно для производства электрической энергии, а также необходимые для этого сооружения и здания, расположенные на определённой территории.

Вырабатывают электроэнергию в результате преобразования тепловой энергии, которая выделяется при сжигании органического топлива (угля, нефти, газа). Невосполнимость этих природных ресурсов заставляет задуматься о рациональном их применении и замене более дешевыми способами получения электроэнергии.
Тепловые электростанции (ТЭС)

Комплекс сооружений и оборудования, посредством которых энергия потока воды преобразуется в электрическую энергию. При их сооружении также наносится вред окружающей среде: перегораживаются реки, меняется их русло, затопляются долины рек.
Важнейшая особенность гидротехнических ресурсов в сравнении с топливно-энергетическими — их непрерывная возобновляемость.

Гидроэлектростанция (ГЭС)

Электростанция, в которой атомная (ядерная) энергия используется для получения электрической. Генератором энергии здесь является атомный реактор. Тепло, выделяемое в нем в результате цепной реакции деления ядер некоторых тяжелых элементов, преобразуется в электроэнергию. АЭС работают на ядерном горючем (уран, плутоний и др.), мировые запасы которого значительно превышают запасы органического топлива.
Атомная электростанция (АЭС)
Нетрадиционные источники электрической энергии, где невосполняемые энергоресурсы практически не тратятся:
ветроэнергетика, приливная энергетика, солнечная энергетика.
 Способна превращать энергию ветра в электроэнергию. Запасы ветровой энергии на территории нашей страны огромны, так как во многих районах среднегодовая скорость ветра составляет б м/с. Устройство ветроэнергетической установки достаточно простое: вал ветряного колеса, способного вращаться под действием ветра, передает вращение ротору генератора электрической энергии.
Ветроэнергетическая установка

 Использует для производства электроэнергии энергию прилива и отлива Мирового океана. Два раза в сутки уровень океана то поднимается, то опускается. Это происходит под действием гравитационных сил Солнца и Луны, которые притягивают к себе массы океанской воды. У берега моря разности уровней воды во время прилива и отлива могут достигать более 10 м. Если в заливе на берегу моря в устье реки сделать плотину, то в таком водохранилище во время прилива можно создать запас воды, которая при отливе будет спускаться в море и вращать гидротурбины.
Приливная энергетика

Получение электроэнергии от гелиоустановок осуществляется с помощью солнечных батарей. Основу таких батарей составляют фотоэлементы — кристаллы кремния, покрытые тончайшим, прозрачным для света слоем металла. Поток фотонов — частиц света, проходя сквозь слой металла, выбивает электроны из кристалла. Электроны при этом начинают концентрироваться в слое металла, поэтому между слоем металла и кристаллом возникает разность потенциалов. Если тысячи таких фотоэлементов соединить параллельно, то получается солнечная батарея, способная питать электроэнергией электронную аппаратуру на космических кораблях, спутниках.
Гелиоэнергетика (энергия Солнца)

МГД-генераторы. Основу современной электроэнергетики, как было уже отмечено, составляют теплоэлектростанции и гидроэлектростанции, в которых очень велики потери при преобразовании тепловой энергии (от сжигания топлива на ТЭС) или механической энергии (на ГЭС) в электрическую. Техническим устройством, в котором таких потерь практически нет, является магнитогидродинамический генератор (МГД-генератор). Его действие основано на явлении электромагнитной индукции: в проводнике, движущемся в магнитном поле, возникает электрический ток. В МГД-генераторе происходит преобразование энергии, движущейся в магнитном поле плазмы, — раскаленного до очень высокой температуры газа — непосредственно в электроэнергию. Электрический ток, образованный свободными электронами и положительными ионами, возникает непосредственно в плазме и отдается во внешнюю цепь. Основная техническая проблема при создании МГД-генерато-ров — получение высоких температур (несколько тысяч градусов), необходимых для образования плазмы — газообразной смеси из свободных электронов, положительных ионов и нейтральных атомов.

Над презентацией работалаВолох Анастасия11- Б класс2013г.


title: Презентація на тему «Тім Бертон»

text:
Тім Бертон
Підготувала
учениця 10 класу
Васурчак Оксана
ХТО ЦЕ?
	Ця людина зняла багато чудових
фантастичних фільмів з дещицею
чорного гумору. До їх переліку входять:
“Сонна Лощина”, “Едвард Руки-ножиці”,
“Чарлі і шоколадка фабрика”, “Аліса в
країні див” та інші.
	Тож
давайте познайомимося з Тімом
Бертоном ближче!

ЗМІСТ
Біографія
Світлини
Фільмографія
1971 – 1985 рр
Режисер
Сценарист
Продюсер
1988 – 2000 рр
Режисер
Сценарист
Продюсер
2001 –  2012
Режисер
Сценарист
Продюсер
Рейтинг (1979 – 2012 рр)
Режисер
Сценарист
Продюсер
Нагороди

БІОГРАФІЯ

Рід занять: Режисер, продюсер,
сценарист

Повне ім'я: Тімоті Вільям Бертон

Дата народження: 25 серпня 1958

Місце народження: Бербанк,
Каліфорнія, США
Жанри: Комедія, фентезі, мультфільм

БІОГРАФІЯ
Хоча Тім Бертон не часто тішить шанувальників своїми роботами, по праву вважається одним з найталановитіших режисерів.
Малюванням Тім захоплювався з дитинства, тому поступив в Каліфорнійський інститут мистецтв на факультеті анімації. Після отримання вищої освіти, майбутній режисер отримує роботу на кіностудії  “Дісней”, де 1982 представляє свою першу короткометражку «Вінсент», що отримала ряд спеціальних нагород.
Перший ігровий фільм Бертона «Франкевінні», знятий в 1984, і призначений для дитячої аудиторії, не був випущений в прокат через свою надмірну похмурість та складність.
Після цього Бертон почав співпрацювати із Warner Bros. Entertainment, Inc. Протягом цього етапу життя Тім випускає багато “візитних фільмів”: «Велика пригода Пі-Ві», «Бітлджус», «Бетмен» тощо.
У 1990 році режисер представляє на суд глядачів чергову свою картину - «Едвард руки-ножиці», у якому зобразить власне бачення свого рідного міста. Під час зйомок знайомиться з Джонні Деппом, який у майбутньому стане його найкращим другом.

ФІЛЬМОГРАФІЯ
1971 – 1985
Режисер
Сценарист
Продюсер

1988 – 2000
Режисер
Сценарист
Продюсер

2001 – 2012
Режисер
Сценарист
Продюсер

 Рейтинг фільмів(1979 – 2012)
Режисер
Сценарист
Продюсер

РЕЖИСЕР (1971 – 1985 )

СЦЕНАРИСТ (1971 – 1985 )

ПРОДЮСЕР (1971 – 1985 )

РЕЖИСЕР (1988 – 2000 )

СЦЕНАРИСТ (1988 – 2000 )

ПРОДЮСЕР (1988 – 2000 )

РЕЖИСЕР (2000 – 2012)

СЦЕНАРИСТ (2000 – 2012)

ПРОДЮСЕР (2000 – 2012)

РЕЖИСЕР. Рейтинг фільмів

СЦЕНАРИСТ. Рейтинг фільмів

ПРОДЮСЕР. Рейтинг фільмів

НАГОРОДИ
Золота пальмова гілка — 1995 рік за фільм «Ед Вуд»
Премія імені Девіда Ліна за досягнення в режисурі за фільм «Велика риба» — 2004 рік (нагорода Британської академії)
Нагорода «Future Film Festival Digital Award» за анімаційний фільм «Труп нареченої» — 2005 (Венеційський кінофестиваль)
Оскар — 2006 рік (Номінація «Найкращий анімаційний фільм» за «Труп нареченої»)
Золотий лев за внесок у світовий кінематограф — 2007 рік (Венеційський кінофестиваль)
Золотий глобус — 2008 рік (номінація «Найкращий режисер» за фільм «Свіні Тодд»)

К
І
Н
Е
Ц
Ь


title: Презентація на тему «Потреби споживача» (варіант 2)

text:
Презентація на тему:Потреби споживача
Виконала учениця 11 – А класу Сайфудінова Карина
 Для початку треба розібратись що ж таке потреба, і хто ж такий споживач.

Потреби - необхідність у чомусь, бажання, нестача чогось.

Споживач – це окрема особа, підприємство або навіть держава, яка має матеріальні та духовні потреби, а також можливості для їх задоволення.Всі ми є споживачами!
Потреби споживачів надзвичайно різноманітні. Тому існують різні підходи (критерії) щодо їхньої класифікації.
Розглянемо детальніше кожну групу:
 За джерелом виникнення
Базові- виникають із необхідності підтримання життя людини як біологічної істоти (у повітрі, воді, їжі тощо).
Породжені розвитком цивілізації - необхідність певного освітнього рівня, медичного обслуговування, транспортні послуги тощо.

   За благами, які задовольняють
Матеріальні – задовольняються тим, що має матеріальне втілення

Нематеріальні – задовольняються послугами освіти, культури, мистецтва, транспорту тощо.
За способом задоволення

Індивідуальні – Пов’язані  з необхідністю відокремленого задоволення (їжа, одяг тощо)
Колективні – Задовольняються спільно (потреба у водопостачанні, громадському порядку)
Особлива група – нерозумні потреби
Нерозумні потреби - така група потреб, які створюють тупикові ситуації у функціонуванні людського організму, в розвитку особистості, завдають шкоди інтересам суспільства, а в разі їх масовості призводять до деградації людського суспільства, і дегуманізації всіх суспільних відносин.(Алкогольна, наркотична залежність, тютюнопаління)
Ієрархічна система потреб людини, складена американським психологом Абрахамом Маслоу -Піраміда Маслоу
Споживчі блага - засіб задоволення потреб
перукарня, пральня, кінотеатр, театр, спортивний майданчик, магазини, транспорт, зв’язок.

Споживчі блага
Споживчі блага також класифікуються:
Економічні блага
Блага, що є об’єктом чи результатом економічної діяльності, а отже, що існують в обмеженій кількості порівняно з потребами, які вони задовольняють (наприклад автомобіль, хліб, одяг).
Неекономічні блага
Надаються людині в готовому вигляді природою (повітря, вода, гриби в лісі)
Матеріальні блага
блага, що мають матеріальну форму чи природу (земля, повітря, будинки, продукти).
Нематеріальні блага
матеріальної форми не мають, впливають на розвиток здібностей, творчості людини і створюються в невиробничій сфері (мистецтво, музеї, театр).
Ієрархічна система потреб  Карини Сайфудінової –                   Піраміда Сайфудінової:
Дякую за Увагу!