title: Презентація на тему «Міжнародне використання світового океану»

text:
Міжнародне використання світового океану
Шторм утих. Молите бога, чтоб был обилен ваш улов:

Трудна и пениста дорога по мутной зелени валов.

Все холодней, все позже зори…

Но знает кормчий ваш седой, что ходят по морю святые

И носят звезды над водой.

Э.Багрицкий

Майже 3 / 4 поверхні нашої планети займають океани. Вода - дорогоцінна рідина, дар природи нашої планеті. У такій кількості, як на Землі, її немає ніде в Сонячній системі. Вода - це основа всіх життєвих процесів, єдине джерело кисню в головному рушійному процесі на Землі - фотосинтезі.

В даний час людство використовує 3,8 тис. куб. км. води щорічно, причому можна збільшити споживання максимум до 12 тис. куб. км. При нинішніх темпах зростання споживання води цього вистачить на найближчі 25-30 років. Викачування грунтових вод призводить до осідання грунту і будинків і зниження рівнів підземних вод на десятки метрів.
Термін "Світовий океан" ввів у науку великий радянський географ і океанограф Ю.М. Шокальський. Під цією назвою він мав на увазі "сукупність тієї водної оболонки земної кулі, головна особливість якої - солоність". "Океан - комора колосальних біологічних і мінеральних ресурсів, засіб для міжконтинентальних зв'язків, генератор і регулятор клімату - зараз стає чинником, безпосередньо визначальним майбутнє людства, майбутнє кожного з нас".
Чи справді Світовий океан знаходиться під загрозою? На це питання, на жаль, треба відповісти ствердно, без всяких коливань І небезпека океану несе сама людина своїм легковажним, бездушним ставленням до морських багатств. За останні два-три десятиліття людство до такої міри забруднили океан, що вже зараз важко знайти такі місця у Світовому океані, де не спостерігалися б сліди активної діяльності людини. Проблема, пов'язана з забрудненням вод Світового океану, одна з найважливіших проблем, що стоять нині перед людством. Найбільш небезпечні види забруднення: забруднення нафтою та нафтопродуктами, радіоактивними речовинами, відходами промислових і побутових стічних вод і, нарешті, виносами хімічних добрив (пестицидів).
 Значення Світового океану
Значення Світового океану для людини і всього живого настільки велике, що важко оцінити його по достоїнству. Здавна Світовий океан був одним з головних джерел їжі і умовою життя на Землі. Він має не тільки багату і різноманітну флору і фауну, але й великий запас корисних копалин. На сьогоднішній день Світовий океан є багатющим джерелом ресурсів на планеті. Океан використовується не тільки для видобутку біологічних, мінеральних ресурсів, але і служить простором для розвитку судноплавства, а також є лікувально-оздоровчої середовищем. Останнім часом зростають можливості освоєння території Світового океану для відпочинку і туризму. Таким чином, океан віддає людству всі свої багатства, тому в даний час стоїть проблема його раціонального використання.
Низька температура Світового океану і його величезна теплова інерція відіграють найважливішу роль палеогеографічних. Глибинні шари це не тільки довгостроковий теплорегулятор системи Земля. Зміни теплообміну глибинних мас океану з поверхневими, а також і розподіл поверхневих течій можуть зміняться протягом десятків років, тобто надзвичайно швидко, беручи до уваги розміри Світового океану, що може призвести до настільки ж швидкому зміни природного обстановки.
Вода має величезну теплоємність, що дозволяє їй накопичувати тепло в літній час, рятуючи прилеглі території від згубної для всього живого спеки. У зимовий час океан віддає накопичене влітку тепло, рятуючи все живе від вимерзання. Крім того, океан - джерело вологи (атмосферних опадів).
Океани моря, а також прісні водойми є найважливішим джерелом продовольства для населення Землі. Улов риби постійно збільшується (на початку століття - 3 млн. т. на рік, зараз-більше 80 млн.т.). Моря й океани є не тільки джерелами риби, але й джерелами отримання цінної сировини і палива. З-під морського дна видобувається нафта, вугілля. Марганцева руда, кобальт, нікель та інші види металів знаходяться у воді у вигляді конкрецій, які можуть бути зібрані і витягнуті на поверхню. Також багато корисних речовин розчинені в морській воді. У морській воді, яка також є складовою Світового океану, приховано багато мінеральних ресурсів та елементів, що входять до таблиці Менделєєва. З морської води витягають натрій, хлор, бром і магній.
У зв'язку зі зростаючим світовим населенням потрібна більша кількість енергії, що і послужило поштовхом для використання Світового океану в якості джерела електроенергії.
Крім вилучення з вод різних ресурсів, Світовий океан здійснює ще й транспортну функцію, будучи одним з головних її ланок. За останні роки відбувається очевидне розвиток світової економіки і морських перевезень. Тут важливо відзначити, що обсяг світових морських перевезень досяг рекордного рівня 6,76 млрд. тонн.
Загальний дедвейт світового флоту склав 895,8 млн. тонн. За Світовому океану здійснюються не тільки "вантажні", але і пасажирські перевезення.
 Діяльність людини, що впливає на стан Світового океану
Важливою є проблема використання ресурсів Світового океану - біологічних, мінеральних, енергетичних. Океан - це також "легені" планети. Він забезпечує основну частину регенерації кисню (на суходолі таку я роль відіграють ліси) і є своєрідним регулятором температури на земній кулі.

Особливо посилилася господарська діяльність у Світовому океані в другій половині XX ст. Зріс видобуток мінеральних ресурсів (нафта, газ, залізо-марганцеві конкреції, магній та ін.), що супроводжується збільшенням забруднення океанів.

До гранично допустимих меж наближається вилов риби та інших морепродуктів Зменшився вилов червоної риби (кета, горбуша та ін.), крабів біля східного узбережжя Азії, анчоусів біля західного узбережжя Америки, тріски та оселедців Північній Атлантиці тощо.

Особливо сильно забрудненими виявилися такі акваторії Світового океану, як зона Карибського басейну, Північного та Балтійського-Середземного й Чорного морів, Перської затоки, вод біля південного узбережжя Японських островів. Помітно зріс тоннаж флоту та обсяги перевезень. У економічно розвинутих країнах відбулися зрушення виробничих потужностей до моря - виникли великі приморські промислові комплекси.
Однак лише в останні десятиліття у зв'язку із загальним розвитком науки ітехніки стали виявлятися серйозні перспективи широкого використаннямінерально-сировинних багатств морів і океанів.
Інтерес до корисних копалин морів і океанів в наші дні не випадковий:
. багато родовищ суші виснажуються,
. швидке зростання населення земної кулі, а разом з ним і потреб у виробництві засобів виробництва і предметів споживання змушує шукати нові джерела мінеральної сировини,
. гігантський стрибок у розвитку науки і техніки в останні роки дає можливість дістатися до недоступних раніше багатств морів і океанів і розробляти їх,
. видобуток деяких видів корисних копалин, що залягають на морському дні, економічно вигідніше, ніж на суші. Ця вигода забезпечується радом переваг такого роду розробок.
Наприклад, при розробці підводних родовищ не потрібні під'їзнішляху, багато хто з таких родовищ не мають потреби в обладнанні відвалів ірізного роду сховищ. При морський видобутку твердих корисних копалин непотрібно робити великих трудомістких і дорогих вибухових робіт,витрачати кошти на придбання вибухових речовин, складного обладнаннядля видобутку руди і т.д.
Нафта і газ.
Оскільки нафта і газ складають за вартістю понад 90% усіх кориснихкопалин, які видобуваються з морського дна, і потенційні можливості їхвидобутку в найближчому майбутньому найбільш високі, зупинимося передусім настан і перспективи морського видобутку нафти і газу.
У наші дні більшість країн, що мають вихід до моря, проявляєвинятковий інтерес до пошуків і видобутку нафти з дна морів і океанів.
Якщо на початку 50-х рр.. ХХ ст. Тільки три - чотири країни і п'ять приватнихкомпаній займалися розвідкою і видобутком нафти в море, то до кінця 1981
Більше 100 країн і більше 120 державних і приватних компаній велирозвідку і розробку морських нафтових і газових родовищ в межахшельфів Світового океану.
Вже до 1979 р. нафта і газ були виявлені на шельфах понад 60 країн, адобувалися в 39 країнах. Ще 40 країн світу вели роботи з пошуку нафти ігазу в межах своїх акваторій.
В даний час близько 24% всього світового видобутку нафти припадає наморські родовища. Морська видобуток газу трохи менше, але такождосить висока і становить близько 20% від загальносвітової. У 1980 р. видобутокнафти на акваторіях всього світу становила близько 665 млн. т, а газу близько
309 млн. м3. Загальна кількість відомих морських нафтогазових родовищпонад 1000, а кількість пробурених морських свердловин перевищує 30 000.
Серед найбільших морських нафтогазових районів світу необхідно першвсього відзначити Перська затока, Венесуелу і Північне море, в якихзосереджено близько 75% усієї морської світового нафтовидобутку і близько 80%розвіданих запасів нафти і газу шельфових зон Світового океану. У 1980 р. в
В Перській затоці було видобуто 273 млн. т нафти, в межах Мексиканськоїзатоки - 60 млн. т, в Північному морі - 112 млн. т і у Венесуелі - близько 75млн. т. Цікаво відзначити те, що якщо для Мексиканської затоки характернів основному невеликі за розмірами видобутку і запасів нафтові родовища,яких тут налічується понад 320 (з них лише чотири можуть бутивіднесені до категорії великих), то в Перській затоці, навпаки, майже всявидобуток зосереджена у 55 родовищах, більшість з яких належитьдо великих, а шість з них до так званих родовищ-гігантів зщорічним видобутком понад 10 млн. т і запасами понад 1 млрд. т1. Тут жерозташоване і найбільше в світі морське родовище Сафанія-Хафджі ззапасами 4,3 млрд. т. Воно в змозі давати 300 млн. т нафти на рік. І якщо на суші більшість родовищ вже відкрито, то в морях основні такі відкриття попереду.

У Венесуелі більша частина усього видобутку нафти зосереджено в лагуні
Маракайбо, де розташоване одне з найстаріших гігантських родовищ -
Болівар, відкрите ще в 1917 р. За скупченню запасів нафти на одиницю площі акваторія лагуни не має собі рівних. Практично в межах лагуни і суміжної частини берега розташоване одне гігантське нафтове родовище, південно-західний кордон якого до цих пір не встановлено.
Шельф Мексиканської затоки є найбільш добре вивченуакваторію з точки зору перспектив газоносності. Перша морська свердловинатут було пробурено з плавучої баржі ще в 1933 р., а в 1979 р. тутналічувалося близько 20 тис. свердловин. У берегів штату Луїзіана пробурена найглибша морська свердловина (глибина 6952 м).
Однак найдивовижніша нафтогазоносна акваторія - Північне море.
Тут лише в 1965 р. було виявлено перше газове родовище, а в 1969р. - перше нафтове родовище. У 1973 р. була здобута перша тонна морський з великого родовища Екофіск, а вже до 1976 р. було відкрито 101нафтове і газове родовища. До кінця 1979 р. в акваторії Північногоморя було вироблено вже за ці роки понад 260 млн. т нафти. Таких швидкихт емпів освоєння нафтогазоносних районів не спостерігалося ніколи навіть на суші. Це ще раз доводить, що часто освоєння акваторій значно простіше і легше освоєння важкодоступних нафтогазоносних районів суші. Вся акваторія Північного моря розбита на сім секторів: англійська, голландська,норвезька, датська, французька, бельгійський і сектор ФРН. Найбільш багаті з відкритих родовищ нафти і газу - перші чотири.
Зросло також рекреаційне навантаження на узбережжя морів і океанів. Щороку сотні мільйонів відпочиваючих їдуть до моря, на узбережжя популярних світових курортів.

Екологічне значення Світового океану:

 середовище в якому зародилось життя;

 основна складова частина всіх живих організмів, середовищем життя багатьох з них;

 головний агент-переносник глобальних біоенергетичних екологічних циклів;

 основний механізм здійснення взаємозв'язків усіх процесів у екосистемах - обмін речовину, теплорегуляції, росту біомаси;

 водяна пара виконує роль фільтра сонячної радіації; нейтралізує екстремальні температури;

 найважливіша мінеральна сировина, головний природний ресурс споживання;

 води Світового океану є основним кліматоутворюючим фактором, основним акумулятором сонячної енергії;

 формування поверхні Землі, її ландшафтів.
Забруднення
Сучасна технологічна революція відвела Світовому океану роль гігантського "сміттєзвалища". Загальна вага забруднюючих відходів - нафти, промислових і побутових (каналізаційних) стоків, сміття, радіоактивних відходів, важких металів, які скидаються в Світовий океан, становить мільярди тонн на рік. Найбільш забруднюється шельфова частина, особливо в районах скупчення морських портів, що є другим після вилову чинником скорочення біологічних багатств океану, тому що материкова мілина - місце проживання 95 - 98% жителів океану.
За підрахунками у Світовий океан щорічно потрапляє 6-15 млн. т нафти і нафтопродуктів. Тут перш за все необхідно відзначити втрати, пов'язані з її транспортуванням танкерами. Після розвантаження нафти, щоб надати танкера необхідну стійкість, його танки заповнюють баластної водою, слив баластної води із залишками нафти до останнього часу здійснювався частішевсього у відкрите море. Лише деякі танкери мають резервуарами,спеціально призначеними для баластної води, які ніколи не заповнюються нафтою.
Значні кількості нафти потрапляють в море після промивки цистерн та нафтоналивних судин. Підраховано, що в море потрапляє близько 1 (нафти і нафтопродуктів від усього вантажу, що перевозиться. Наприклад, нафтоналивне судно водотоннажністю близько 30 000 т скидає в море близько 300 т мазути при кожному рейсі. У разі перевезення 500 млн. т нафти в рік, втрати мазути становлять близько 5 млн. т на рік, або 13700 т на добу!
Величезна кількість нафтопродуктів потрапляє у Світовий океан при їх використанні. Тільки дизельні двигуни суден викидають у море до 2млн. т важких нафтопродуктів (мастила, незгорілі паливо).
Великі втрати при морському бурінні, збору нафти до місцевих резервуарів і перекачування по магістральних нафтопроводах. Тут втрачається до 0,25 (від усієї кількості нафти, що видобувається.)
Аварії та витоку на підводних нафтопроводах відбуваються регулярно і повсюдно (наприклад, аварія в затоці Гуанабара, 2000р., Результатом якої став викид 1.3 тис. тонн нафти). Міжнародна Федерація Власників відзначає, що з 2000 по 2006 рр.. було 17 аварій танкерів, в результаті яких відбувся розлив нафти. У результаті, в 2000-і - в море потрапило близько 170 тис. тонн нафти.
Наслідки розливів: для того, щоб відмити одного птаха, вкриту нафтовою плівкою, потрібно 2 людини, 45 хв. часу і 1.1 тис. літрів чистої води. Від подібних аварій страждає не тільки тваринний і рослинний світ. Серйозні збитки несуть місцеві рибалки, готелі та ресторани, а також туристичний бізнес. Національна Адміністрація США у справах Океану і Атмосфери стверджує, що нині наявні технології боротьби з великомасштабними розливами нафти поки малоефективні.
Пестициди.
Пестициди становлять групу штучно створених речовин, які використовуються для боротьби зі шкідниками та хворобами рослин. Пестициди діляться на наступні групи: інсектициди - для боротьби зі шкідливими комахами, фунгіциди й бактерициди - для боротьби з бактеріальними хворобами рослин, гербіциди - проти бур'янистих рослин. У відкриті водойми вони можуть потрапляти зі стічними водами підприємств, які їх випускають, при авіаційної та наземної обробки сільськогосподарських угідь і лісів, з дощовими та талими водами, а також при безпосередній обробці відкритих водойм для знищення водоростей, молюсків, переносників захворювань людини і тварин, бур'янистих рослин. Вплив пестицидів на мешканців водних систем може проявлятися як у прямому токсичному дії (гостра або хронічна токсичність), так і побічно (зниження вмісту розчинного у воді кисню, зміна хімічного складу води, знищення водних комах і т. д.). Будучи поглиненими організмом-фільтратором (наприклад, одним з видів планктонних організмів), стійкі препарати можуть відкладатися в тканинах і потім потрапляти в організм риби. У подальших ланках харчового ланцюга дію речовин, що володіють кумулятивним властивістю, посилюється в кілька разів.
Особлива проблема - поширення пластикового сміття на поверхні морів і в смузі припливу й прибою. Відібравши проби води і піску в 200 точках, що належать 20 країнам, співробітники найбільшого в Японії Японського університету Nihon University виявили там значущі концентрації бісфенолу А (BPA). Концентрації шкідливої речовини становили від 0,01 до 50 мільйонних доль. Катсухіко Саїд і його колеги показали, що бісфенол-А може потрапити у воду та пісок і з полікарбонатів, дуже твердих пластиків, які, всупереч традиційним уявленням, розкладаються в звичайних умовах в океані. На питання, звідки ж узявся бісфенол А в океані, вчені відповідають - зі сміття. Тим Гаваями і Каліфорнією вже сформувався своєрідний потік сміття, нарікають японські дослідники. Тільки з японського узбережжя щорічно в море змивається 150 тисяч тонн сміття - величезна купа.
Синтетичні поверхнево-активні речовини: детергенти (СПАР) належать до великої групи речовин, що знижують поверхневий натяг води. Вони входять до складу синтетичних мийних засобів (СМС), широко застосовуваних у побуті та промисловості. Разом зі стічними водами СПАР попадають у материкові води й морське середовище.
Важкі метали (ртуть, свинець, кадмій, цинк, мідь, миш'як): водойми важкі метали надходять зазвичай із стоками гірничодобувних і металургійних підприємств, а також підприємств хімічної та легкої промисловості і через атмосферу. Для морських біоценозів найбільш небезпечні ртуть, свинець і кадмій.
В даний час побутова каналізація в більшості випадків не відповідає сучасним санітарним вимогам, тоді як її заміна і пристрій потужних очисних споруд стоять надзвичайно дорого. Коли міська каналізація перестає справлятися з потоком відходів і поряд з великими містами утворюється заражена вода, каналізаційні труби намагаються відвести якомога далі в море. Звичайно, подібна міра до певної міри позбавляє мешканців міста від міазми, але проблема цим способом не вирішується, так як надходження відходів, що забруднюють океан, продовжується з колишньою інтенсивністю. Правда, слід визнати, що для знову споруджуваних великих промислових підприємств очисні споруди зазвичай плануються і створюються.
Екологічні наслідки забруднення Світового океану
 Виснаження ресурсів
Кількісне виснаження водних ресурсів. Людство повинно радикально переглянути стратегію споживання води, в іншому випадку йому загрожує небезпека її глобального дефіциту - до такого висновку прийшли експерти Стокгольмського міжнародного водного інституту (SIWI) і Організації ООН з продовольства і сільського господарства (FAO). Найсерйознішою загрозою водної безпеки аналітики називають нераціональне використання продуктів харчування, на виробництво яких іде до 40% споживаної людством прісної води. В даний час від нестачі води страждає близько 1,5 млрд жителів землі, а до 2050 року їх число, за прогнозами, може зрости до 3,5 млрд. Вже зараз ряд відносно розвинених країн, в числі яких Бразилія, Туреччина, Японія, Китаю та Італія, змушені імпортувати воду для потреб свого сільського господарства, і передумов для поліпшення ситуація поки що не видно. Більш того, дефіцит води вже в найближчі роки може перетворитися в економічний чинник - у ряді країн можуть бути згорнуті цілі галузі промисловості, потреби яких у воді будуть перевершувати можливості даних держав. Нестача води в пустельних регіонах, швидше за все, викличе інтенсивну міграцію населення.
За оцінками експертів Департаменту ООН з економічних і соціальних справ, втрачено близько половини водно-болотних угідь Землі, а понад 20 відсотків з 10 000 відомих прісноводних видів зникли або опинилися під загрозою або на межі зникнення.
Виснаження морських біологічних ресурсів. Серед мешканців морить під загрозою зникнення учені називають акул і морських лисиць (скат), які схильні до надмірної ловлю. Причому, з мешканцями прісних річок справа йде не краще - близько 56% з 252 прісних риб Середземномор'я на межі зникнення.

На 2006, Червоний Список ІУКН описує 1173 різновиди риб, що знаходяться під загрозою зникнення. Виснаження рибних запасів у кінцевому рахунку викликає крах чисельності, так як кількість нового покоління риб не покриває кількість виловлених. За останні роки в північній частині Атлантики промислові запаси тріски, хека, морського окуня і камбали скоротилися на цілих 95 відсотків, у зв'язку з чим лунають заклики вжити термінових заходів. Схоже, що загальносвітові улови риби досягли свого піку. Прогнози вказують, що до 2030 року середнє статистичне споживання риби впаде до 11 кг / людини.
Ключове напруга і на прісноводних і на морських екосистемах - деградація середовища проживання, включаючи водне забруднення, будівля дамб, видалення води для використання людьми, і введенням екзотичних різновидів. Прикладом риби, яка стала підданої небезпеці через зміни середовища проживання, - блідий осетер, північноамериканська прісноводна риба, що живучи в річках, які були всі змінені людською діяльністю. Виснаження морських рибних запасів негативно впливає не тільки на забезпечення продовольчої безпеки та економічний розвиток цілого ряду країн, а й негативно позначається на біологічно складної підводної екосистемі.
Головна стратегія, якої мають дотримуватися всі країни, полягає в помітному скорочення або тимчасове припинення рибальства в спустошених зонах, прийняттю термінових заходів з відновлення морської екосистеми і поліпшенню природних умов проживання.
Охорона Світового океану
Світовий океан являє собою об'єкт міжнародної охорони.
З метою охорони Світового океану прийнято цілу низку багатосторонніх і регіональних угод.

Конвенція ООН з морського права 1982 р. (ст. 192) зобов'язує держави захищати та зберігати морське середовище. Держави повинні вживати всі заходи, необхідні для забезпечення того, щоб діяльність під їх юрисдикцією або контролем не завдавала шкоди іншим державам і їх морський середовищі шляхом забруднення. Ці заходи відносяться до всіх джерел забруднення морського середовища. Згідно зі ст. 207 Конвенції ООН з морського права 1982 р. держави повинні приймати закони і правила для запобігання, скорочення і збереження під контролем забруднення морського середовища, що знаходяться на суші джерел, у тому числі річок, естуарії, трубопроводів і водоотводяшіх споруд, беручи до уваги узгоджені в міжнародному порядку норми, стандарти та рекомендовані практику і процедури. Держави прапора судна і держави порту зобов'язані забезпечити виконання національних та міжнародних правил щодо запобігання забрудненню Світового океану. На держави покладається виконання їхніх міжнародних зобов'язань щодо захисту і збереження морського середовища. Вони несуть відповідальність згідно з міжнародним правом.
Міжнародна конвенція по запобіганню забруднення з суден 1973 р. (з наступними поправками) містить техніко-юридичні норми для запобігання забруднення моря не тільки нафтою, але й іншими шкідливими речовинами, які перевозяться на судні чи утворюються в процесі їх експлуатації. Конвенція забороняє скидання в море всіх видів пластмас, включаючи синтетичні троси, риболовні сіті і пластмасові мішки для сміття. Конвенція передбачає: а) заборону на скидання і забруднення Світового океану з будь-яких судів, за винятком військових кораблів і суден, що використовуються на державній некомерційній службі; б) заборона на будь-який скидання в море нафти і нафтоводяної суміші з суден; в) встановлення особливих районів з жорстким режимом, де скидання небезпечних речовин повністю і в категоричній формі заборонено.
Конвенція щодо втручання у відкритому морі у випадках аварій, які призводять до забруднення нафтою, і Конвенція про цивільну відповідальність за шкоду від забруднення нафтою 1969р. У першій Конвенції сказано про необхідні заходи з усунення аварійних ситуацій та правах прибережного держави на застосування примусових заходів з ліквідації аварії, а в разі якщо є загроза забруднення узбережжя, воно може навіть потопити судно, винну у створенні такої ситуації. Друга Конвенція присвячена відповідальності та відшкодування збитків у випадку аварії судна, що призвела до забруднення нафтою морського узбережжя. Згідно зі ст. 2 Конвенції (у редакції 1992р.) Власник судна з моменту інциденту або, якщо інцидент складається з низки пригод, з моменту першої пригоди несе відповідальність за будь-який збиток від забруднення, заподіяну судном в результаті інциденту.
Конвенція по запобіганню забруднення моря скидами відходів та інших матеріалів 1972р. Одним з згубних явищ, що сприяють не тільки забруднення, а й отруєння Світового океану, є використання деякими країнами його морського дна для захоронення радіоактивних відходів та відпрацьованого сировини хімічного виробництва. Це не лише завдає непоправної шкоди тваринному та рослинному світу океану, а й отруєні води його стають небезпечними для існування самої людини. Для запобігання подібної злочинної практики і була прийнята ця Конвенція.
Доповненням до вищевказаних багатостороннім (універсальним) конвенцій є: Конвенція по захисту морського середовища району Балтійського моря 1992р.; Конвенція про охорону Середземного моря від забруднення 1976р.; Конвенція про охорону морського середовища та прибережних зон південно-східній частині Тихого океану 1981р.; Регіональна конвенція з охорони морського середовища Червоного моря і Аденської затоки 1982; Конвенція про охорону та освоєнні морського середовища Великого Карибського району 1983р.; Конвенція з охорони морського середовища Північно-Східної Атлантики 1992р. і т.д.
В даний час діє більше 100 універсальних та регіональних договорів з охорони живих морських ресурсів і регулювання рибальства.
Крім універсальних договорів державами укладено більше 100 регіональних і двосторонніх конвенцій та угод щодо збереження живих ресурсів та управління ними, наприклад: Конвенція про майбутнє багатостороннє співробітництво з рибальства в північно-західній частині Атлантичного океану 1978р., Конвенція про охорону морських живих ресурсів Антарктики 1980р., Конвенція про охорону лосося в північній частині Атлантичного океану 1982р. Ці та інші конвенції містять перелік зобов'язань держав щодо збереження живих морських ресурсів у відповідній акваторії Світового океану.
Норми і правила по охороні міжнародних водних систем містяться також у Європейській конвенції про захист прісної води від забруднення 1969р., Європейської конвенції про захист міжнародних водотоків від забруднення 1974р. та ін
Висновок
Світовий океан має виняткове значення в життєзабезпеченні Землі. Океан - це "легені" Землі, джерело харчування населення земної кулі і зосередження величезних багатств корисних копалин. Але науково-технічний прогрес негативно позначився на життєздатності океану - інтенсивне судноплавство, активізація видобутку нафти і газу у водах континентального шельфу, скидання в моря нафтових і радіоактивних відходів призвели до тяжких наслідків: до забруднення морських просторів, до порушення екологічної рівноваги в Світовому океані.
В даний час перед людством стоїть глобальне завдання - терміново ліквідувати збитки, завдані океану, відновити порушену рівновагу і створити гарантії збереження його в майбутньому. Нежиттєздатний океан згубно позначиться на життєзабезпеченні всієї Землі, на долі людства. Знищення планктону, риб та інших мешканців океанських вод - далеко не всі. Збиток може бути набагато більшим.
Адже у Світового океану є загальнопланетарну функції: він є потужним регулятором вологообороту і теплового режиму Землі, а також циркуляції її атмосфери. Забруднення здатні викликати досить істотні зміни всіх цих характеристик, життєво важливих для режиму клімату й погоди на всій планеті. Симптоми таких змін спостерігаються вже сьогодні. Мертвий океан - мертва планета, а значить, і все людство.
Хочеться ще раз нагадати, що будь-який кинутий у море поліетиленовий пакет або станіолевая упаковка від плитки шоколаду лягають на дно і відбирають у мешканців моря частина їх життєвого простору. Всі повинні зрозуміти, що, виливаючи в струмок відро залишилася після прання води з синтетичним миючим засобом, ми не тільки замутняем воду чистого гірського потоку, але сприяємо забруднення всього Світового океану.
Світовий океан кожен повинен цінувати, поважати й любити; необхідно прагнути дізнатися про нього якомога більше, тоді наше ставлення до цього чуда природи буде усвідомленим і ми перестанемо вільно або мимоволі завдавати їй шкоди. Океан всього один, він належить всім і нікому.


title: Презентація на тему «Архітектура» (варіант 5)

text:
АРХІТЕКТУРА
(Друга половина ХХ – початок ХХІ століття)
Підготувала учениця
ІІ лінгвістичного класу
Крамер Крістіна
План
«НЕБОСКРЕБЫ» В США
«ЖИТЛОВА ОДИНИЦЯ»
ФУНКЦІОНАЛІЗМ
РАЦІОНАЛІЗМ
ОРГАНІЧНА АРХІТЕКТУРА
«КОНДОТЕЛІ»
БРУТАЛІЗМ І ХАЙ-ТЕК
ПОСТМОДЕРНІЗМ
ЕКЛЕКТИКА
ДЕКОНСТРУКТИВІЗМ
ШЕДЕВРИ АРХІТЕКТУРИ

Друга половина XXст. характерна будівництвом висотних будівель («небоскребов» в США). Індустріальні конструкції (каркас, панелі стін) широко використовувалася при будівництві таких будівель.
Мис ван дер Рое
«ЖИТЛОВА ОДИНИЦЯ»
В МАРСЕЛІ 1952Р ЗА ПРОЕКТОМ ЛЕ КОРБЮЗЬЄ
ФУНКЦІОНАЛІЗМ
Ввважалося невдалим встановлювати будь-які прикраси, якщо вони не несли практичної користі.
1951р. в Франції побудували готель «Нормандія»
РАЦІОНАЛІЗМ
Готель «Статлер» в США
ОРГАНІЧНА АРХІТЕКТУРА
Передбачає відмову від грізних геометричних форм. При проектуванні кожної будівлі враховується тип навколишньої місцевості, його призначення.
Наприкінці 70-х початку 80-х отримали популярність готелі класу апартамент, а також так звані «кондотелі»
«КОНДОТЕЛІ»
«Атріум» (Німеччина)
БРУТАЛІЗМ І ХАЙ-ТЕК
У своїх творах бруталісти прагнуть до оголення конструкцій, з яких побудовано будівлю, до максимального виявлення навмисне простих, грубих архітектурних мас. Дуже поширеним стилем останніх десятиліть XX століття став хай-тек (hi-tech). Це стиль високих технологій, противага бруталізму.
Європейський суд з прав людини (Страсбург).
ПОСТМОДЕРНІЗМ
Основна ідея: «прямий вплив форм архітектури минулого», тобто повернення до місцевих традицій. Вплив цього направлення особливо прослідковується в архітектурі готельних будівель
Танцюючий дім. Чехія, Прага.
Комплекс концертних залів, Франція, Париж.

Готель «Le Royal Meridien Bristol» у Варшаві
Інтер’єр  в стилі ампір
Готель «Таверна» в Будапешті
“Швейцарські хатки”
ЕКЛЕКТИКА
Це поєднання декількох, більш ранніх стилів архітектури.
ДЕКОНСТРУКТИВІЗМ
Риси: найнесподіваніші вигини ліній, розташовані під кутом опори, що не несуть ніякого навантаження, крім декоративного, різні несиметричні вікна, різні виступаючі частини конструкцій.
Пожежна частина «Вітра» Захі Хадід, Німеччина
Музей в Більбао
Ресторан у Києві “Кабачок на бочок”
ЗЕЛЕНА ЦИТАДЕЛЬ (МАГДЕБУРГ, НІМЕЧЧИНА)
СМІТТЄСПАЛЮВАЛЬНИЙ ЗАВОД ШПіТТЕЛАУ (ВІДЕНЬ, АВСТРІЯ)
МУЗЕЙ СУЧАСНОГО МИСТЕЦТВА (НІТЕРОЙ, БРАЗИЛІЯ)
ХМАРОЧОС GHERKIN BUILDING, АБО ОГІРОК (ЛОНДОН, ВЕЛИКОБРИТАНІЯ)
ХМАРОЧОС AQUA TOWER (ЧИКАГО, США)
ШТАБ-КВАРТИРА ЦЕНТРАЛЬНОГО ТЕЛЕБАЧЕННЯ КНР (ПЕКІН, КИТАЙ)
НАЦІОНАЛЬНА БІБЛІОТЕКА БІЛОРУСІ (МІНСЬК, БІЛОРУСЬ)
ТОРГОВО-РОЗВАЖАЛЬНИЙ КОМПЛЕКС «ХАН ШАТИР» (АСТАНА, КАЗАХСТАН)
ГОТЕЛЬ «БОЖЕВІЛЬНИЙ БУДИНОК» (ДАЛАТ, В'ЄТНАМ)
БУДІВЛЯ COOPER UNION (НЬЮ-ЙОРКУ, США)
НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ROLEX ( ЛОЗАННА, ШВЕЙЦАРІЯ)

http://translate.yandex.ua/translate?srv=yasearch&url=http%3A%2F%2Fwww.liveinternet.ru%2Fusers%2Fdecora_mir%2Fpost311902921&lang=ru-uk&ui=uk

http://lektsiopedia.org/ukr/lek-8374.html

http://www.autotravel.ua/multimedia/suchasna-arkhitektura-svitu/

Джерела
Дякую за увагу!: )


title: Презентація на тему «Японські сади»

text:
У чотирьох годинах їзди на автобусі від вируючого і шумного Токіо, в містечку Кітакюшу (Kitakyushu), знаходиться просто дивовижне місце - сад квітів Каваті Фудзі (Kawachi Fuji Garden), що складається з мільйонів квітів неймовірної краси.
Японські сади
Головною особливістю саду є мільйони квітів, які тут звисають водоспадами зі своєрідної "стелі". Це гліцинії. Гліцинію (або по лат. Wisteria) в Японії називають - Фудзі (fuji). Символ Японії - Фудзіяма носить те ж ім'я, що і ці квіти. У Японії гліцинія символізує молодість, поезію і жіночу красу, а також зцілення і захист. Ця рослина дуже поширена в Японії і за популярністю майже не поступається знаменитій японській сакуру.
Листопадні ліани гліциній всіх кольорів і відтінків веселки, що звисають зі спеціальних каркасів, можна зустріти майже в будь-якому парку на території Японії. Але саме в Каваті Фудзі їх настільки багато, що вони створюють просто неймовірне відчуття. За деякими даними ідея про дерево життя з "Аватара" взята саме звідси.
   Класичні японські сади:
У класичному японському саду велике значення надається трьом основним елементам: воді, дереву та каменю. Серцем японського саду є вода, що символізує швидкоплинність життя. Камені символізують стійкість і довговічність, дерево - поступальний розвиток і вдосконалення. Японці люблять довго дивитися на камені і воду, які, на їхню думку, мають магічну силу.
В основі філософії японського садівництва лежить відтворення природного ландшафту Японії в мініатюрі, зазвичай у вигляді гірського пейзажу з водоспадами і струмками. Секрет впливу такого саду полягає в посиленні враження від навколишнього середовища за допомогою хитрих художніх прийомів.
Сади створюють у відповідності зі строгими правилами, відшліфованими століттями. Дуже важлива ретельна обробка рельєфу і використання його можливостей, застосування природного каменю різних відтінків і форм, гармонійна і не яскрава кольорова гама. Крім каменю різних порід, традиційними матеріалами, використовуваними в японському саду, є гравій, дерево, бамбук.
Іншою важливою умовою є баланс. Перше, що кидається в очі європейцеві при погляді на японський сад це деяка «порожнеча». Це викликає почуття неспокою у садівників, які звикли заповнювати весь вільний простір в саду для надання йому пишності і помпезності, але ця «порожнеча» ключовий елемент японського садового мистецтва. Нам завжди хочеться мати більше на маленькому просторі.
Але якщо скеля виглядає гармонійно на березі безкрайнього моря, уявіть, як вона буде виглядати на 6-ти сотках землі? Так що з особливою ретельністю підбирайте елементи дизайну.Можна відокремити сад живоплотом, посадивши, наприклад, кизильник блискучий (Cotoneaster lucidus) або спирею гостру (Spiraea x arguta).Японський сад не завжди підходить для сімейного відпочинку, оскільки в ньому не можуть грати діти. Це сад самоти і споглядання.

Сад храму Реан-дзі, Кіото, Японія.Храм Монастир Рьоан з історичним садом Дзен більше п'яти століть притягує в Кіото паломників.
Дзен – японский сад каменів.
Японський сад каменів - це одне з найзагадковіших для європейців явищ. При всій незвичайності японського садово -паркового мистецтва сад з каменів - ще більш фантастичне видовище . Мабуть , в жодній світовій культурі не виникло нічого подібного. Такі сади ще називають «сухими » або « філософськими ».
Дякуємо за увагу


title: Презентація на тему «Політичні інститути та процеси»

text:
Політичні інститути та процеси
Резник 11 Б
Політичні інститути
  Політичні інститути – це
 політичні установи з організаційною структурою, цілеспрямованими виконавчими структурами та апаратом.
 спосіб організації політичного життя суспільства, що втілює ті або інші політичні норми, обумовлені конкретно-історичною ситуацією, вимогами політичного життя.
певні політичні установи (сукупність політичних партій, органів суспільного громадського самоуправління та ін.), що визначають спільність людей, які мають особливі повноваження і виконують спеціальні функції в політичному житті суспільства, певну діяльність (президентське правління).
Специфіка ПІ
  Специфіка політичних інститутів полягає в тому, що вони майже завжди узаконені і діяльність їх регламентована відповідними законами, рішеннями й іншими юридичними актами.
   Кожний із політичних інститутів здійснює певний вид політичної діяльності і включає соціальну спільність, шар, групу, спеціалізовану на її виконанні; політичні норми, регулюючі відносини всередині політичної системи суспільства і між ними, а також між політичними і непо-літичними інститутами; матеріальні засоби, необхідні для досягнення поставленої мети.
Складові політичних інститутів
   До політичних інститутів входять : держава, політичні і правові норми, політичні партії, групи інтересів та ін.
   В політичній системі держава - основний політичний інститут, що організує, спрямовує і контролює спільну діяльність і стосунки, відносини людей, суспільних груп, класів, асоціацій, груп інтересів. Вона здійснює управління суспільством, охорону його економічної та соціальної сфер, культури. Держава також є основним знаряддям влади, основним інститутом влади в суспільстві і концентрованим здійсненням владою політики. Вона покликаний захищати інтереси людей певної території і регулювати за допомогою правових норм взаємовідносини між ними, використовуючи за необхідністю спеціальні органи примусу.
  Політичні партії - представляють інтереси громадян і ставлять метою їхню реалізацію шляхом завоювання державної влади або участі в її здійсненні.
  Групи інтересів - найрізноманітніші організовані групи, спільності людей (профспілки, молодіжні і жіночі рухи, творчі союзи і об' єднання, етнічні і релігійні спільності, організації ветеранів війни, асоціації підприємців і фермерів та ін.).
  Багатоманітність політичних інститутів визначається диференціацією політичної діяльності і політичної влади на різноманітні види. За характером мети виділяються політичні інститути законодавчої, виконавчої і судової влад, кожному з яких притаманна багатофункціональність. Парламент, зокрема, вирішує завдання виконавчої влади, уряд здійснює певні види законодавчої діяльності та ін. За питомою вагою і значимістю політичної діяльності виділяються власне політичні інститути, орієнтовані на здійснення політичної влади, вплив на неї, і соціально-політичні інститути (суспільно-політичні рухи), що задовольнять не тільки політичні, але і соціальні інтереси, а також духовні потреби - в спілкуванні, самоутвердженні, активності та ін.
Політичні  процеси
  Політичний процес є сукупною діяльністю всіх суб'єктів політики, за допомогою якої відбувається формування, розвиток і функціонування політичної системи суспільства в певних тимчасових і просторових межах. Поняття «політичний процес» охоплює різні форми, способи і напрями політичної діяльності різних суб'єктів.
   Характер і конкретний зміст політичного процесу визначається особливостями політичної системи і існуючого режиму.
  Демократичній системі відповідає тип політичного процесу, відмінний широтою участі громадян в управлінні державою, забезпеченні прав і свобод особи. Тоталітарна система припускає інший тип політичного процесу, що виключає реальне політичній участь і свободу соціального і політичного вибору.  По своїй структурі політичний процес складається з суб'єктів, носіїв політичної дії і об'єкту - мети, яка повинна бути досягнута. Політичний процес включає також засоби, методи, ресурси, виконавців.
Стадії  політичного  процесу

конституювання, утворення політичної системи;
відтворення компонентів і ознак даної системи;
ухвалення і виконання політико-управлінських рішень;
контроль функціонування і напрями розвитку політичної системи.

   Основні стадії політичного процесу виражають динаміку розвитку політичної системи, внаслідок чого в ній відбуваються зміни і перетворення. Тому в кожному новому циклі політична система не копіює себе, а збагатив новими сторонами і властивостями (наприклад, поява виборчої системи або нового законодавства, політичних блоків, партій і т.д.), в ній відбуваються політичні зміни. Але головні процес все ж таки - повторення на новий лад того, що існувало раніше - само відтворювання.

   На стадії відтворювання політичної системи повторюються і закріплюються, видозмінюються і обновляються історичний тип політичної системи, її класова природа, зв'язки з іншими підсистемами суспільства. Відтворюються політичні відносини і інститути, політичні норми і цінності, символи, мова. Відтворюються самі учасники політичного процесу як виразники певних політичних позицій, носії відповідних поглядів, виконавці тих або інших політичних ролей.  Контроль функціонування і розвитку політичної системи досягається шляхом попередження і усунення відхилень поведінки частин політичної системи і учасників політичного процесу від орієнтирів і стандартів діяльності, що задаються.  Результат політичного процесу залежить від сукупності незалежних змінних (наявність ресурсів, сприятливих або несприятливих умов, тобто зовнішнього оточення; від втручання несподіваних, випадкових чинників і т.д.) і залежних, ув'язнених в самому політичному процесі (вибраних засобів, методів, виконавців і т.д.) і відносин між ними. Велика частина незалежних змінних може і повинна бути врахований в проекті політичного процесу, так само як залежних, проте саме ця друга група чинників понад усе здатна порушити процес.  Разом з тим на політичний процес усередині окремих країн надають значну дію зовнішній чинник, світополітичні та світогосподарські відносини і зв'язки, вся сукупність реалій міжнародного характеру.
Політична діяльність і політична поведінка.
Людина є первинним суб’єктом політики, який характеризується:
різною участю у політичному житті;
різними можливостями впливу на владу;
мірою політичної активності.
  Політична діяльність - це свідома, цілеспрямована діяльність людей або великих суспільних груп щодо реалізації своїх політичних інтересів, цілей, участь в управлінні державними, суспільними справами.Для позначення дій пересічних громадян у сфері політики застосовується поняття «політична поведінка».  Політична поведінка - це сукупність реакцій соціальних суб'єктів (соціальних спільнот, груп.) на діяльність політичної системи.Політичну поведінку можна підрозділити на політичну участь і політичне відчуження.  Політична участь - цей вплив громадян на функціонування політичної системи, формування політичних інститутів і процес вироблення політичних рішень.
До політичної участі можна віднести:
дії по делегуванню повноважень (електоральна поведінка);
активістську діяльність, направлену на підтримку кандидатів і партій у виборчих кампаніях;
відвідування мітингів і участь в демонстраціях;
участь в діяльності партій і груп інтересів.

  Політичні режими мають значний вплив на політичну участь. В авторитарних режимах значна частина населення усунена від політичної участі, тоді як в демократичному суспільстві участь - цей дієвий засіб самовираження громадян, забезпечуваний інститутами правої держави, і виконуюче функції соціалізації і виховання громадян.   Потреба в політичній участі залежить від конкретної обстановки і особистих якостей індивіда.   Форми політичної участі залежать від властивостей індивіда (стать, вік, рід занять, освіта і тощо), вид режиму правління, вид конкретної соціально-економічної ситуації. Для політичної участі характерні дві форми:
пряма, реалізована в безпосередніх діях індивідів (мітинги, демонстрації, страйки, референдуми і т.п.);
непряма, що характеризується їх включенням в політику через вибраних представників, партії, суспільні організації і рухи.

  Політична участь може бути організованою, наприклад, діяльність політичних партій і неорганізованою, наприклад, заколот, а також систематичною, наприклад, вибори, і періодичною, наприклад, демонстрації.  В сучасному суспільстві повинні бути створений рівні можливості для політичної участі громадян.Політичну поведінку особи може характеризувати не лише активна позиція, але і відчуження.  Політичне відчуження - процес, який характеризується сприйняттям політики, держави, влади як сторонніх, чужих сил, які панують над людино, пригнічують її. Політичне відчуження фіксує наявність розриву між суспільством і людиною, воно проявляється у безсиллі індивіда впливати на розвиток політичних подій, сприйняття людиною політичних інститутів як ворожих її інтересам. Політичне відчуження зумовлене й такими причинами, як втрата соціальних ідеалів, зневіра в будь-яких владних структурах, психологічна втома від нескінченного потоку політичної демагогії, непродуманих рішень та відверто цинічної брехні.Проявами відчуження є конформізм, соціальна апатія, абсентеїзм, відсутність інтересу до політичних знань, подій, відмова від виконання громадського обов’язку як форма протесту проти політики, влади, її лідерів.
Основні види політичних процесів.
  Революція - це докорінне перетворення громадського порядку, створення нової політичної системи, заснованої на інших принципах легітимності.   Реформа - це поступове перетворення економічного і політичного ладу при збереженні його основ і влади правлячої еліти  Повстання - масовий виступ проти даної влади, існуючого ладу. Будь-якому повстанню властивий певний рівень організованості. Цілеспрямованість і організованість відрізняють повстання від бунту. Бунт - ця масова стихійна дія, що має високий ступінь інтенсивності
  Політична кампанія - це система колективних дій, направлених на зміну структури влади, перерозподіл політичних повноважень, формування органів влади.
  Мітинг - збір людей, присвячений обговоренню тієї або іншої проблеми.   Демонстрація - цей масовий хід прихильників певної ідеї або вимоги, вираз підтримки або протесту проти акції властей.
  Страйк - припинення роботи з метою економічного або політичного тиску на владу. Завдяки страйку в короткий час до активної політичної позиції може залучитися величезна маса людей.  Практика політичної дійсності свідчить, що зі всіх політичних процесів до найглибших перетворень приводять революція і реформи.


Презентація на тему «Моя Батьківщина – Україна»


Презентація на тему «Художні напрями мистецтва ХХ ст» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Театр «Березіль»» (варіант 2)

text:
Театр «Березіль»
Новий період в історії національного театру розпочався в 1918 році, коли у Києві утворилися Державний драматичний театр і «Молодий театр» (з 1922 року —модерний український театр «Березіль») Леся Курбаса та Гната Юри. Державний драматичний театр продовжував традиції реалістично-психологічної школи, а Молодий театр обстоював позиції авангардизму. З утворенням театру «Березіль» його сцена стала своєрідним експериментальним майданчиком. Не випадково макети театрального об'єднання «Березіль» отримали золоту медаль на Всесвітній театральній виставці у Парижі в 1925 році.
Датою народження театру прийнято вважати 31 березня 1922 року, а першу виставу «Березілю» було представлено 7 листопада того ж року. Вона називалася «Жовтень» і була створена за текстом творчого постановчого колективу.

Працював як державний театр з 1922 до 1926 у Києві, а з 1926 до 1933 — у Харкові (тодішній столиці радянської України). Період життя та становлення театру у Києві вважають його «політичним» періодом, а харківський період — філософським.
У час свого розквіту театр «Березіль» налічував 6 акторських студій (три у Києві та по одній у Білій Церкві, Умані та Одесі), близько 400 акторів і співробітників, режисерську лабораторію (режлаб), музей театру та десять комітетів, у тому числі й так званий «психологічно-технічний» комітет, який застосовував методи прикладної психології для розробки нових методів навчання акторів та режисерів.
Кожна майстерня, крім постійного репертуару, мала своє особливе завдання і займалася пошуковою роботою в різних галузях театрального мистецтва. У театрі діяв мюзик-хол (спектаклі «Шпана», «Чотири Чемберлени»), агітпроп. Було підготовлено серію «Костюмовані історії» (спектаклі «Жакерія», «Сава Чалий», «Король бавиться», «Змова Фієско»). Театр також видавав журнал «Барикади театру». «Березіль» був сміливим і міцним експериментальним колективом, у якому променіли молоді таланти — Амвросій Бучма, Мар'ян Крушельницький, Наталія Ужвій, Йосип Гірняк, Валентина Чистякова, Олександр Сердюк, Данило Антонович, Іван Мар'яненко, Федір Радчук та інші.
«Березіль» зосередив творчі зусилля на пошуку нових сценічних засобів. На відміну від «реалістичного» театру (ідеї якого сповідував Гнат Юра), Курбас еволюціонує у бік авангардизму, експресіоністичності, конструктивізму та необарокового символізму. Він робить наголос на використанні простих декорацій, на ощадливості в коштах, ерудиції акторів та поміркованій прозорій мізансцені, до якої долучає фотографію, кіно та музику. Режисер уникає вторинності і не бажає звертатися до російських переспівів західної культури. 29 вересня 1925 року у мистецькому об'єднанні «Березіль» заснована студія мови та термінології, що при допомозі Всеукраїнської Академії наук бралася виробити театральну термінологію для підготовки спеціального словника; На утворену посаду знавця української мови було запрошено Ніковського.
У квітні-травні 1926 р. Всеукраїнська театральна нарада ухвалила рішення про перейменування київського театру «Березіль» у Центральний український театр Республіки і переведення його до Харкова. 4 травня 1926 р. в Київському театрі ім. В. І. Леніна відбулися урочисті проводи «березільців». Колектив «Березолю» об'єднав найкращі сили з усіх майстерень. 16 жовтня 1926 р. розпочався перший харківський сезон. Прем'єрна вистава за п'єсою Ф.Кроммелінка «Золоте черево» була представлена у приміщенні на вулиці Карла Лібкнехта (зараз Сумська вулиця) — там, де раніше працював театр імені І.Франка під керівництвом Г.Юри.
У харківському «Березолі» засяяла яскрава тріада митців — Л.Курбас, художник Вадим Меллер, драматург М.Куліш. У Харкові, після знайомства з М.Кулішем, Курбас остаточно піддає сумніву свої естетичні концепції і переорієнтовується. З 1926 по 1936 роки «Березіль» переживає новий період так званого національного синтезу з необароко. Яскравими прикладами такого нового спрямування були дві вистави за творами Куліша — «Народний Малахій» (1928) та «Мина Мазайло» (1929)
Ці дві вистави стали причиною для всеукраїнської літературної дискусії. Пройшов 1-й Всеукраїнський театральний диспут, засідання якого починалися о 8-й ранку, а закінчувались о 2-й ночі. Головними суперниками були Гнат Юра з театру ім. І.Франка та Лесь Курбас з «Березолю», які відстоювали відповідно перший курс на реалістичну психологічну драму, а другий — авангардистське розуміння театру. Попереду були ці дві вистави «Березолю», але взятий Курбасом напрям на «негайну реформу людини», тобто фактично перехід від гімну масам, колективізму до возвеличення індивідуалізму, став початком нападів з боку влади на Курбаса персонально та театр загалом. Курбасівський театр був звинувачений у недоступності масам, а сам режисер у антидемократичній позиції, буржуазному націоналізмі та контрреволюційності. «Патетичну сонату» за Кулішем заборонили ставити. Прем'єра ще однієї вистави за твором Куліша «Маклена Граса» відбулася у вересні 1933 року під наглядом чекістів, а згодом була заборонена.
У 1933 році після арешту Леся Курбаса театр було закрито, а акторський колектив долучився до трупи Харківського українського драматичного театру ім. Т.Шевченка (зараз Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т. Г. Шевченка), керівником якого став М. Крушельницький.
Оцінка діяльності Курбаса та його театру була переглянута після оголошення незалежності України. Неллі Корнієнко, директор Центру Леся Курбаса, академік Академії мистецтв України, доктор мистецтвознавства так висловилась про генія української культури: «Ми мали митця 21-22 століття. Це абсолютно сьогодні зрозуміло після реконструкції його вистав. Це людина, яка вважала, що театр є парламентом держави, що культура важливіша від інших сфер діяльності, що виявилося у 21 столітті правдою.»
Величезна генерація талановитих акторів та режисерів була вихована театром «Березіль»:
М.Крушельницький
Й.Гірняк
Н.Ужвій
А.Бучма
І.Мар'яненко
Г.Ігнатович
 І.Стешенко, Н.Титаренко, С.Шагайда, Л. Гаккебуш, В. Василько, O.Сердюк, Д. Мілютенко, Д.Антонович, Г.Бабіївна, O.Добровольська, Г.Ігнатович,  Януарій Бортник, Фавст Лопатинський, Борис Тягно, Володимир Скляренко, Борис Балабан


title: Презентація на тему «Вильгельм Рихард Вагнер»

text:
Вильгельм Рихард Вагнер

Вагнер -- один из наиболее выдающихся немецких композиторов, музыкант гениальной одаренности, творчество которого оставило глубочайший след в истории европейского музыкального искусства. Можно даже сказать, что в немецкой музыке послебетховенского времени не было композитора с таким размахом, такими смелыми дерзаниями, титаническими новаторскими замыслами, с такой настойчивостью в борьбе за их осуществление, как Вагнер. И вместе с тем в истории мирового музыкального искусства едва ли найдется творческая фигура более противоречивая, чем Вагнер. Противоречия Вагнера отражали противоречия немецкого романтизма, вступившего в позднюю стадию развития.

Поэтому вокруг Вагнера и его музыкальной драмы шла ожесточенная борьба. С одной стороны, Вагнер имел многочисленных приверженцев, безраздельно преклонявшихся перед ним не только как перед музыкантом, но и как перед поэтом-драматургом, мыслителем, философом-теоретиком искусства и считавших, что Вагнер, и только он один, повел искусство по истинному пути; с другой стороны, не было недостатка в противниках Вагнера, не только не разделявших его оперно-реформаторских идей, но даже отказывавших ему в композиторском таланте. Конечно, и те и другие были неправы. Наиболее правильную позицию занимали те, которые, воздавая должное гениальному дарованию и мастерству Вагнера, оценивая по достоинству его музыку, видели идейно-художественные противоречия Вагнера и подвергали принципиальной критике его заблуждения в мировоззрении и творчестве.

Проблема Вагнера и вагнерианства была одной из наиболее острых и жгучих художественных проблем на протяжении второй половины XIX и начала XX века. Наиболее правильную, объективную оценку творчество Вагнера нашло у передовых русских и зарубежных музыкантов (Чайковского, Римского-Корсакова, Верди, Бизе, Грига), которые, полностью оценивая художественное значение вагнеровской музыки, не поддались вагнерианскому гипнозу, а трезво критиковали недостатки музыкальной драматургии Вагнера. Отдельные преувеличения или преуменьшения, имеющиеся в высказываниях о Вагнере русских музыкантов, не влияют на это общее положение


title: Презентація на тему «Галина Анатоліївна Могильницька»

text:
Галина Анатоліївна Могильницька

Могильницька Галина Анатоліївна народилася 8 травня 1937 року.
Педагог, поетеса, громадська діячка.Народилася в учительській сім’ї. Батьки були математики: Могильницький Анатолій Олександрович, 1916-1950, Ася Іванівна

У сім’ї не було цілеспрямованого національного виховання, але культивувався інтелект, розум, порядність; шанували книгу, часто влаштовуючи голосні читання для всіх членів сім’ї, співали українські пісні. Маленька Галя мала «на вихід» українське вбрання. Релігійно-го виховання в учительській сім’ї не могло бути, адже радянський учитель з обов’язку мав бути атеїстом. Але Галя, скільки себе пам’ятає, тягнулась до Бога. А ще зажди співала, так що сусіди застерігали матір, як би донька «не проспівала свою долю». Від мами Галя успадкувала любов до поезії, а від старшого брата Вадима рано навчилася віршувати.

В 1942 році народилися братики-близнята Олександр і Віктор. Після війни сім’я залишилася жити в бабусі й дідуся в с. Велика Мечетня Кривоозерсь-кого району, щоб на сільських харчах виходити батька, який повернувся з війни інвалідом, а в 1946 р. переїхала до Кривого Озера, куди батька, якого звали «ходячою енциклопедією», перевели завучем райцентрівської десятирічки. «Ходяча енциклопедія» померла в 34 роки.

Середню школу Галина покинула в 1954 р. після 9-го класу, бо мала бути залишена на другий рік через дві «двійки», чесно виставлені мамою з алгебри та геометрії. Вступила до Одеського фінансово-кредитного технікуму, де на третьому курсі за відвідування церкви бу-ла виключена з комсомолу, з чого випливало виключення з технікуму.
Соромлячись написати матері про виключення з технікуму та не маючи грошей на оплату квартири, жила бездомною, доки старі прихожанки Успенського собору не влаштува-ли її на роботу — спершу робітницею цеху миття склотари на Одеський виноробний завод, а згодом — рахівником-касиром тресту «Головторгмортранс».

У 1959 р. вона вийшла заміж за Фіннова Михайла, який із 16-ти років був захоплений її знанням літератури (згодом сам став письменником, був членом СП СРСР) та умінням чита-ти вірші. Після одруження виїхала з чоловіком до Новосибірська, де мешкав його старший брат. В 1960 р. народила сина Анатолія, а в 1962-му повернулась до матері в Криве Озеро: чоловік вирішив стати моряком і виїхав на Далекий Схід, де й жив до кінця життя.

1963 р. поступила на філологічний факультет Одеського університету. На російське відділення, бо мала намір усе життя займатися творчістю Ф. Достоєвського. Але українське виховання потягнуло її до кола молодих людей, які цікавились українською культурою, істо-рією. Це Олекса РІЗНИКІВ, Олег Олійник, особливо Святослав КАРАВАНСЬКИЙ

У 1967 р., закінчивши університет, вийшла заміж за О. РІЗНИКОВА. Народила доньку Ярославу.За наслідками навчання М. дістала найкраще призначення — у Балтське педучилище. Студенти любили свою викладачку і предмет, який вона викладала. Та наприкінці 1969-1970 навчального року педагогічна рада педучилища постановила звільнити М. з роботи, звинувативши у «вихолощенні комуністичної ідейності з курсу української літератури та пропаганді творчості націоналістичних поетів» — Ліни КОСТЕНКО, Василя СИМОНЕНКА, Івана ДРАЧА, Миколи Вінграновського

Кілька видань витримала книжка М. «Літос (або Камінь із пращі правди на розбиття митрополичого блудословія)» – яскравий зразок сучасної полемічної літератури. Авторка обґрунтовує необхідність створення єдиної Помісної Української Православної Церкви. 2007 р. в Броварях вийшла книжка «З непам`яті прикликана судьбою», яка увібрала найкращі її вір-ші, автобіографічний нарис, документи, знімки. За ці дві книжки М. 14.01.2008 р. присудже-на премія ім. В.Стуса.


title: Презентація на тему «Euromaidan»

text:
Euromaidan
Ukraine protests
Opposition deputies throw pieces of paper towards Ukraine's Prime Minister Mykola Azarov and members of his government as he gestures during a session of parliament in Kiev on Nov. 22.
Ukraine protests
Opposition protesters and riot police fight in front of the Ukrainian Cabinet of Ministers in Kiev, on Nov. 24.
Ukraine protests
A protester clashes with riot police during a rally supporting EU integration in front of the Ukrainian cabinet of ministers building in Kiev on Nov. 25.
Ukraine protests
A demonstrator holds a torn portrait of Ukrainian President Viktor Yanukovych on November 29.
Ukraine protests
Injured protesters receive medical help in an ambulance after riot police broke up a rally on November 30.
Ukraine protests
Ukrainian riot police officers detain a protester on November 30.
Ukraine protests
Dozens of protesters were wounded in a clash with police in Kiev on November 30.
Ukraine protests
Protesters break the door of the Kiev City State Administration building during a rally held by supporters of EU integration in Kiev, on Dec. 1.
Ukraine protests
Demonstrators gather in downtown Kiev on December 1.
Ukraine protests
Protesters try to break through police lines near the presidential administration building during a rally held by supporters of EU integration in Kiev, on Dec. 1.
Ukraine protests
Police stand guard outside the parliament in Kiev on December 3.
Ukraine protests
Anti-government protesters occupy the floor of City Hall on Dec. 4, in Kiev, Ukraine.

Ukraine protests
A protester faces riot police on Dec. 3, as thousands rallied outside the Ukrainian parliament in Kiev.
Ukraine protests
People supporting EU integration attend a rally at Independence Square in Kiev on Dec. 4.
Ukraine protests
 Ukraine's prime minister warned protesters blockading government buildings that anybody guilty of violating the constitution and laws would face punishment. The sign in white reads: "Requirement Number 1: Resignation of Yanukovich"
Ukraine protests
Thousands of people have been protesting against the government since a decision by Ukrainian president Viktor Yanukovych to suspend a trade and partnership agreement with the European Union in favor of incentives from Russia.
Ukraine protests
Anti-government protesters camp in Independence Square early in the morning on December 8.
Ukraine protests
A pro-EU activist offers flowers to police officers at the presidential office in Kiev, on December 8.
Ukraine protests
Demonstrators gather in Independence Square during a mass rally on December 8.
Ukraine protests
A large rally is held in Kiev's Independence Square on December 8.
Thank you for your attention!
Kuchmynda Oleksiy 11-A


title: Презентація на тему «Живопись России»

text:
Живопись России
XIX ст.

Классицизм
Направление конца XVI – начала XIX. Главенствует разум над чувствами. Отрицательные стороны классицизма проявлялись в    академизме. Характерны:упорядоченность, соразмерность частей, симметрия. Сюжеты взяты из античной мифологии и истории.
Карл Брюллов1799-1852
 художник, живописец, монументалист, акварелист, рисовальщик, представитель                академизма.
Итальянский полдень
1827 г.
Холст, масло

Василий Алексеевич Перовский
(российский государственный деятель, генерал от кавалерии, генерал-адъютант, граф (с 1855 года)

1837 г.
Холст, масло
Александр Иванов1806–1858
русский художник, создатель произведений на библейские и антично – мифологические сюжеты, представитель академизма.
Известный благодаря своей картине «Явление Христа народу»
Явление Христа народу
1837-1857
Холст, масло
Реализм
Реализм- художественное направление середины  и второй половины XIX века. «правдивое воспроизведение типичных характеров в типичных обстоятельствах»Этот стиль дал развитие
символизму и натурализму.
Илья Репин1834-1930
 русский художник-живописец, мастер портрета, исторических и бытовых сцен. Был преподавателем, профессором и ректором Академии художеств.
Бурлаки на Волге
Картина изображает артель бурлаков во время работы.

1872-1873 гг.
Холст, масло
Иван Грозный убивает своего сына
Картина изображает момент случайного убийства в гневе
Иваном Грозным своего сына
1883-1885 г.
Холст, масло
Иван Крамской1837-1887
 русский живописец и рисовальщик, мастер жанровой, исторической и портретной живописи; художественный критик.По праву считался идейным лидером, совестью и мозгом передвижничества.
Неизвестная
На полотне изображена женщина, проезжающая в открытом экипаже по Аничкову мосту. Она одета по последней моде 1880-х годов и показывает культуру того времени.
1883 г.
Холст, масло

Неутешное горе
Картина задумана и писалась под впечатлением от личной трагедии, постигшей художника – смерти его младшего сына Марка. На ней изображена скорбящая женщина в траурном  чёрном платье – в её чертах угадывается сходство с женой художника Софьей Николаевной.
1884 г.
Холст, масло
Василий Суриков1848-1916
 русский живописец, мастер масштабных исторических полотен.
Утро стрелецкой казни
1881 г.
Холст, масло
Боярыня Морозова
1884-1887 гг.
Холст, масло
Романтизм
 Направление в искусстве
в первой половине
XVIII–XIX веках.  Обостренное внимание
к душевному миру человека. В живописи яркие сюжеты, краски или наоборот – меланхолическое созерцание тонов.

 русский художник, график и живописец, мастер портрета, профессор исторической живописи, один из самых лучших портретистов России.
Орест Кипренский  1782–1836
Девочка в маковом венке с гвоздикой в руке
1819 г.
Холст, масло
Портрет Александра Сергеевича Пушкина
Написанный по заказу его друга Дельвига. Это один из мировых шедевров русского искусства.

1827 г.Холст, масло
Иван Айвазовский 1817 – 1900
всемирно известный русский художник-маринист, баталист,
коллекционер, меценат,профессор Петербургской Академии художеств.
Бриг «Меркурий», атакованный двумя турецкими кораблями
На  картине  увековечен  бой  российского  брига  «Меркурий»  с  турецкими линейными  кораблями  «Селимие»  и  «Реал-бей»
1892 г.
Холст, масло
Девятый вал
Изображает море после сильнейшего ночного шторма людей, потерпевших кораблекрушение.
1850 г.
Холст, масло
Импрессионизм
Направление в  искусстве последней трети XIX — начала XX веков, зародившееся во Франции. Его представители   стремились наиболее естественно запечатлеть реальный мир в его подвижности и  передать свои   впечатления.
Константин  Коровин 1861-1939
выдающийся русский живописец, театральный художник и педагог. Он активно занимался вопросами сохранения памятников искусства, сотрудничая с театром.
За чайным столом
На картине изображены две неразлучные подруги- Мария и Елена, знакомые художника.

1888 г.
Холст, масло
Бумажные фонари
На картине изображена молодая женщина, которая зажигает разноцветные бумажные фонарики.
Считается, что художник изобразил свою будущую жену Анну Яковлевну Фидлер.

1996 г.
Холст, масло
Валентин Серов1865-1911
русский живописец и график, мастер портрета.
Девочка с персиками
1887
холст, масло
Девушка, освещённая солнцем
1888 г.
холст, масло
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Возрождение»

text:
Автор:  Кулеш Наталья Леонидовна,
муниципальное бюджетное общеобразовательное учреждение «средняя  общеобразовательная школа №4»,
учитель истории и обществознания.

Предмет:   история.

Класс:  6 класс.

Межпредметные связи:
 обществознание, МХК, литература.

Форма проведения урока: проблемный урок.

Тип урока: урок новых знаний.

«Возрождение».
Образовательные:
 подвести учащихся к пониманию причин подъема культуры в Италии в XIV в.,
обеспечить усвоение учащимися понятия «Культура Возрождения»;
Развивающие:
 формирование умений анализировать, делать выводы, составлять связный и четкий рассказ;
Воспитательные:
формирование уважения к культурным традициям народов мира.

Цели урока:

Причины:

1.Расцвет итальянских городов, развитие в городах образования.
2.Деятельность и предприимчивость горожан.
3.Осознание ценности времени.
4. Стремление горожан получить как можно больше радостей в земной, а не в «загробной жизни».

Культура раннего Возрождения.

Изучение наследия античности, соединение античной культуры с христианской.

Интерес к человеку и его делам.

Воспевание красоты природы.

Создание литературы на национальных языках.

Характерные черты культуры Возрождения
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
Заполните сравнительную таблицу.Культура средних веков и культура Возрождения.
В эпоху Возрождения (Ренессанса)главной ценностью стала личность, а не коллектив. «открытие человека» было открытие личности. ЕЕ предназначением было провозглашено самосовершенствование. Человек- центр Вселенной, связанный с Божественным и земным мирами. Идеалом человека Возрождения стал человек- творец своей судьбы. Достоинством человека определялось не богатством, знатностью рода, а  первую очередь стремлением к совершенствованию.
Возрождение
Как человек Возрождения относился к античной культуре?
Рассмотрите картину Рафаэля «Афинская школа» (1509-1511г.г., на которой изображена Древняя Греция. В центре великие ученые: с книгой в руке- Аристотель и рядом с ним- Платон.
Чем взгляд на человека в эпоху Возрождения отличался от средневекового?
Посмотрите на автопортрет Леонардо да Винчи и его рисунки. Какие черты человека Возрождения отразились в этих произведениях?
Ренессансная архитектура резко отличалась от средневековой.
Средневековые готические соборы устремлялись к небу. Их главное направление- вертикальное.
Архитектура Ренессанса подчеркивала горизон
Архитектура Ренессанса.
Собор св. Марака в Венеции
Кафедральный собор Санта Мария во Флоренции
Как отразились в архитектуре взгляды человека на мир и на себя?
Конец XV- начало  XVI в.в. в Италии- период
Высокого Возрождения. Он связан с
именами величайших мыслителей, ученых,
 деятелей искусства- Леонардо да винчи,
микеланджело буонарроти и рафаэля санти.
Период Высокого Возрождения
 ???
 ???
Кому принадлежат эти произведения, как они называются?
А) Италия была наследницей античного Рима;
Б) В независимых городах- республиках Италии было    развито самоуправление;
В)В итальянских городах- республиках для достижения власти было необходимо богатство и поддержка народа. Поэтому к власти приходили люди активные, предприимчивые. Это ускоряло ход экономического развития;
Г) Италия была раздробленной страной. Соперничество и борьба между государствами способствовали экономическому развитию, возникновению культурных ценностей.

Почему культура Ренессанса зародилась в Италии? Отметьте аргументы, которые вы считаете правильными.
Современный  вид Флоренции.
Старинная гравюра.
Самым процветающим городом была республика Флоренция, где нашли покровителей многие великие художники, архитекторы, ученые. Флоренция стала центром культуры итальянского Возрождения.
1.Несмелова м.л. Конспект уроков по истории средних веков: 6-7 кл.: метод. Пособие: в 2ч.- м.: изд- во Владос- пресс,2001.
2.Книга для чтения по истории средних веков. Под ред. А.а. сванидзе. М., 1996.
3.Рассказы по истории средних веков: 6 класс. Под ред. А.а. сванидзе.м., 1996.
4.Энциклопедия для детей: т.1 Всеобщая история. м., 1997.
5.Энциклопедия для детей: т.7. искусство. м., 1997.
6. http://yandex.ru/yandsearch
7.http://ru.wikipedia.org/wiki/
8. http://www.strozzipalacehotel.es/musei-ru.phtml
9. http://bibliotekar.ru/kRafael/index.htm
Список литературы.


title: Презентація на тему «З якими проблемами зіштовхується сучасна молодь»

text:
Соціологічне опитування на тему: “З якими проблемами зіштовхується сучасна молодь ”
Роботу виконала
Учениця  11-А класу
Макарівського НВК
Заріцька Вікторія
Мета опитування
Під час виконання цього завдання, перед мною постала мета, дізнатись про найголовніші проблеми, з якими зіштовхуються підлітки ХХІ ст. Та вирішити, яка з цих проблем є найбільш прогресуючою серед сучасної молоді.

Провівши опитування серед учнів 11-х класів я виявила низку таких проблем:
Проблема батьків та дітей;
   * непорозуміння зі сторони старших;
    * ущемлення батьками інтересів дитини;
Проблеми пов’язані з навчанням;
Проблема молоді в невпевненості у майбутньому;
Бажання відчути чогось нового: наркоманія, алкоголізм;
Рання втрата цноти;
СНІД;
Проблема в страху у зв’язку з нестабільною ситуацією в країні;
Проблема обмеження культурного розвитку у підлітків;
Втрата своїх ідеалів, перспективи, життєвого оптимізму;

…
Проблема невзаємного або нещасного кохання;
Раннє материнство;
Проблема в тому, що батьки мають бажання відтворити свої незбутні мрії в життя своїх дітей;
Проблема ігроманії;
Проблема бездіяльності;
Проблема в тому, що підліток не може знайти себе в цьому житті;
Проблема самотності;
Низький рівень життя;
Проблема економічної та соціальної залежності від батьків;
Матеріальна незабезпеченість;
Поганий стан здоров’я.

Результати
Дізнавшись думки молоді, щодо проблем які їх оточують, я мала змогу підрахувати їх і вивести у вигляді діаграми.
Результати опитування
Висновок
Соціальне самопочуття молоді є одним з головних показників розвитку суспільства. Для того щоб формування молоді відбувалось адекватно суспільним процесам, необхідно з’ясувати її проблеми. Серед них є традиційні: кохання, дружба, пошук себе тощо.
За допомогою цього опитування ми мали змогу поринути у світ сучасної молоді, і зустрітися з проблемами, які переслідують підлітка в наш час.
За допомогою діаграми, ми зрозуміли, що найбільш прогресуючою проблемою серед підлітків є проблема батьків та дітей.
Для вирішення проблем, які були нами перечисленні, насамперед потрібно їх усвідомлювати. На мою думку, нам потрібно не боятись висловлювати те, що нас бентежить. Адже, самому буває дуже складно розібратися з тими проблемами, які впали на наші плечі.


title: Презентація на тему «Спорт» (варіант 1)

text:
Спорт
Презинтацію підготували
Учні 10 – а класу
Київської гімназії № 287
Корягіна Владислава, Іскрик Антон, Ільчишин Андрій
Олімпійський рух
Літні Олімпійські ігри 1896
 — міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Афіни, Греція з 6-го по 15 квітня 1896 року. Це перші змагання із серії нових Олімпійських ігор. 241 спортсмен, 9 видів спорту.
Літні Олімпійські ігри 1900
— міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Парижі, Франція з 14 травня по 28 жовтня.
В складі спортивної делегації Російської імперії були й спортсмени з України. Так, фехтувальник Петро Заковорот зайняв сьоме місце у фіналі змагань з саблі. Також у складі Олімпійського журі були генерал M. Kowanko (можливо А. М. Кованько) та Адам Богатський (Adam de Bogatski) капітан драгунів Волинського лейб-гвардійського полку.
Літні Олімпійські ігри 1904
 — міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Сент-Луїс, США, з 1 липня по 23 листопада 1904 року.
Позачергові Олімпійські ігри 1906
Літні олімпійські ігри 1906 року проводились в Афінах з 9 по 19 квітня на «Мармуровому стадіоні». Вони не були визнані Міжнародним олімпійським комітетом офіційними і не отримали порядкового номеру.
Літні Олімпійські ігри 1908
— міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідою Міжнародного олімпійського комітету у місті Лондон, Велика Британія, з 27 квітня по 31 жовтня 1908 року. Це були перші з трьох Олімпіад, проведених у Лондоні (інші відбулися у 1948 та 2012 роках). Це найдовші сучасні Олімпійські ігри. Було розіграно 110 комплектів нагород між 2008 учасниками з 22 країн.
Літні Олімпійські ігри 1912
— міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Стокгольм, Швеція, з 5 травня по 22 липня 1912 року.
Літні Олімпійські ігри 1916
    Літні Олімпійські ігри 1916 або VI Літні Олімпійські ігри за рішенням МОК, прийнятому 27 травня 1912 року, повинні були проведені у 1916 році в Берліні, Німеччина. У зв'язку з початком Першої світової війни ігри були скасовані. Проте перед іграми був вже готовий новий стадіон у Берліні, будівництво якого було розпочате у 1912. На стадіоні могли розміститися 16 000 глядачів. Підготовка до Ігор продовжувалась і в 1914 році, адже ніхто не очікував, що війна буде тривати так довго.
 Незважаючи на те, що шості ігри скасували, наступним іграм у 1920 році був присвоєний наступний номер - 7.

Літні Олімпійські ігри 1920
— міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Антверпен, Бельгія, з 20 квітня по 12 вересня 1920 року.
Уперше був піднятий олімпійський прапор: біле шовкові полотнище з вишитим на ньому п'ятьма переплетеними кільцями блакитного, чорного, червоного (верхній ряд), жовтого та зеленого (нижній ряд) кольорів. Ідея олімпійського прапора проста: п'ять кілець — це п'ять континентів. Кубертен говорив, що у символіці прапора приховано і особливий сенс: шість кольорів (разом з білим фоном полотна) скомбінувати так, що являють собою національні кольори всіх без винятку країн світу.
Літні Олімпійські ігри 1924
 — міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Париж, Франція, з 4 травня по 27 липня 1924 року. На олімпіаді здобули нагороди за команду Польщі уродженці Львова - срібну у командній велогонці Францішек Шимчук, бронзову нагороду у конкурі Адам Крулікевич.
Літні Олімпійські ігри 1928
— міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Амстердам, Нідерланди, з 28 липня по 12 серпня 1928 року.
На Амстердамській Олімпіаді вперше проводилися змагання серед жінок.
Літні Олімпійські ігри 1932
 — міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Лос-Анжелес, США, з 30 липня по 14 серпня 1932 року.
Літні Олімпійські ігри 1936
 — міжнародне спортивне змагання, яке проходило під егідоюМіжнародного олімпійського комітету у місті Берлін, Німеччина, з 1 серпня по 16 серпня 1936 року.
Берлін був обраний місцем проведення чергових XI Олімпійських ігор в 1931 році - в часи Веймарської республіки за два роки до приходу до влади в Німеччині націонал- соціалістів. У 1933 році з ініціативи Американського атлетичного союзу став серйозно обговорюватиметься питання про перенесення Олімпіади зі столиці Третього рейху в іншу країну. Один зі стовпів націонал- соціалізму - расизм - мусувалася світовою пресою , обурено цитував німецьку пропаганду , принизливо відгукувалися про «нижчих расах » - зокрема , про негрів іевреях . Масла у вогонь підливали і випадки звільнень євреїв з німецького спорту і околоспортивной бюрократії Німеччини.
І Міжнародний олімпійський комітет не міг не відреагувати на підняту хвилю негативної громадської думки : на адресу голови оргкомітету берлінської Олімпіади Карла фон Хальт був відісланий відповідний офіційний запит президента МОК.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Французьке кіно»

text:
Французьке кіно
Брати Люм'єр- родоначальники кіно
Люк Бессон
французький кінорежисер, сценарист і продюсер.
Філіпп Гарель
сценарист, продюсер, режисер , актор
Франсуа Озон
кінорежисер і сценарист
Пьєр Рішар
Жерар Депардьє
Жанна Моро
Фільмографія
 Останнє кохання(1949)
До останнього (1957)
Єва (1962)
Чудо (1987)
До завтра (1992)
Бальзак (1999)
Джульєтта (1953)
Блукаючий вогник (1963)
Щоденник покоївки (1964)
Кармель (2009)
Ален Делон
Жан Рено
Жан Поль
 Бельмондо
Луї де Фюнес
Мішель Марсьє
Підготувала
учениця 11 класу
Магаляс Аліна


title: Презентація на тему «Японська чайна церемонія» (варіант 1)

text:
Японська чайна церемонія
Чайна церемонія (яп. 茶の湯  )«Шлях чаю», «мистецтво чаю» (яп. 茶道 садо:, тядо:) - Специфічна форма спільного чаювання, створена в середні століття в Японії і по теперішній час культивована в цій країні.
В цілому дія чайної церемонії являє собою спеціально організовану і впорядковану зустріч господаря - чайного майстра - і його гостей для спільного відпочинку, насолоди красою, бесіди, супроводжуваних вживанням чаю. Церемонія проводиться у спеціально обладнаному місці і складається з декількох дій, скоєних в строгому порядку.
Традиційні види церемонії
.
Існує безліч різновидів чайної церемонії, з яких виділяється шість традиційних: нічна, на сході сонця, ранкова, пообідня, вечірня, спеціальна
•Нічна церемонія. Звичайно проводиться при місяці. Збір гостей відбувається незадовго до півночі, завершується церемонія не пізніше, чотирьох годин ранку. Особливістю нічний церемонії є те, що порошковий чай готують безпосередньо під час церемонії, перетираючи в ступці чайне листя, і заварюють дуже міцно.
•На сході сонця. Церемонія починається в три-чотири години ранку і триває до шести ранку.
•Ранкова. Проводиться зазвичай в жарку погоду (коли ранок - найбільш прохолодний час), починається близько шести ранку
•Пообідня. Починається близько години пополудні, з їжі подаються тільки тістечка
•Вечірня. Починається близько шести годин пополудні
•Спеціальна (ріндзітяною) церемонія проводиться по особливих випадках: свято, спеціально організована зустріч друзів, святкування якої-небудь події. Чайну церемонію могли проводити, готуючись і до найважливіших подій, наприклад, до битви або до ритуального самогубства. Тут особливу роль грав «майстер чаю». Він повинен був володіти великими внутрішніми якостями. Йому належало зміцнити свого гостя чи гостей перед відповідальним кроком.
Місце проведення церемонії
Класична чайна церемонія проводиться в спеціально обладнаному місці. Зазвичай це обгороджена територія, увійти на яку можна через масивні дерев'яні ворота. Перед проведенням церемонії, під час збору гостей, ворота відкриваються, даючи гостеві можливість увійти, не турбуючи господаря, зайнятого підготовкою. На території «чайного комплексу» знаходиться кілька будівель і сад.
Безпосередньо за воротами розташовуються допоміжні будівлі: «передпокій», де гість може залишити речі і змінити взуття, а також павільйон, де гості збираються перед початком церемонії. Головне будова - чайний будиночок (тясіцу) - знаходиться в глибині чайного саду (тянива). Щоб потрапити туди, потрібно пройти через сад по викладеній каменем доріжці (родзі).
сенс чайної церемонії
Чайна церемонія - це якраз той випадок, коли господар або господиня цього дійства можуть не тільки проявити свій високий естетичний смак, рівень розвитку культури, а й відчути єднання з природою та іншими людьми, відчути всю гармонію і красу буття.
Хороша чайна церемонія будується на чотирьох основних принципах:
• Гармонія
• Шанування
• Чистота
• Спокій
Учасник чаювання повинен з увагою ставитися до своїх відчуттів, почуттів і настроїв під час чайної церемонії, але при цьому бути тактовним, ввічливим і чемним з людьми, які сидять поруч у чайній кімнаті.
Уміння у відокремленому садочку в спеціально для цього спорудженої альтанці прийняти гостей, зручно посадивши їх на рогожі з підібраними під себе ногами, а потім приготувати ароматний чай, збити його спеціальним віночком, розлити по крихітних чашках і з витонченим уклоном подати-ось вищий символ естетичного виховання , гармонії, чистоти, спокою і шанування, щеплених японцям з раннього дитинства. У цьому глибокий сенс великого майстерності чайної церемонії.
Таким чином,можна зробити висновок , щочайна церемонія є неймовірним ритуалом гармонії
души та тіла.
Ми бачимо у чайній церемонії лише ще один приклад тисячі й однієї дивності, які складають незбагненність і ребячливость Сходу. Перш ніж сміятися над цим обрядом, варто подумати, як, по суті, мала чаша людських радощів і наскільки мудрі ті, хто вміє її заповнити. Саме в чашці чаю ми знаходимо щось загальнолюдське. Чайна церемонія для японця - це релігія.


title: Презентація на тему «Риторика»

text:
Из разговора:- С риторикой у тебя уже все в порядке, пора заняться ораторским искусством!- А разве это не одно и то же?- Нет! И вот почему…
Риторика – это наука.

Ораторское искусство,
понятно – искусство.
Наука и искусство, как принято считать еще со времен философии Древней Греции — два способа познания мира.
Наука любит точность. Правила. Обобщения.

Искусство не терпит рамки и шаблоны, ищет исключения в правилах, стремится к частному, а не общему. На то оно и искусство.

Чтобы преуспеть в риторике, необходимо страстное желание произносить речи. Даже начинающему оратору должно быть знакомо удовольствие от публичного выступления. Необходимо осознавать цель своего появления перед людьми. Цель, ради которой и звучит ваша речь. Всякие «поделиться впечатлениями…», «я хочу рассказать о…»— это типичное нудное начало, а начало — половина всего. Успех оратора во многом определяется и актёрским мастерством. Здесь и умение смотреть в глаза, и чередование эмоциональных и логических аргументов, и гармоничный, завершенный, яркий, но при этом естественный образ оратора.
Искусство красноречия – это искусство убеждать, искусство побеждать. Состоит оно всего из двух частей: интриги и экспрессии.Интрига. Стоит только сказать: «Однажды со мной произошло…», «Помню странный случай…», «Я знаю нечто, неизвестное слушателям, но необходимое им…», «Как-то раз…», как слушатели почувствуют интерес. Все эти фразы содержат интригу, без которой публичное выступление так же пресно, как мясо без соли. Интригуйте! Великие ораторы были мастерами интриги.Экспрессия. Публичная речь — один из путей, при помощи которых вы дарите часть себя людям. Экспрессию иначе называют внутренней работой речи. Будьте эмоциональны, ведь эмоциональность — антипод занудства! Искусство красноречия – это искусство эмоциональности.
Чаще всего умственные способности человека оценивают по его способности ГОВОРИТЬ, ибо за этим стоит способность мыслить!
Спасибо за внимание!
Презентацию подготовила команда «Цицероны» 11-Б класса.


Презентація на тему «Створення буклету»


title: Презентація на тему «Природоохоронне законодавство України» (варіант 2)

text:
Природоохоронне законодавство України
Виконала
Учениця 11-Б класу
Казанцева Анна
ЗАКОНИ ПРО ОХОРОНУ ПРИРОДИ – найвищі законодавчі акти (держ. і міжнар.), що становлять правову основу охорони природи й відображають комплексний підхід до правового регулювання відносин у сфері взаємодії суспільства з довкіллям. Містять обов'язкові для всіх громадян вимоги, спрямовані на забезпечення норм, умов функціонування екосистем та експлуатацію природних ресурсів.
Основу природоохоронного законодавства складають закони:
"Про природно-заповідний фонд України"
"Про тваринний світ"
 "Про охорону рослин”
"Про Червону книгу України"
 "Про карантинні рослини"
  Лісовий кодекс України
 Водний кодекс України
 Земельний кодекс України

Закон "Про Червону книгу України"
Закон "Про Червону книгу України" - основний державний документ, де містяться відомості про стан видів тварин та рослин України, що перебувають під загрозою зникнення та заходи щодо їх збереження. Цей закон встановлює критерії за якими тварини та рослини можуть бути занесені до цього документа - зниклі, зникаючі, вразливі, рідкісні, невизначені, недостатньо вивчені, релікти, ендеміки та відновлені види.
Закон України "Про тваринний світ"
Закон України "Про тваринний світ" вимагає здійснення заходів щодо охорони, відтворення і науково обґрунтованого, невиснажливого використання тваринного світу. Він регулює використання тварин у мисливстві, рибальстві (ст.ст. 13-19) і висуває вимоги до користувачів тваринним світом (ст. 26). Згідно з ст. 34 закон вимагає забезпечення недоторканності ділянок, що становлять особливу зооекологічну цінність, здійснювати заходи щодо збереження шляхів міграції тварин, а ст. 42 забороняє добування та використання тварин, які зазнають лиха. Закон забороняє самовільне або з порушенням встановленого порядку переселення, акліматизацію та схрещування, виведення і використання генетично змінених організмів, жорстоке поводження з тваринами (ст. 58).
Закон"Про охорону рослин"
Цей Закон регулює правовідносини, пов'язані із захистом рослин сільськогосподарського та іншого призначення, багаторічних і лісових насаджень, дерев, чагарників, рослинності закритого грунту, продукції рослинного походження від шкідників, хвороб та бур'янів, визначає права і обов'язки підприємств, установ, організацій усіх форм власності та громадян, повноваження органів виконавчої влади і посадових осіб у цій сфері.
Лісовий кодекс України
У природоохоронному законодавстві важливе місце займає Лісовий кодекс, України, бо ліси мають і природоохоронне, і промислове, і оздоровче значення. Кодекс регулює відносини в сфері лісокористування - заготівля деревини, живиці, сіна, деревинних соків і випасання худоби, збирання ягід, плодів, горіхів, лікарських рослин, розміщення пасік, використання лісів у культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілях.
Земельний кодекс України
Важливим є Земельний кодекс України, відповідно до якого всі землі за їх призначенням поділені на: сільськогосподарські, населених пунктів, промисловості, транспорту, зв'язку, оборони, природно-заповідного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, лісового та водного фондів і землі запасу (ст.2). Виходячи з цієї класифікації, визначається відношення до цих територій. Так, не можуть передаватися в колективну або приватну власність землі загального користування населених пунктів - площі, вулиці, проїзди, набережні, парки, пляжі, міські ліси, сквери, цвинтарі, землі рекреаційного, природоохоронного, лісового і водного фондів, пасовища, сіножаті (ст. 4). Незалежно від форми власності всі повинні піклуватися про збереження якості та функцій земель, здійснювати раціональну організацію експлуатованої території, захищати землі від ерозії, забруднення, повторного засолення, висушування, ущільнення (ст. 84). Особливій охороні підлягають землі природоохоронного, рекреаційно-оздоровчого, історико-культурного призначення (ст.ст. 72-75).
Водний кодекс України
Проблеми гідросфери, пов'язані із здоров'ям людини у цій сфері природи, відображає Водний кодекс України, в якому відбиті проблеми безпеки при користуванні водними об'єктами. Вони відображені у ст. 11 щодо здійснення заходів з використання вод та охорони водних ресурсів. Статті 89 та 90 встановлюють обмеження господарської діяльності в прибережних смугах уздовж річок, берегів морів, лиманів та островів, забороняють зберігання та використання пестицидів, добрив; влаштування таборів для худоби; будівництво гаражів, стоянок автомобілів; обслуговування транспортних засобів і техніки.
Природно-заповідний фонд України
Природно-заповідний фонд України— ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об'єкти, які мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.
До природно-заповідного фонду України належать:
природні території та об'єкти — природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки,заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища;
штучно створені об'єкти — ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.
Заказники, пам'ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Найдивовижніші місця світу»

text:
Найдивовижніші  місця світу
Підготувала
Джура Аліна
 9 – В, КЗШ № 113

Серед безлічі природних багатств нашої
планети, зустрічаються справжні шедеври - місця, що вражають уяву і чарують своєю красою.
Велика синя діра
(Беліз)

 Розташована в Атлантичному  океані в самому центрі рифаЛайтхаус. Ця карстова             воронка має діаметр 305 м і йде в глибину більш ніж на 120 метрів.
Хвиля (США)
Поверхня скель покрита химерними шарувати-ми візерунками, через що місцевий пейзаж  набуває, в повному розумінні слова, неземного вигляду.
Квітуча пустеля в національному парку Анца Боррего  (кордон США і Мексики)

Улін'юань (Китай)
    Більше 3000 піщаних скель
складають це унікальне геологічне диво.
Кришталева річка (Колумбія)
Кришталева річка або ріка П'яти Квітів, як її називають місцеві жителі - одна з найкрасивіших
    річок у світі.
Памуккале (Туреччина)
Ці чудові білосніжні   тераси, які            формуються вже близько двох       тисяч років, нагадують величні айсберги, що стоять на суші.
Петра, Йорданія
      Місто розташоване на території сучасної
    Йорданії, на висоті більше 900 метрівнад рівнем моря і 660 метрів над навколишньою місцевістю, долиною Арави, у вузькому каньйоні Сик.
Долина Цзючжайгоу
Долина знаменита своїми каскадними   водоспадами і мальовничими озерами.Долина        простягається на 240 кв. км в гірському районі з найвищою точкою впонад 4700 м на піку гори Ганзігонгай.
Замок Білої Чаплі, Японія
      Один з найдавніших збережених замків Японії, і найпопулярніший серед  туристів.Всього в замковий комплекс входить 83 бу- дівлі, практично всі вони побудовані з дерева.
Каньйон Антилопи (США)
Над створенням чарівного  виду каньйону протягом декількох століть наполегливо працювали вода і вітер, в періоди зливових       дощів виточуючи з пересушеного грунту     химерні фігури рудо-червоних відтінків.

Кінець


title: Презентація на тему «Пам’ятки арабо-мусульманської архітектури»

text:
Пам'ятки арабо-мусульманської архітектури

   До культових споруд арабо-мусульманської архітектури належать мечеті (храми), медресе (духовні школи-семінарії), а також мавзолеї (поховальні споруди).
Мечеті
Медресе
Мавзолеї
Медресе відрізняються від мечетей тим, що галереї подвір'я поділені на дрібні приміщення, де мешкають семінаристи. А мавзолеї становлять комплекс поховальної споруди і храму. Загалом особливості зовнішнього вигляду храмових споруд зумовлені національними художніми традиціями різних народів, що сповідують іслам.
    Основний тип плану ісламської храмової споруди — прямокутне подвір'я, оточене по периметру галереями, у глибині якого розташована приземкувата купольна будівля — мечеть.
Мечеть Ахмедіє в Стамбулі
   Також невід'ємним елементом культової мусульманської архітектури є мінарет (вежа, з якої віруючих скликають на молитву). У різних народів він утворює зі спорудою єдиний ансамбль або стоїть окремо. Кількість мінаретів також може різнитися.
Мінарет Іслам-Ходжа
Мінарет Калян
Основним будівельним матеріалом арабів були обпалена цегла, камінь, піщаник, мармур. Як декоративні матеріали широко застосовувались алебастр, фігурна цегла, полив'яні кахлі, скляна та мармурова
мозаїка та ін. Інтер'єри культових арабо-мусульманських будівель прикрашалися й стінним розписом, у якому декоративні мотиви геометричного та рослинного характеру поєднувались із каліграфічно написаними цитатами Корану.

Найвідоміші культові споруди арабо-мусульманської архітектури
Мечеть Халіфа Омара (Єрусалим)
Мечеть Шейха Зайда в Абу-Дабі
Мечеть Ібн Тулуна (Каїр)
Медресе Тілля-Карі (Самарканд)
Медресе Улугбека (Бухара)
Мавзолей Тадж-Махал (Агра)
Надзвичайний інтерес для світового мистецтва становить пам'ятка мусульманської архітектури узбецького міста Самарканд — мавзолей Гур-Емір, родова усипальня славнозвісного завойовника й правителя Тамерлана.
ЇЇ назва перекладається як «могила володаря». Цей шедевр середньовічного зодчества відіграв важливу роль у розвитку світової ісламської архітектури. Гур-Емір став прообразом відомих пам'яток архітектури епохи Великих моголів: мавзолею Хамейуна в Делі й Тадж- Махалу в Агрі, зведених нащадками славетного Тимура, які свого часу були правителями Північної Індії.


Презентація на тему «Місцеве самоврядування» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Эстетический феномен китайской живописи»

text:
6666

Эстетический  феномен китайской живописи
Евенко Дарья, 43 группа
Китайская живопись, как вид изобразительного искусства, и одна из немногих живых «неевропейских» традиций живописи, зародилась в древнем Китае, и непрерывно эволюционирует со времен неолита и до сегодняшнего дня.
Гохуа
Традиционная китайская живопись - гохуа - отразила национальные художественные традиции, которые сложились в Китае. Это картина-сувой на шелке или длинной ленте тонкой бумаги, наклеенной на шелковую ткань. Картина-сувой сохраняется в свернутом виде. Сувои были двух видов – горизонтальные и вертикальные. Первые рассматривались только на столе. Они представляли собой многометровые композиции: пейзажные или жанровые. Изображение в них воспринималось постепенно, по мере разворачивания. На вертикальных сувоях изображались пейзажи, цветы и птицы. Для рассматривания их помещали на стены, причем это не было их постоянным местом. Сувои разворачивались в праздники, их раскрывали для знатоков и ценителей для созерцания, в священнодействие.
Жанры
Источником возникновения китайских картин-сувой были фрески, росписи по шелку, картины на ширмах, которые появились еще до нашей эры. В традиционной китайской живописи выделяют четыре основные жанра:
- анималистический,
- Шань-шуй - «горы и воды» ,
- Хуа-няо - «цветы и птицы» ,
- Жень-у-хуа - Портрет (вместе с сюжетно-бытовым жанром).
Символика
Символика Китая, как страны древней земледельческой культуры, с давних времен связана с образами природы. Каждое растение, каждый цветок народная мудрость сопоставляла с законами природы и с человеческими качествами. В Китае эталоном прекрасного была природа. Она была основным объектом и неиссякаемым источником творческого вдохновения поэтов и художников. Китайская живопись еще в древние времена заложила традицию, в соответствии с которой внешние образы и предметы превращались во внутреннее состояние; живопись стремилась отобразить не внешний облик, а свойства предметов. В соответствии с китайской традицией, предмет живописи составляет мысль о предмете, который объединяет форму и содержание.

Первоэлементы
В китайской культуре определено пять первоэлементов (вода, огонь, дерево, металл и земля) и пять соответствующих им цветов (зеленый, белый, черный, желтый, красный).
Символы
В арсенале китайского художника было немало
изобразительных мотивов - горы, сосны, камни, водные потоки и др. Но это были символы, которые в комбинации представляли собой пожелания.
Старые камни символизировали долголетие.
Бамбук - символ действительно благородного человека, который всегда находил в себе силы подняться и который вбирает мудрость жизни так же, как бамбук влагу.
 Павлин - символ гордости, эмблема красоты и бессмертия.

Цветок пиона символизировал пышность и богатство.
Изображение дикой сливы в Китае очень популярно. Цветы с нежными белыми или розовыми лепестками персонифицировали солнечное начало, в жизни их связывали с мужским началом ЯНЬ, а ствол и ветви, полные соков земли, выражали силу инь. Цветы сливы символизируют благородство, чистоту, стойкость, непоколебимость.
Орхидея нежна и утонченна, ассоциируется с нежностью ранней весны.
Хризантема — прекрасна, целомудренна и скромна, воплощение торжества осени.
Рисуя цветок лотоса, художник рассказывает о человеке, который сохранил чистоту помыслов и мудрость, живя в потоке бытовых проблем.

Спасибо за внимание! Удачного дня! ;)