title: Презентація на тему «Ринок праці» (варіант 3)

text:
Ринок праці
Поняття ринку праці. Його елементи і функції.
Ринкова система являє собою сукупність взаємозв’язаних ринків, які охоплюють різноманітні сфери людської діяльності. Ці ринки взаємодіють між собою на основі цін, що формуються на них під впливом попиту і пропозиції, конкуренції тощо. Ринкові ціни є тією інформацією, що дає змогу постачальникам і споживачам ресурсів приймати необхідні економічні рішення та погоджувати їх.

Складовими ринкової системи є:
ринок товарів (сировини, матеріалів, палива, готових виробів, проектних робіт, наукових досліджень, послуг, житла),
ринок капіталу (інвестицій,цінних паперів, грошей (кредитів))
ринок праці.
Ринок праці — це передусім система суспільних відносин, пов’язаних із купівлею і продажем товару «робоча сила». Крім того, ринок праці є сферою працевлаштування, формування попиту й пропозиції на робочу силу. Його можна трактувати і як механізм, що забезпечує узгодження ціни та умов праці між роботодавцями і найманими працівниками.
Особливість ринку праці полягає в тому, що він охоплює не тільки сферу обігу товару «робоча сила», а й сферу виробництва, де найманий працівник працює. Відносини, що тут виникають, зачіпають важливі соціально-економічні проблеми, а тому потребують особливої уваги з боку держави.

У ринковій економіці ринок праці охоплює всіх здатних працювати: як зайнятих, так і не зайнятих найманою працею. Серед незайнятих розрізняють такі групи працездатних людей:
особи, що не працюють, але бажають працювати й шукають роботу (безробітні, які мають відповідний статус; особи, які мають розпочати трудову діяльність; особи, які шукають роботу після певної перерви в роботі);
особи, котрі хоча і мають роботу, проте не задоволені нею і шукають друге місце основної або додаткової роботи;
особи, які зайняті, проте явно ризикують утратити роботу і тому шукають друге місце роботи.

Указані категорії людей і визначають пропозицію праці на ринку праці.
Отже, ринок праці — це ринок найманої праці. Він охоплює відносини від моменту наймання працівників на роботу до їх звільнення.
Для виникнення, формування й функціонування ринку праці необхідні певні умови. Насамперед мають бути забезпечені правові умови функціонування цього ринку, зокрема можливість вільного пересування на ньому громадян, вільного вибору роботи, тобто юридична свобода працівника, можливість самостійно розпоряджатися своєю здатністю працювати. Проте цього недостатньо, оскільки з економічного погляду власник робочої сили змушений продавати її тоді, коли у нього немає всього необхідного для ведення свого господарства як джерела для одержання засобів існування або коли дохід з інших джерел
є недостатнім.
Покупцем товару «робоча сила» на ринку є підприємець, який має все необхідне для ведення власного господарства. Крім своєї участі в процесі праці, підприємець залучає інших працівників за певну грошову винагороду. Відбувається обмін індивідуальної здатності до праці на засоби існування, необхідні для відтворення робочої сили, а також здійснюється розміщення працівників у системі суспільного поділу праці країни.
Важливою умовою формування й функціонування ринку праці є відповідність працівника вимогам робочого місця, а запропонованого місця — інтересам працівника.

Ринок робочих місць, як складова ринку праці, що відбиває потребу у робочій силі, передусім характеризується кількістю вакансій на підприємствах і в організаціях. При цьому беруть до уваги вакансії як тих підприємств і організацій, які вже функціонують, так і тих, що тільки вводяться в дію. Крім того, враховуються і ті робочі місця, на яких працівники не задовольняють роботодавця, і тому він шукає їм заміну.
Необхідними умовами функціонування ринку праці є також організація єдиної, замкненої по території країни й ефективно діючої системи бірж праці; широкомасштабна система професійної орієнтації, професійного навчання, підвищення кваліфікації і перепідготовки; наявність у територіальних органів виконавчої влади необхідних фінансових і матеріальних коштів, достатніх для організації ефективної роботи системи працевлаштування, організації громадських робіт, стимулювання зайнятості; соціальна підтримка громадян,
включаючи безробітних і членів сімей, які перебувають
 на їхньому утриманні, та ін.
Елементами ринку праці є:
Товар, який він пропонує,
Попит,
Пропозиція,
 Ціна.

 У сучасній економічній літературі відсутня однозначна відповідь на запитання, що вважати товаром на ринку праці: робочу силу, працю чи послуги праці? Проте більшість авторів схильні до думки, що товаром на ринку праці є індивідуальна робоча сила.
Індивідуальна робоча сила являє собою сукупність фізичних та духовних якостей людини, які використовуються у процесі виробництва товарів і послуг. Робоча сила, як зазначалося, є об’єктом купівлі-продажу.

Купівля товару «робоча сила» називається найманням на роботу. При цьому робоча сила називається найманою робочою силою, а працівник — найманим працівником. Працівник продає свою робочу силу підприємцю на певний період, залишаючись власником цього товару. Найманий працівник і підприємець юридично рівноправні і користуються правами людини й громадянина однаковою мірою. Відносини між найманим працівником та роботодавцем оформлюються трудовим договором (контрактом). У цьому документі вказуються взаємні права й обов’язки обох сторін щодо виконання умов купівлі-продажу робочої сили. Згідно з трудовим договором найманий працівник повинен працювати в організації підприємця за певною професією, кваліфікацією, мати певне робоче місце й дотримуватися режиму праці цієї організації.
Підприємець зобов’язаний виплачувати найманому працівникові заробітну плату відповідно до його кваліфікації і виконаної роботи, забезпечувати умови праці, які передбачені законодавством про працю та зайнятість, колективним договором і      ……трудовим договором (контрактом).

Елементами ринку праці є також попит на робочу силу та її пропозиція. Попит може бути індивідуальним і сукупним.
Сукупний попит на робочу силу — це ринковий попит усіх фірм, організацій, що діють на ринку.
Індивідуальний попит на робочу силу — це попит окремого роботодавця (підприємця, фірми). Він залежить від:
попиту на продукцію фірми, тому що робоча сила необхідна як ресурс для виробництва інших товарів і послуг, тобто попит на робочу силу залежить від попиту на продукт фірми, організації;
стану виробництва, зокрема особливостей технологічного процесу, розмірів та ефективності капіталу, який використовується, методів організації виробництва й праці тощо;
якості праці, що визначається рівнем освіти, професійністю, продуктивністю працівника;
фонду заробітної плати, який роботодавець може запропонувати для наймання певної кількості працівників, оскільки чим більший загальний розмір цього фонду, тим більше найманих працівників може найняти роботодавець, і навпаки, чим вища заробітна плата кожного працівника, тим менша кількість їх за допомогою фонду зарплати
буде найнята.

Регулювання попиту на робочу силу потребує аналізу факторів, які впливають на нього. Збільшення попиту можна досягти з допомогою його стимулювання через створення нових постійних або тимчасових робочих місць, розвиток нестандартних форм зайнятості, прямих інвестицій у створення і реконструкцію робочих місць. Зростанню попиту сприяє також: упровадження пільгового оподаткування й кредитування для тих галузей і регіонів, в яких доцільно збільшити кількість робочих місць; застосування прямих виплат підприємствам за кожного найманого працівника, відшкодування підприємству витрат, пов’язаних із пошуком, навчанням та найманням на
роботу працівників.
Водночас мають бути установлені певні юридичні обмеження щодо зростання зайнятості, зокрема через надання можливості індивідуального регулювання робочого часу, зняття обмежень щодо скорочення кількості працівників, можливості звільнення їх у разі зменшення обсягу робіт.
Держава повинна економічно заінтересовувати підприємства брати участь у забезпеченні зайнятості менш конкурентоспроможних верств населення, таких як молодь, інваліди, жінки з малими дітьми. Для цього доцільно встановлювати пільги щодо плати до бюджету за використання робочої сили цих груп населення, дотації для створення спеціалізованих робочих місць, організації профнавчання тощо.
У разі скорочення попиту на робочу силу доцільна жорсткіша кредитна політика, установлення додаткового податку за використання праці трудівників, зменшення інвестицій тощо. Формування попиту на робочу силу здійснюється під впливом таких факторів: приросту величини трудових ресурсів, співвідношення зайнятого і незайнятого населення, використання малоконкурентних груп населення, особливостей пенсійного законодавства, а також кадрової політики на кожному підприємстві.

Пропозиція робочої сили характеризує чисельність працездатних людей з урахуванням її статі, віку, освіти, професії, кваліфікації та ін.
Співвідношення між попитом на робочу силу та її пропозицією характеризується навантаженням на одне вільне робоче місце.
За останні роки в Україні спостерігається зниження навантаження на одне вільне робоче місце, яке на 1 січня 2002 р. в середньому по Україні становило 11 осіб, що наполовину менше ніж на цю дату 2000 р., на третину — ніж на початок 2001 р. Дисбаланс між пропозицією робочої сили та попитом на неї зменшується по всіх групах професій. У 2001 р. найвищим був попит на професії, пов’язані з наявністю високого рівня освіти та кваліфікації.

Кон’юнктура ринку — це співвідношення попиту і пропозиції праці на даний період, яке визначає ставки заробітної плати на конкретні види праці та рівень зайнятості населення.
Виділяють три типи кон’юнктури:
трудодефіцитна, коли на ринку праці спостерігається нестача пропозиції праці;
трудонадлишкова, коли існує велика кількість безробітних і відповідно надлишок пропозиції праці;
рівноважна, коли попит на працю відповідає її пропозиції.

Кожен тип ринкової кон’юнктури, властивий тому чи іншому регіонові або сфері прикладання праці, утворює в сукупності загальний ринок праці в країні.
Співвідношення попиту на робочу силу та її пропозиції складається під впливом конкретної економічної і соціально-політичної ситуації, зміни ціни робочої сили (оплати праці), рівня реальних доходів
населення.

Залежність цих величин графічно зображена на малюнку.
З малюнка видно, що у міру зниження рівня реальної заробітної плати (ціни робочої сили) попит на робочу силу з боку роботодавців і, відповідно, зайнятість зростають. Зростання реальної заробітної плати супроводжується збільшенням пропозиції робочої сили. У точці перетину цих кривих попит і пропозиція робочої сили збігаються, тобто виникає рівновага на ринку праці. Якщо ціна робочої сили вища від рівноважної, має місце безробіття, якщо нижча —
дефіцит працівників.
Чисельність зайнятих
Пропозиція робочої сили
Попит на робочу силу
Ціна робочої сили

На практиці загальна і структурна рівновага попиту і пропозиції робочої сили практично є недосяжними. Кон’юнктура ринку праці безпосередньо впливає на ціну робочої сили.
Ціна робочої сили має забезпечувати придбання на ринку такої кількості споживчих товарів і послуг, щоб працівник міг:
 підтримати свою працездатність і одержати необхідну професійно-кваліфікаційну підготовку;
 утримувати сім’ю і виховувати дітей, без чого ринок праці не зможе поповнюватися новою робочою силою замість тієї, котра вибуває;
 підтримувати нормальний для свого середовища рівень культури і виконувати обов’язок громадянина суспільства, що також потребує витрат.

Ціна робочої сили виступає у вигляді заробітної плати. Зауважимо, що висока заробітна плата обмежує можливості підприємця в найманні додаткових працівників, скорочуючи його попит на них, і навпаки, низький рівень зарплати дає можливість
збільшити кількість робочих місць.

Ринок праці виконує такі функції:
узгоджує економічні інтереси суб’єктів трудових відносин;
забезпечує конкурентне середовище кожної зі сторін ринкової взаємодії;
забезпечує пропорційність розподілу робочої сили відповідно до структури суспільних потреб і розвитку техніки;
підтримує рівновагу між попитом на робочу силу та її пропозицією;
формує резерв трудових ресурсів для забезпечення нормального процесу суспільного відтворення;
сприяє формуванню оптимальної професійно-кваліфікаційної структури;
стимулює працю, установлює рівноважні ставки заробітної плати;
впливає на умови реалізації особистого трудового потенціалу;
дає інформацію про структуру попиту і пропозиції,
місткість, кон’юнктуру ринку тощо.

Основними суб’єктами ринку праці, як зазначалося, є роботодавець і найманий працівник. Останній має право розпоряджатися своєю здатністю до праці. Він є власником, носієм і продавцем своєї робочої сили. Роботодавець — покупець цього товару.
Для найманого працівника основним джерелом засобів існування й індивідуального відтворення є його праця.
Суб’єктами ринку праці є також посередники між роботодавцями і найманими працівниками — держава, профспілки і спілки роботодавців.

Держава як суб’єкт ринку праці виконує такі функції:
соціально-економічну, пов’язану із забезпеченням повної зайнятості, насамперед через стимулювання робочих місць у всіх секторах економіки;
законодавчу, пов’язану з розробленням основних юридичних норм і правил; регулювання ринку праці непрямими методами;
захист прав суб’єктів ринку праці.
Ринковий механізм являє собою єдність двох складових: стихійних регуляторів попиту і пропозиції робочої сили і регулюючого впливу держави на ці процеси.
Регулювання ринку праці здійснюється для забезпечення відповідності між попитом і пропозицією за обсягом і структурою, тобто має на меті досягнення їх ефективної збалансованості.
В умовах ринкових відносин будь-які диспропорції у виробництві призводять до порушення пропорцій ринку праці, тобто співвідношень між сукупною величиною попиту на робочу силу та її пропозицією; попитом на робочу силу та її пропозицією за галузями, регіонами;
між попитом на окремі професії,
спеціальності та їх пропозицією.

Структура, типи і сегменти ринків праці
Розрізняють :
зовнішній, або професійний ринок праці
внутрішній ринок.

Зовнішній ринок охоплює відносини між продавцями і покупцями робочої сили в масштабах країни, регіону, галузі. Це відносини, що виникають з приводу наймання працівників відповідної професії, спеціальності, а отже, потребують жорсткої класифікації робіт і чіткого визначення їх змісту.
На зовнішньому ринку діють галузеві профспілки, які об’єднують працівників окремих галузей, а також профспілки, які об’єднують працівників за професіями. Зовнішній ринок характеризується значною плинністю кадрів, тобто він припускає
можливість вільного переходу з
одного місця роботи на інше.

Внутрішній ринок являє собою систему соціально-трудових відносин у межах одного підприємства, всередині якого розміщення робочої сили і визначення її ціни, тобто заробітної плати, відбуваються згідно з адміністративними правилами і процедурами.Внутрішній ринок передбачає рух кадрів усередині підприємства, переміщення з однієї посади (роботи) на іншу. Це переміщення може відбуватися як по горизонталі, так і по вертикалі. По горизонталі — переведенням на інше робоче місце без змін у кваліфікації, без підвищення в посаді. По вертикалі — переведенням на інше робоче місце з підвищенням у посаді або на роботу, що потребує вищої кваліфікації. Конкретне функціонування внутрішніх ринків виражається через кадрову політику підприємств.
Розвиток внутрішнього ринку сприяє зниженню
плинності кадрів, оскільки підприємство зацыкавлене
в збереженні працівників, які знають специфіку його
виробництва                                  .

Профспілки об’єднують працівників підприємства незалежно від їхніх професій. Зайнятість тут гарантується більшою мірою, ніж на зовнішньому ринку праці, що, у свою чергу, сприяє підвищенню ефективності використання трудового потенціалу.
Зовнішній і внутрішній ринки тісно пов’язані. У країнах з розвинутою економікою може переважати як один, так і інший ринок праці. Наприклад, у США переважає зовнішній ринок праці, в Японії — добре організований внутрішній ринок.
Практика функціонування ринків праці в багатьох країнах свідчить про існування відкритого і прихованого ринків праці.

Відкритий ринок охоплює все працездатне населення. Це насамперед організована, офіційна частина ринку — населення, яке перебуває на обліку в державних службах зайнятості, тобто безробітні, а також випускники державної служби професійного навчання. Друга, неофіційна, частина охоплює тих громадян, які намагаються влаштуватися на роботу через прямі контакти з підприємствами або з недержавними структурами працевлаштування і професійного навчання.
До прихованого ринку належать працівники, які зайняті на підприємствах і в організаціях, проте мають велику ймовірність опинитися без роботи з причини зниження темпів розвитку виробництва, його конверсії, ліквідації колишніх економічних і виробничих взаємозв’язків.

Ринок праці підрозділяється на окремі частини — цільові ринки, які називаються сегментами.
Сегментація ринку праці — це поділ працівників і робочих місць на замкнуті сектори, зони, які обмежують мобільність робочої сили своїми рамками.

Ознаками сегментації можуть бути:
територіальне положення — регіон, місто, район тощо;
демографічні характеристики — статево-віковий і сімейний склад населення;
соціально-економічні характеристики — рівень освіти, професійно-кваліфікаційний склад працівників, стаж роботи тощо;
економічні критерії — розподіл покупців за формами власності, за їхнім фінансовим станом; розподіл продавців за рівнем матеріальної забезпеченості та ін.;
психографічні показники — особисті якості працівників, їх належність до певних верств і прошарків суспільства тощо;
поведінкові характеристики — мотивація зайнятості та ін.

Великого значення набуває створення сегментів для тих, хто особливо потребує соціальної підтримки з боку держави. Це такі малоконкурентоспроможні групи осіб, яким потрібна робота: молодь, котра досягла працездатного віку, працівники похилого віку, інваліди, жінки з дітьми.
Сегментація ринку праці передбачає поділ ринку праці на дві частини: первинний і вторинний ринки праці.

Первинний ринок характеризується тим, що на ньому присутні «хороші роботи». Ознаками цього ринку є:
стабільність зайнятості і надійності становища працівника;
високий рівень заробітної плати;
чітко визначені можливості для професійного росту (трудової кар’єри);
використання прогресивних технологій, що потребують високої кваліфікації працівників;
наявність ефективних профспілок.

Вторинний ринок праці — це ринок, на якому присутні «погані роботи», що характеризуються ознаками, прямо протилежними первинним ринкам праці. Ознаками вторинного ринку є:
 велика плинність кадрів і нестабільна зайнятість;
 низький рівень заробітної плати;
 практично відсутнє просування по службових сходинках;
 використання застарілих і трудомістких технологій;
 відсутність профспілок.
Причини такої сегментації полягають у тому, що виробничі технології, які застосовуються, визначають структуру робочих місць і не для всіх їх необхідна висока кваліфікація і професійна підготовка. Це передусім допоміжні й підсобні роботи. Окрім того, виробництво залежить від кон’юнктурних спадів і піднесень. У зв’язку з цим підприємства повинні мати можливість збільшувати або зменшувати кількість праці. Тому на підприємствах весь персонал поділяється на постійних і тимчасових. Останніх наймають за сприятливої економічної кон’юнктури і звільняють під час спаду виробництва.
Залежно від того, які склалися стосунки між найманими працівниками і роботодавцями, в який спосіб регулюються ці відносини, ринок праці може бути жорстким або гнучким.
До 70-х років ХХ ст. у країнах розвинутого капіталізму, для яких на той період характерними були економічне зростання, повна зайнятість,  маловідчутна інфляція, функціонував жорсткий ринок праці. Йому було притаманне державне регулювання і великий вплив профспілок.

Ринок характеризувався гарантією і стабільністю зайнятості, що забезпечувалося політикою повної зайнятості та системою соціального страхування, регламентацією звільнення працівників, забезпеченням трудящих стабільними доходами через узаконення статусу профспілок та їхніх прав, розробленням систем оподаткування та допомоги, які гальмують процес поляризації доходів, стабільністю місця роботи, її безпеки.
Структурна перебудова в економіці цих країн в умовах жорсткого ринку супроводжувалася кризовими явищами у виробництві, зростанням безробіття. Це призвело до поширення концепції гнучкого ринку праці. Його можна характеризувати як форму пристосування ринку праці до структурної перебудови економіки.
Гнучкість ринку праці передбачає:
оперативне реагування на зміну кон’юнктури ринку праці, тобто зміну попиту, пропозиції і цін, що виявляється відповідно у зміні обсягу, структури, якості та ціни робочої сили;
територіальну та професійну мобільність працівників;
гнучкість підприємства, яка виявляється в гнучкому регулюванні обсягів продукції, що випускається, у використанні нових форм організації виробництва і праці, управління кадрами;
різноманітність форм наймання і звільнення;
різноманітність форм професійно-кваліфікаційної перепідготовки;
гнучкість диференціації заробітної плати;
гнучкість у регулюванні витрат на робочу силу;
гнучкість режимів роботи та розподілу робочого часу;
різноманітність методів і форм соціальної допомоги;
різноманітність методів і форм зайнятості.
На підприємствах зазначені вимоги забезпечуються, зокрема, введенням режимів неповного робочого часу (скороченого робочого дня), надомної праці, роботи за викликами, гнучких режимів робочого часу, а також найманням тимчасових працівників.

В Україні тривалий час існувала монополія державної власності, жорстка регламентація розмірів заробітної плати, наявність інституту прописки, що призвело до деформації ринку праці.
Сьогодні формування ринку праці в Україні здійснюється в умовах кризового стану економіки, неефективної її структури, надзвичайно розвиненої важкої промисловості й слабкої сфери народного споживання, залежності економіки від кооперованих зв’язків з державами СНД, насамперед від поставок
енергоносіїв з Росії.

Загалом сучасному ринку праці в Україні притаманні такі ознаки:
перевищення пропозиції робочої сили над попитом;
низька ціна робочої сили, її невідповідність реальній вартості;
зниження зайнятості у сфері суспільного виробництва, зростання чисельності незайнятого населення;
низька частка офіційно зареєстрованих безробітних за великих масштабів зростання прихованого безробіття;
наявність значних масштабів нерегламентованої зайнятості;
зростання молодіжного безробіття;
регіональні диспропорції між наявністю і потребою в робочій силі;
низька професійна й особливо територіальна мобільність трудових ресурсів;
відсутність або недостатня опрацьованість правових норм та організаційно-економічних механізмів, що регулюють трудові відносини, тощо;
еміграція висококваліфікованої робочої сили.

Кінець 
Презентацію підготувала
Учениця 11Б класу
Спечіалізованої школи №52
Гарбуз Анна


title: Презентація на тему «Пожежна Безпека» (варіант 1)

text:
Пожежна Безпека
Bідповідно до Правил пожежної безпеки в Україні основними організаційними заходами щодо забезпечення пожежної безпеки є:

-визначення обов'язків посадових осіб щодо забезпечення пожежної безпеки;
-призначення відповідальних за пожежну безпеку окремих будівель, споруд, приміщень, дільниць тощо, технологічного та інженерного устаткування, а також за утримання і експлуатацію наявних технічних засобів протипожежного захисту;
-встановлення на кожному підприємстві (установі, організації) відповідного протипожежного режиму;
-розробка й затвердження загальнооб'єктової інструкції про заходи пожежної безпеки та відповідних інструкцій для всіх вибухопожежонебезпечних та пожежонебезпечних приміщень, організація вивчення цих інструкцій працівниками;
-розробка планів (схем) евакуації людей на випадок пожежі;
-встановлення порядку (системи) оповіщення людей про пожежу, ознайомлення з ним всіх працюючих;
-визначення категорій будівель та приміщень за вибухопожежною та пожежною небезпекою відповідно до вимог чинних нормативних документів, встановлення класів зон за Правилами улаштування електроустановок;
-забезпечення територій, будівель та приміщень відповідними знаками пожежної безпеки, табличками із зазначенням номера телефону та порядку виклику пожежної охорони;
-створення та організація роботи пожежно-технічних комісій, добровільних пожежних дружин та команд.
Основними напрямками роботи осіб, відповідальних за пожежну безпеку є:

Забезпечення необхідною інформацією, підготовка і розробка документів (наказів, інструкцій, планів евакуації на випадок пожежі тощо).
-Ведення документації.
-Розробка та виконання протипожежних заходів.
-Створення та організація роботи добровільних пожежних дружин та пожежно-технічних комісій.
- Організація та проведення протипожежних інструктажів. Практичне відпрацювання планів евакуації, дій у разі пожежі з персоналом об'єкта.
-Аналіз виявлених порушень вимог пожежної безпеки, а також загорянь і пожеж, що мали місце.
-Організація та підтримання протипожежного режиму.
-Придбання, експлуатація, утримання, перевірка технічних засобів і систем протипожежного захисту.
- Вивчення та впровадження позитивного досвіду, сучасних технологій забезпечення пожежної безпеки.
-Взаємодія з пожежною охороною та іншими організаціями щодо забезпечення пожежної безпеки.
Забезпечення пожежної безпеки є досить складним соціально-економічним завданням, спрямованим на запобігання пожежам у всіх сферах діяльності людини та ліквідацію пожеж у випадку їх виникнення з мінімальними наслідками. Впровадження нових технологій, розвиток економіки постійно становлять нові проблеми перед системою забезпечення пожежної безпеки, функції якої доповнюються та розширюються, змінюючи тим самим структуру завдань щодо забезпечення її ефективності. Що таке "пожежна безпека" у сучасному розумінні? Розглянемо основні (базові) поняття.
СИСТЕМА ПОЖЕЖНОЇ БЕЗПЕКИ - це комплекс організаційних заходів і технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежі та збиткам від неї.
ПОЖЕЖОБЕЗПЕКА ОБ'ЄКТА - стан об'єкта, за якого з регламентованою ймовірністю виключається можливість виникнення і розвитку пожежі та впливу на людей небезпечних факторів пожежі, а також забезпечується захист матеріальних цінностей.

РІВЕНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЖЕЖНОЇ БЕЗПЕКИ - кількісна оцінка попереджених збитків у разі можливої пожежі.
Основними напрямками забезпечення пожежної безпеки є усунення умов виникнення пожежі та мінімізація її наслідків

З правової точки зору, термін "пожежна безпека" можна розглядати як стан захищеності особи, майна, об'єкта, населеного пункту, регіону, держави від пожеж.

Ймовірність виникнення пожежі (вибуху) в пожежонебезпечному об'єкті визначають на етапах його проектування, будівництва й експлуатації.

Ймовірність виникнення пожежі (вибуху) в об'єктах, що проектуються, визначають на підставі показників надійності елементів об'єкта (складових частин), що дозволяє розрахувати ймовірність різних ситуацій у виробничому устаткуванні, системах контролю й керування, а також в інших пристроях, що складають об'єкт, які призводять до реалізації пожежовибухонебезпечних подій.

Аналіз пожежної небезпеки полягає у визначенні наявності горючих речовин і можливих джерел запалювання, ймовірних шляхів розповсюдження пожежі й необхідних засобів пожежогасіння
\


Презентація на тему «Галілео Галілей» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Києво-Могилянська академія» (варіант 1)

text:
Національний університет
«Києво-Могилянська академія»
Підготувала
Учениця 11-Б класу
Халімон Заріна
Tempus fugit, Academia sempiterna
Час плинний, Академія вічна
Національний університет «Києво-Могилянська академія» (НаУКМА) — вищий навчальний заклад в Україні.

Заснований 1632 року.
Університетське містечко розташоване на Подолі в Києві , між Контрактовою площею та набережною Дніпра.
Викладання в університеті ведеться українською та англійською мовами.

Місцезнаходження
Відвідайте сайт університету
Віртуальна екскурсія
Загальна інформація

Знайомтесь Могилянка
Історія закладу
      Києво-Могилянська академія довгий час була єдиним вищим загальноосвітнім, всестановим навчальним закладом України, Східної Європи, всього православного світу.
Заснована на принципах гуманізму й просвітництва Академія не лише навчала молодь, але й поширювала освіту, знання, культуру, мистецтво, літературу, музику, театр.

      НаУКМА вважається наступницею історичної Києво-Братської колегії і була заснована 1632 року.  Київський митрополит Петро Могила побудував в ній систему освіти за зразком єзуїтських навчальних закладів.
Згодом колегія іменувалася Києво-Могилянською на честь свого благодійника та опікуна.

      19 вересня 1991 року, згідно з розпорядженням Голови Верховної Ради України «Про відродження Києво-Могилянської академії», було створено Університет «Києво-Могилянська академія». Головним ініціатором відновлення діяльності історичної Києво-Могилянської академії був В'ячеслав Брюховецький,  який став першим президентом НаУКМА.
Печатка Києво-Могилянської академії
Пройдіть невеликий тест з історії Могилянки
При вступі до Києво-Могилянської Академії кожен абітурієнт зобов’язаний пройти внутрішній тест з історії університету.Ми пропонуємо Вам розглянути декілька питань для підготовка до майбутнього випробування.
Тож почнемо
В якому році була заснована академія?
Наступне питання
1278
1632
1789
1698
Який заклад був попередником Києво-Могилянської Академії ?
Наступне питання
Києво-Братська колегія
Київська Академія
Бтратський університет
Острозька Академія
Хто був першим президентом Києво-Могилянської Академії ?
Наступне питання
В'ячеслав Брюховецький
Дмитро Мироненко
Євгеній Квіт
Іван Брюховецький
Якою є історична печатка університету?
Ви закінчили наш тестУспіхів!
Факультети
Дивитись далі
СПЕЦІАЛЬНОСТІ ФАКУЛЬТЕТУ "ГУМАНІТАРНих НАУК"
ІсторІяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Історія України. 3. Всесвітня історія або іноземна мова;
ФІлологІяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Іноземна мова або російська мова (за профілем). 3. Історія України або світова література;
ФІлософІяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Історія України. 3. Світова література або іноземна мова.
КультурологІяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Історія України. 3. Іноземна мова або світова література.

Факультети
СПЕЦІАЛЬНОСТІ ФАКУЛЬТЕТУ «Економічних наук»

МаркетингКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Математика. 3. Історія України або географія;
Фінанси і кредитКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Математика. 3. Історія України або географія;
економічна теоріяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Математика. 3. Історія України або географія.

Факультети
СПЕЦІАЛЬНОСТІ ФАКУЛЬТЕТУ «Інформатики»

Програмна інженеріяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Математика. 3. Фізика або іноземна мова.
Прикладна математикаКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Математика. 3. Фізика або іноземна мова.

Факультети
СПЕЦІАЛЬНОСТІ ФАКУЛЬТЕТУ «природничих наук»

БіологіяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Біологія.          3. Фізика або хімія;
ХіміяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Хімія.               3. Фізика або математика;
Екологія та охорона навколишнього середовища  Конкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Математика. 3. Хімія або Географія.
ФізикаКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Фізика.            3. Математика або хімія.

Факультети
СПЕЦІАЛЬНОСТІ ФАКУЛЬТЕТУ «Правничих наук»

ПравознавствоКонкурсні пердмети: 1. Українська мова и література. 2. Історія України. 3. Іноземна мова або математика.

Факультети
СПЕЦІАЛЬНОСТІ ФАКУЛЬТЕТУ «Соціальних наук»

ПолітологіяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Історія України. 3. Всесвітня історіяабо іноземна мова
СоціологіяКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Історія України. 3. Математика або іноземна мова.
Соціальна роботаКонкурсні предмети: 1. Українська мова і література. 2. Історія України. 3. Географія або іноземна мова.

 НАУКОВА БІБЛІОТЕКА     Національного університету   "Києво-Могилянська академія"
Бібліотека - серце університету
У 1992 році, коли бібліотека розпочала свою діяльність, фонд становив 0 примірників! З того часу наш фонд зріс майже до 1 мільйона примірників.

Розвиток, створення, збереження та організація світових інформаційних ресурсів, які відповідають навчальному та науковому процесам в університеті.

Бібліотека
Студентське та культурне життя

Видання газет - «Майдан Могилянка», «ЗМІСТ», «Life KM»,  «Vivat, Академія»
Хорова капела «Почайна»
 Центр сучасного мистецтва
Спудейське Братство НаУКМА

Університет відомий активним студентським життям, незважаючи на невелику кількість студентів:

Національному Університеті “Києво-Могилянська Академія”
Тож запрошуємо вас до навчання у


title: Презентація на тему «Стереотипи та упередження» (варіант 3)

text:
Стереотипи та упередження
Стереотипи – регулятори соціальних відносин, їх вирізняє економія мислення, своєрідний «захист», тобто виправдання власної поведінки, задоволення агресивних тенденцій, спосіб виходу групового напруження, стійкість.
Класифікація стереотипів:
антропологічні
етнонаціональні
соціально-cтaтyсні
соціально-рольові
експресивно-естетичні
вербально-поведінкові
Гендер (англ. gender – стать, від лат. genus – рід) – стать, яку «приписали» даній людині від імені суспільства уповноважені на те органи, інакше –паспортна                                                              стать, або стать у                                                 документах.
Умовні групи гендерних стереотипів:
Стереотипи «maschile – feminnile». Згідно з цими стереотипами чоловіки та жінки є протилежностями.
Соціальні начала. Закріплюються професійні ролі чоловіків і жінок.
Стандартизовані уявлення,                                                   які пов’язані з відмінностями                                                                           у змісті праці – жіночої та                                                             чоловічої.

Упередження – це iррацiональне, негнучке ставлення до цiлої категорiї людей.
Можливі i позитивнi упередження, але звичайно упередження являє собою негативнi почуття – антипатiю, ворожнечу, або навiть страх.
Дискримiнацiя пов’язана iз свавiльною вiдмовою у привiлеях, престижi та владi тим членам меншин, чия квалiфiкацiя є такою ж самою, як і у членiв домiнантної групи.
Типи індивідів Роберта Мертона:
стійкий ліберал
нестійкий ліберал
нестійкий антиліберал
стійкий антилiберал
Види дискримінацій:
Пряма дискримінація характеризується як намір дискримінувати особу чи групу
Непряма дискримінація зумовлена впливом політики або конкретних заходів
Расизм – світогляд, а також політичні теорії і практики, що ґрунтуються на расовій дискримінації, на уявленні про поділ людей на біологічно різні групи на основі видимих                                                                                особливостей                                                                                зовнішнього                                                                                вигляду як-от                                                                                колір шкіри,                                                                                структура та                                                                                колір волосся,                                                                                риси обличчя,                                                                            будова тіла                                                                                тощо

Ксенофобія (від грец. ксенос – «чужинець», «незнайомець», та фобос –«страх»), – це система поглядів, що виявляється у нав’язливому страху стосовно чужинців чи просто чогось незнайомого, чужоземного, або страх перед чужоземцями та ненависть до них.
Протилежний випадок становить позитивна дискримінація, під якою розуміються політичні заходи, спрямовані на врахування статі, раси або етнічної приналежності суб’єкта з метою забезпечення рівності можливостей для представників груп населення, які піддаються або піддавалися раніше дискримінації.
Толерантність – здатність індивіда сприймати без агресії думки, які відрізняються від власних, а також особливості поведінки та способу життя інших. Терпимість до іншого (незвичного) способу життя, поведінки, звичаїв, почуттів, ідей, вірувань. Толерантність має                                                     свій діапазон, виходячи за                                                                            який індивід втрачає                                                                         можливість для                                                                                нормального існування. Це                                                                  також стосується і більших                                                              утворень:                                                                                громада, нація,                                                                                етнос, раса


title: Презентація на тему «Війна Червоної та Білої троянд»

text:
Війна Червоної та Білої троянд
 Ланкастери та їх прихильники
Сторони війни
 Йорки та їх прихильники
Війна Червоної та Білої троянд - низка громадянських конфліктів у Англії між родинами Ланкастерів та Йорків у період між 1455 та 1486 роками. Свою назву війна одержала від символів родин Йорків та Ланкастерів. Назва, мабуть, не вживалася в 15-му столітті, а стала популярною після публікації роману Вальтера Скотта «Анна Геєрштейн». Вальтер Скот використав епізод із п'єси Шекспіра «Генріх VI. Частина 1», в якому ворожі один одному претенденти на престол вибирають кольори своїх троянд.
Конфлікт між Йорками та Ланкастерами розпочався, коли в 1399 році герцог Ланкастерський Генрі Болінгброк скинув із трону короля Річарда II. Скинувши короля, Генрі Болінгброк коронувався як король Генріх IV. Оскільки Болінгброк був нащадком тільки четвертого сина короля Едуарда III його права на трон були сумнівними. Проте його син, король Генріх V, здобув численні перемоги у ході Столітньої війни, а тому мав популярність серед народу й знаті, й питання про законність наслідування на певний час забулося. Однак Генріх V несподівано помер у 1422 році, коли його синові Генріху VI було тільки 9 місяців.

Після смерті дядька Джона в 1435 році молодий король опинився в оточенні поганих радників. Справи у Англії складалися кепсько, англійці програвали війну. Генріх одружився із Маргарет Анжуйською і потрапив під її сильний вплив. Крім того він вряди-годи втрачав здоровий глузд. Як наслідок, його популярність в Англії впала, й нащадок третього сина короля Едуарда III герцог Йоркський Річард отримав підтримку англійської знаті.
Військові дії
Хоча сутички між прихильниками Йорка й Ланкастера відбувалися й раніше, першою серйозною битвою стала Перша битва при Сент-Олбансі, в якій перемогу здобув Йорк. В битві загинуло кілька визначних ланкастерців, короля взяли в полон. Однак Ланкастер, підбурюваний Маргарет Анжуйською, не складав зброї. Після недовгого затишшя бої відновилися в 1459 році. Герцог Йоркський змушений був утікати з країни, але його союзник граф Ворік ввів у Англію війська, дислоковані в Кале й захопив Генріха в полон у битві при Норгемптоні. Йорк повернувся в країну й став протектором Англії.
Маргарет зі своїми найстійкішими прихильниками збирали сили на півночі Англії, а коли Йорк відправився на північ, щоб придушити їхній опір, то загинув в 1460 році. Військо ланкастерців пішло на південь і відвоювало безпорадного Генріха в Другій битві при Сент-Олбансі. Проте вони не зуміли окупувати Лондон й врешті-решт відступили на північ. Найстарший син Йорка був проголошений королем Едуардом IV. У 1461 році, зібравши своїх прихильників, він здобув переконливу перемогу у битві при Таутоні.

Після придушення невеликого ланкастерського заколоту в 1464 році, Генріх VI знову попав у руки йоркців. Проте Едуард IV посварився із своїм головним радником і союзником Воріком, якого прозивали творцем королів. Висуваючи на важливі посади родичів своєї дружини Елізабет Вудвіль, з якою король одружився потайки, він також розсердив багатьох своїх друзів та родичів. Ворік спочатку намагався замінити Едуарда молодшим братом Джорджем, герцогом Кларенським, а потім відновити на троні Генріха. Як наслідок, два роки пройшли в боротьбі із змінним успіхом для обох сторін, аж нарешті в 1471 році Едуард отримав вирішальну перемогу. Ворік та спадкоємець ланкастерів, принц Уельський Едуард, загинули. Одразу ж потому вбили й колишнього короля Генріха VI.
Настав період відносного миру, та в 1483 Едуард IV несподівано помер. Його брат Річард Глостер одразу ж виступив, щоб завадити непопулярній родині Вудвіль захопити у свої руки владу при малолітньому синові померлого короля Едуарда V. Використавши як привід підозрілу законність шлюбу Едуарда IV, Глостер узурпував трон і став королем Річардом III. Узурпація й те, що Річарда підозрювали у вбивстві Едуарда V та його молодшого брата (принци у Тауері), спровокували кілька повстань. Врешті-решт Генрі Тюдор, далекий родич ланкастерських королів, якому, проте, у спадок перейшло право на трон, зумів здобути перемогу. Річард III був убитий у битві при Босворті в 1485 році.
Прихильники родини Йорків повстали в 1487 році, але зазнали невдачі. Спорадичні бунти продовжувалися до 1499 року.
Наслідки війни
НАСЛІДКИ
Загинуло біля чверті населення країни, 80 сеньйорів королівської крові, безліч феодальних родів.
Знать, що вела свій родовід від завойовників-норманів, у цілому була знищена.
Генрі Тюдор коронувався як Генріх VII і заснував нову династію, одружився з дочкою Едуарда IV Єлизаветою, спадкоємицею дому Йорків.
Династія Тюдорів правила до 1603 року, а її символом стала Біло-Червона троянда.

Символ династії Тюдорів
Війна Червоної та Білої троянд в мистецтві
Тема цієї жорстокої війни не одне століття хвилює творчі особистості. Крім історичних праць, її розкривають і багато художніх творів.
Крім того, існує комп’ютерна гра «War of the Roses», розроблена за мотивами історичних подій.

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Цікаві факти про гроші» (варіант 1)


Презентація на тему «Екологія» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Художня культура Великої Британії»

text:
Художня культура Великої Британії

«Епоха Англії» у світі (XVII — поч. XIX ст.)
Зародження мюзиклів. Творчість Ендрю Ллойда Веббера
Мюзикли Ендрю Ллойда Веббера
Музика «Бітлз» — внесок у розвиток музичної культури


title: Презентація на тему «Література другої половини XIX століття»

text:
Література другої половини XIX століття
Література другої половини 19 століття — умовний період в історії літератури від середини XIX століття до 1890-х років.
Художньо-зображальні системи
Просвітництво
Реалізм
Натуралізм
Романтизм
Поєднання напрямків
Передмодернізм
Просвітництво
Для розвинених літератур Сходу у 19 ст. характерними були  просвітницькі тенденції, що набули тут ряд специфічних особливостей, відмінних від західного Просвітництва. Одним з основних стимулів східної просвіти було усвідомлення необхідності протистояти Європі, що нерідко поєднувалось з антиколоніальними тенденціями.
Реалізм
Незважаючи на значну нерівномірність літературного розвитку та велику різноманітність художніх напрямків, для цього періоду можна виділити домінанту літературного процесу — це інтенсивний розвиток реалізму, що по різному проявляється у різному історико-культурному оточенні, але має певні спільні риси.
 Гі де Мопассан
Ілюстрація до роману «Любий друг» Гі де Мопассана.
Реалізм у Росії
У цей період російська література стає однією з найрозвиненіших у світі, що в наступні періоди частково втрачається. У Росії формується тип письменника-громадянина, який бере активну участь у різних соціально-політичних перипетіях, а часто і в революційній боротьбі (Олександр Герцен, Микола Чернишевський).
Олександр Іванович Герцен
Чернишевський Микола Гаврилович
Натуралізм
(франц. naturalisme, від лат. naturalis — природний) — напрям у літературі та мистецтві Європи і США, що виник і склався в останні десятиріччя 19 ст. на основі філософії позитивізму (О. Конт) й естетичної теорії І. Тена. На теорію й практику натуралізму великий вплив зробили успіхи природничих наук у 2-й пол. 19 ст.
Еміль Золя
Романтизм
Хоч у цей період визначальним є художньо-зображальна система реалізму, але не переривається становлення і розвиток літератури романтизму. Останній найінтенсивніше розвивається у країнах, для яких було характерне пізніше формування реалізму. Чітко розмежувати ці два напрями неможливо, бо хронологічно вони співіснували.
Віктор Гюго
Поєднання напрямківромантизму та реалізму
Марк Твен
Волт Вітмен
Передмодернізм
Досить складний комплекс являють собою нові нереалістичні течії кінця століття, точніше його останньої третини. Сукупність цих напрямків часто називають передмодернізмом.
Шарль П'єр Бодлер
Поль Марі Верлен
Артюр Рембо
Презентацію підготувала учениця 6-А класу Анжела Слюсаренко
Кінець


title: Презентація на тему «Вінсент Віллем ван Ґоґ»

text:
Вінсент Віллем ван Ґоґ
Вінсент Віллем ван Ґоґ ( 30 березня 1853 —  29 липня 1890) — нідерландський художник, постімпресіоніст. Його творчий спадок мав величезний вплив насамперед на французький живопис.
Вінсент Віллем ван Гог народився в селі Гроот-Зюндерт у провінції Брабант на півдні Нідерландів. Його батьками були Анна Корнелія Карбентус (дочка переплітача книг) та Теодор ван Гог, пастор Нідерландської реформаторської церкви. Йому дали ім'я на честь дідуся Вінсента ван Гога та народженого за рік до його появи на світ старшого братика, який помер в свій перший день життя.
Творча спадщина
Вид на дахи і стіни будинку
Натюрморт
Король Рибалка
Герань в горщику
Вид на Париж з Монмартру
Вітряний млин на Монмартрі
Монмартр
Пшеничне поле з маками
Рибалка навесні
 ДЯКУЮ ЗА ПЕРЕГЛЯД


title: Презентація на тему «Ethnical diversity»

text:
Ethnical diversity
Name
School
Ethnic and racial categories
Races of the USA
Colonial period
French colonies
St Augustine – the oldest city in the USA was found in 1564
British colonies
Humphrey Gilbert
Spanish colonies
Revolutionary war
The US’s constitution
Three branches of power
Legislative
Executive
Judical

The Congress
The Supreme Court
The President
Thank you for your attention!


Презентація на тему «Кінематограф України» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Версаль» (варіант 3)

text:
Версаль -
найкращий палацово-парковий комплекс в світі
Версаль - палацово-парковий ансамбль у Франції ,колишня резиденція французьких королів у місті Версаль, який нині є передмістям Парижа; центр туризму світового значення.
              Історія
Історія Версальського палацу починається з поч. XVII ст. там, де нині розкинулось місто Версаль, була заболочена місцевість, куди їздили на полювання французькі королі і де в 1624 р. було побудовано для них мисливський будинок. Король Людовік XIII наказав спорудити невеликий палац, для своєї резиденції. Серед архітекторів королівства був оголошений конкурс на кращий проект оновлення маленького мисливського замку. Незабаром  головним архітектором Версаля був призначений  Луї Лево.Протягом, півстоліття  більше 35 тис. чоловік споруджували у Версалі заміську резиденцію монарха. У цій роботі брали участь самі знамениті архітектори, художники, скульптори та декоратори.Після смерті  Людовіка XIII цей проект продовжували  розбудовувати  його нащадки французкі королі :Людовік XIV, Людовік XIV, Людовік XVI.Будівництво палацу та регуляторного паркового комплексу остоточно було завершено у ХХ ст. за часи правляння Людовіка XVII

XVII ст
XXI ст
Версальськи палац
Версальський палац  насамперед, грандіозний. Споруджений в епоху бароко, він позбавлений характерних рис цього стилю: пишності, афектації, плинності архітектурних форм. Королівський палац у Версалі відрізняється, в першу чергу, холодною, тверезою грандіозністю . Його зовнішнє оздоблення, скоріше, можна назвати скромним, в той час як розмах не може не вражати. Довжина палацу досягає 700 м, а ширина перевищує 400 м. Однак, незважаючи на ці гігантські розміри, його пропорції чітко витримані, і тому будівля виглядає дуже гармонійним.
Зали палацу
 Парадна зала
Спальня
королеви
Спальня Людовика XIV
Салон Аполлона
Зеркальний зал
Найбільш вражаюче місце у палаці є – дзеркальна зала.
Величезна зала ,що йде в довжину на 73 метри і шириною більше 10,в якій налічується 400 дзеркал в срібних та золотих рамах . Вздовж однієї стіни розташовані вікна в арочних отворах, напроти -  розташовані дзеркала, в яких до нескінченності відображаються окремі частини приміщення.Залальна сума вартості зеркальної зали складає 37 мільярдів евро.

Зеркальний зал
Стеля
Садово-парковий комплекс ВЕРСАЛЬ
Регулярний парк Версальського палацу - один з найбільших і значущих в Європі. Він складається з безлічі терас, які знижуються в міру віддалення від палацу. Клумби, газони, оранжерея, басейни, фонтани, а також численні скульптури представляють собою продовження палацової архітектури. У версальському парку також розташовані кілька невеликих палацоподібних споруд
Фонтани

Версальські фонтани надають особливої унікальності садам Версаля. У фонтанах і скульптурних групах представлена грецька міфологія як уособлення уряду Людовика. Фонтани Версаля з'явилися в той же час, як і сам Версаль. Вони будувалися з урахуванням останніх наукових досягнень того часу, і відрізнялися витонченістю виконання.  На сьогоднішній день у Версалі працюють 1 400 фонтанів
Фонтан «Латона» представляє скульптурну композицію, що розкриває давньоримський міф про любов Юпітера до богині Латоні. На верхівці мармурової піраміди розташовується статуя Латони з дітьми. Цей фонтан має чотири майданчики, на яких вода б'є з пащ черепах і жаб. Фонтан «Латона» був запланований архітектором Ленотром і відкритий в 1670 році
Фонтан «Латона»
Посеред величезного басейну з-під води виїжджає колісниця Аполлона, яку супроводжують дельфіни і трубящі в ріг тритони. З-під копит коней і пащ дельфінів вириваються струмені води. Попереду б'є величезний водяний стовп-віяло. Два скромніших снопа води розташовані по краях композиції.
Фонтан «Аполлон»
Фонтани «Пори року»
«Літо»
«Весна»
«Зима»
«Осінь»
У ніші штучної скелі встановлені скульптурні групи «Службовці Аполлону німфи» і «Сонячні коні».
Фонтан "Грот Аполлона"
Мармурова колонада правильної круглої форми складається з 32 колон. Здвоєні колони підтримують арки і карниз з білого мармуру, увінчаний урнами. Простір між арками прикрашено барельєфами, на яких зображені діти з музичними інструментами в руках. Під кожною аркою поміщена мармурова гущавина, з якої б'є струмінь води. У центрі на круглому п'єдесталі підноситься скульптурна група «Плутон, який викрадає Прозерпину»
Фонтани "Колоннада"
Круглий бассеін фонтану розташований поруч з оранжереєю. З його центру б'є стовп-віяло.
Фонтан "Оранжерейний"
Скульптури
Тераси і алеї
Версаль - це багатство Франції, яке з часом все зростає. Цим скарбом Франція пишається, воно складає її славу. У 1830 році версальський ансамбль був перетворений на Національний музей Франції, а в наше  століття  його зараховують  до найкращий  та найдивовижніших палацово-паркових комплексів світу.
Підготувала:
Учениця 11-а кл.
Вишнівецької ЗОШ І-ІІІ ст.
Онищук Олена


title: Презентація на тему «День української писемності» (варіант 1)

text:
Мова - духовний скарб нації. Це не просто засіб людського спілкування, це те, що живе в наших серцях. Змалечку виховуючи в собі справжню людину, кожен із нас повинен в першу чергу створити в своїй душі світлицю, у якій зберігається найцінніший скарб - МОВА.

Епіграф:
Любіть Україну у сні й наяву,
Вишневу свою Україну.
Красу її вічно живу і нову,
І мову її солов’їну.
В.Сосюра
Україна – це земля, де ми народилися і живемо, де живуть наші батьки, де жили наші предки

Україна - це

   - неозорі степи та лани;
- її талановитий народ;
- звичаї і традиції наших предків;
- рідна мова

9 листопада — День української писемності та мови.
Це свято було встановлено в нашій країні 9 листопада 1997 року. Цього ж дня православна церква вшановує пам’ять святого преподобного Нестора-літописця.

Преподобний Нестор-літописець — киянин, у сімнадцять років прийшов у Києво-Печерську лавру послушником. Прийняв його сам засновник монастиря преподобний Феодосій. Молитвою та послухом юний подвижник невдовзі перевершив найвидатніших старців. Під час постригу в ченці Нестор був удостоєний сану ієродиякона. Книжкова справа стала змістом його життя.

Найвизначнішою працею Нестора-літописця є «Повість временних літ» — літописне зведення, складене у Києві на початку XII століття. Це перша у Київській Русі пам’ятка, в якій історія держави показана на широкому тлі світових подій. Преподобний Нестор довів розповідь з літописних зведень кінця XI століття до 1113 року. Всі наступні літописці лише переписували уривки з праць преподобного Нестора, наслідуючи його. Але перевершити так і не змогли. «Повість временних літ» була і залишається найвидатнішою пам’яткою слов’янської культури. Тому преподобного Нестора-літописця можна по праву вважати батьком не лише вітчизняної історії, а й словесності.

Впродовж кількох століть український народ привчали до думки про нібито «вторинність» української мови, ретельно приховуючи від українців величезний масив української ж писемності, історії та культури, яка сягає глибокої давнини і нараховує багато тисячоліть. За науковими розвідками лінгвістів, мова української народності почала формуватися ще у VI-IX столітті. Процес унормування загальнонародної української мови вчені відносять до ХІІІ-ХІV століття. У різні періоди літературна мова української народності поєднувала в собі елементи давньоруської писемної мови (Х-ХІІІ ст.), українсько-білоруської (ХІV-ХV ст.), слов’яноукраїнської, староукраїнської («простої мови»), церковнослов’янської (ХІV-ХVІІ ст.).
Інтенсивне формування нової української мови дослідники відносять до другої половини ХVІІІ-ХІХ століть. Зачинателем сучасної української літературної мови вважається І. П. Котляревський, а основоположником — Т. Г. Шевченко. Разом з розвитком писемного слова український народ став великою нацією, здатною вирішувати питання будь-якої складності й ваги.
Ще Вольтер писав, що всі основні європейські мови можна вивчити за шість років, а свою рідну мову треба вивчати все життя. Тому в 1989 році Верховна Рада УРСР надала українській мові статусу державної.
У день української писемності та мови стартує XIV Міжнародний конкурс знавців української мови імені Петра Яцика. Цей унікальний мовний марафон був зініційований великим українським меценатом і громадським діячем Петром Яциком, який усе життя прожив у Канаді, але завжди пам’ятав про рідну землю.
Після здобуття незалежності він часто приїздив до України. Мовна ситуація в Україні дуже непокоїла Петра Яцика, бо він був переконаний, що є мова — є й держава, немає мови — немає держави. Так народилася ідея конкурсу з української мови для української ж молоді.
Рік від року конкурс набуває популярності, бо головна мета цього мовного змагання — утверджувати державний статус української мови, підносити її престиж.
Нетлінним скарбом століть називають національну мову і літературу — скарбом, що передається від покоління до покоління, що об’єднує минуле й прийдешнє. Мова — живий організм, вона розвивається за своїми законами, а тому треба у чистоті берегти цей нетлінний скарб, прислухаючись до порад відомого нашого поета Максима Рильського:
Як парость виноградної лози,Плекайте мову.Пильно й ненастанноПоліть бур’ян.Чистіша від сльозиВона хай буде.Вірно і слухняноНехай вона щоразу служить вам,Хоч і живе своїм живим життям.

Презентацію підготувала учениця 9 класу
Нікуліна Єлизавета


title: Презентація на тему «Типи конфліктів та їх вирішення»

text:
Презентація на тему:
«Типи конфліктів та їх вирішення»
 План
Що ж таке конфлікт?
Конструктивна та деструктивна суть конфліктів
Види конфліктів
Динаміка конфлікту
Методика вирішення конфлікту
Висновок

Що ж таке конфлікт?
Конфлікт ( лат. conflictus - зіткнення,сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів,напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
 Конструктивна та деструктивна суть конфліктів

 Конструктивний конфлікт базується не на “особистостях”, а на виявленні об’єктивних причин незгоди (різні точки зору на проблему, способи вирішення проблеми тощо).
Деструктивний конфлікт виникає, коли одна із сторін наполегливо і жорстко наполягає на своїй позиції і не бажає враховувати інтереси іншої сторони і коли один із опонентів вдається до етично засуджених методів боротьби, прагне психологічно подавити партнера, дискредитуючи і принижуючи його.
 Конструктивний конфлікт
Деструктивний конфлікт
Види конфліктів
виробничі
політичні
юридичні
збройні
Виробничий конфлікт — це приховане чи відкрите зіткнення індивідуальних і/або групових інтересів, у сфері ділових та фахових відносин.
Об´єктивні умови виникнення конфліктів. На думку Рені Фрітш, Мелькольн Лері, Я.Штумського та інших соціологів, об´єктивними умовами виникнення конфліктів є:
— місце і характер роботи;
— соціально-демографічні особливості;
— організація праці;
— технічне забезпечення і стан робочих місць;
— система винагород (заробітна плата, премії, додаткові дні до відпусток, бонуси і т. д.).
 Юридичний конфлікт у вузькому розумінні виникає у власне правовій сфері, має суто нормативний характер, виражається у формі правових спорів.
 Предметом конфлікту слід вважати об'єктивно існуючу (або уявлену в думках) проблему, що постає джерелом протистояння між сторонами. В юридичному конфлікті, як і в будь-якому іншому, предмет це, по суті, головна суперечність (колізійна чи соціально-правова), заради розв'язання якої конфліктуючі суб'єкти вступають у боротьбу.
 В реальності не може бути проблема влади та її правове оформлення; проблема володіння чи розподілу тих чи інших цінностей; проблеми пріоритетності або домінування; тощо.
 Об'єкт конфлікту в галузі правовідносин, як і в інших соціальних сферах, — це завжди певний дефіцитний ресурс, що являє собою матеріальну чи духовну цінність, якою прагнуть володіти або користуватися конфліктуючі сторони. Щоб стати об'єктом юридичного конфлікту, ця цінність (ресурс) повинна знаходитися в позиції перехрещення інтересів різних соціальних суб'єктів права, тобто лежати у площин особистих, групових, громадських, державних посягань.
Об'єкту юридичного конфлікту не обов'язково мати правові ознаки (як. наприклад, власності), але одержати його закони можливо тільки завдяки юридичній процедурі.
Об'єкт юридичного конфлікту часто має неподілений характер (право на будь-що) і вимагає в такому разі або принципово полярних рішень, або юридично закріплених процедур спільного володіння (користування) об’єктом.
Політичний конфлікт - це зіткнення, протиборство політичних суб'єктів, обумовлене протилежністю їх політичних інтересів, цінностей і поглядів.
Структура політичного конфлікту
Політичний конфлікт можна визначити як зіткнення взаємодіючих людей з питань відносин державної влади. Конфлікт, як самостійне соціальне явище, має складну структуру, що містить дві групи елементів. Одну з них, по-горизонталі, утворюють — суб'єкт конфлікту, предмет конфлікту (інтерес, потреби, позиції) і конфліктної ситуації. До іншої структурної групи конфлікту, по-вертикалі, належать — витоки, процес розгортання конфлікту і вихід із нього.
 Збройний конфлікт, воєнний конфлікт (від лат. conflictus — зіткнення) — украй гостра форма вирішення протиріч між державами, що характеризується двостороннім застосуванням воєнної сили.
 У війні й воєнному конфлікті є багато спільного. У першу чергу подібність полягає в способі вирішення протиріч між державами за допомогою збройної сили. Однак війна, навіть локальна, означає собою особливий якісний стан суспільства. Вона пов'язана із застосуванням усіх форм боротьби — економічної, політичної, ідеологічної й вимагає підпорядкування їхнім інтересам бойових дій збройних сил.
Війні передує тривала, завчасна підготовка, певні військово-мобілізаційні заходи в масштабі всієї країни. При збройному конфлікті цього, як правило, не відбувається.
 Динаміка конфлікту
Динаміка конфлікту – послідовна зміна стадій і етапів, які характеризують процес розгортання конфлікту від виникнення конфліктної ситуації до вирішення конфлікту.
Стадії (етапи) конфлікту:
1.  Виникнення конфліктної ситуації.
2. Усвідомлення ситуації як конфліктної хоча би однією із сторін.
3. Стадія конфліктної поведінки або взаємодії.
4. Стадія вирішення конфлікту.

Методика вирішення конфлікту
 1. “Зняти маски” (ревнивця, егоїста, диктатора, агресора тощо) і “стати самим собою”.
2. Виявити і усвідомити справжню причину конфлікту.
3. Відмовитися від принципу “перемога за будь-яку ціну”. В конфліктах не перемагають, їх улагоджують.
4. Знайти декілька можливих варіантів вирішення конфлікту.
5. Оцінити варіанти і вибрати кращий.
6. Переконати іншу сторону конфлікту у тому, що даний варіант є найоптимальніший (“говорити, щоб нас почули”, уміти “слухати” іншу сторону).
7. Усвідомлювати й оберігати цінність взаємовідносин.
 Можливість виникнення конфлікту існує у всіх сферах. Конфлікти народжуються на грунті щоденних розбіжностей у поглядах, протиборстві різних суджень, потреб, бажань, стилей життя, надій, інтересів та особистісних особливостей. Конфлікт - це невід'ємна особливість всякого процесу соціального розвитку.

 Висновок
Підготувала
учениця 11-Б класу
ЗОШ №23 м. Луцька
Масовець Олена


title: Презентація на тему «Китайська архітектура» (варіант 2)

text:
Китайська архітектура
За п'ятитисячолітню історію китайської цивілізації збереглося чимало архітектурних споруд, багато з яких по праву вважаються шедеврами світового масштабу. Їх різноманітність і оригінальність втілюють в собі традиції старовини і кращі досягнення китайського зодчества.

Переважна більшість будівель в стародавньому Китаї будувалися з дерева. Чи то житловий будинок або імператорський палац, в першу чергу в землю вбивали дерев'яні стовпи, які вгорі з'єднувались балками. На цій підставі потім зводилася покрівля, що покривалась згодом черепицею. Прорізи між стовпами заповнювалися цеглою, глиною, бамбуком або іншим матеріалом. Таким чином, стіни не несли функції несучої конструкції.
Стародавні китайці, ймовірно, одні з перших використовували «потоковий метод» в архітектурі. Стандартна конструкція споруд дозволяла точно знати розміри деталей, з яких вона зводилася. Тому будівельники могли виготовляти їх окремо, а потім збирати безпосередньо на місці будівництва. В результаті зведення здійснювалося ударними темпами. Наприклад, імператорська резиденція -Заборонене місто в Пекіні, загальною площею 720 000 квадратних метрів було побудований всього за 13 років. Для порівняння, тільки на спорудження купола собору Санта-Марія-дель-Фьоре у Флоренції було витрачено близько 30 років.

 Міста забудовувалися, в основному, одноповерховими будинками. Величезна територія міста з усіх сторін огороджувалася високими мурами. В центральній його частині розміщалися палаци і сади чиновників, позаду був ринок, а з боків – житла простих людей. Вся територія прямими вулицями поділялась на квартали. Житло складалося з кількох одноповерхових будівель, скомпонованих в один двір і обнесених глухими стінами. Вікна, двері приміщень виходили на подвір'я. У великої родини або цілого роду житло являло собою цілий комплекс будівель з кількома сполученими між собою дворами.

 Високої досконалості досягла своєрідна садово-паркова архітектура Китаю. Китайські сади і парки відзначаються вільним плануванням та мальовничими краєвидами. В них вдало поєднані в єдине ціле: рельєф, водоймища, зелень і малі архітектурні форми – містки, ворота, альтанки, галереї тощо (парки Іхеюань і Бейхай в Пекіні, парки Сучжоу та багато інших).

Великий китайський мур  — серія кам'яних та земляних укріплень в північній частині Китаю, збудованих з метою захисту північних кордонів Китайської імперії проти вторгнень різних кочових племен. Найстаріша частина муру була збудована ще в сьомому столітті до н. е. Пізніше, будівництво нових секцій тривало аж до 16 століття включно.

Великий китайський мур
 Архітектура південно-західної частини Китаю (Тібету) відзначається величною простотою напівфортечних форм і яскравими барвами (палац-фортеця Потала у Лхасі, 16 ст. та ін.).    Наприкінці 19 – початку 20 ст. у китайських містах поширюється західноєвропейська еклектична архітектура, утворюються багаті центри та значно бідніші околиці.    Варто відзначити, що у наш час великі міста Китаю швидко розбудовуються. На зміну типовим одноманітним забудовам приходять висотні та сучасні споруди. Будуються нові готелі, захмарні житлові будинки, стадіони.
               Сучасний Китай

КІНЕЦЬ


title: Презентація на тему «Володимир Короленко»

text:
Володимир Короленко

Народився у м. Житомирі в родині повітового судді. Навчався у Житомирській і Рівненській гімназіях. У 1871 р. вступив до Петербурзького технологічного інституту, у 1874 перейшов у Петровську землеробську та лісову академію у Москві. У 70-х рр. зблизився з діячами революційного народництва. У 1876 р. за подання колективного студентського протесту виключений з Академії і висланий під нагляд поліції у Кронштадт.
У 1877 вступив до Гірничого інституту у Петербурзі. У 1879 і 1880 рр. зазнав арештів. У 1881 р. за відмову присягнути цареві Олександру III висланий до Якутії. У 1885 р. оселився у Нижньому Новгороді, де розгорнув активну літературну і громадську діяльність. У 1886 р. одружився з Є.С. Івановською. У 1893 р. здійснив подорож до Америки.
З 1896 р. - один з керівників, у 1904-1918 (з перервами) відповідальний редактор журналу "Русское богатство". З 1896 р. жив у Петербурзі. У 1900 р. обраний почесним академіком Петербурзької АН (у 1902 р. разом з А. П. Чеховим відмовився від звання на знак протесту проти незаконного скасування виборів М. Горького до Академії; у 1918 р. поновлений в Академії).
Роки життя у Полтаві були заповнені інтенсивною творчою роботою. Тут він завершив нариси "У козаків", писав другий цикл сибірських оповідань ("Мороз", "Феодали" та ін.), оповідання "Мить" і "Не страшне". У Полтаві В. Короленко продовжував свою роботу редактора журналу "Русское богатство", публіциста і газетного кореспондента столичних і провінційних газет. У 1905 р. письменник розпочав  роботу над "Історією мого сучасника". У 1910 р. Короленко напружено працював над циклом статей "Побутове явище", спрямованих проти військово-польових судів і масових смертних вироків.
З 1905 р. майже щоліта відпочивав на х. Хатки. У 1912 р. побував у Фінляндії, у 1914 р. лікувався за кордоном, зокрема у Франції. Повернувся додому у 1915 р.
Короленко належить велика роль у захисті євреїв Полтави від погромів в період 1905-1907 рр. Він брав активну участь у захисті Бейлиса. В роки громадянської війни на Україні і терору військового комунізму Короленко виступав проти погромів, заступався як за євреїв, так і за людей інших національностей, репресованих радянськими властями.
Розпорядженням Єврейської ради України від 27.07.1998 р. за № 48, "...учитывая общечеловеческую гуманистическую деятельность ..." та у зв'язку з 145-річчям з дня народження, В. Г. Короленко присвоєно звання "Праведник України".
За його ініціативою восени 1918 р. в Полтаві засновано "Лігу порятунку дітей".
Помер і похований у Полтаві .Ім'ям Короленка у Полтаві названо вулицю та університет.


title: Презентація на тему «Африканська культура»

text:
АФРИКАНСЬКА
КУЛЬТУРА
Печерний комплекс ЛААС-Гааль (Laas Gaal), Сомаліленд.
Видатною архітектурною пам'яткою IV—VIстоліть була резиденція аксумського царя Та акха-Марйам — ансамбль у формі замкнутого прямокутника розмірами 120 на 80 метрів.
Руїни Зімбабве
Кругла скульптура і своєрідний вид пластики — маски зооморфного, зооантропоморфного та антропоморфного виду — існували повсюди
Тотемізм, окремі елементи якого в XX ст. виявляються в багатьох народів Африки.
Фетишизм: своєрідна форма поклоніння культовим предметам
Балафон
Джембе
Ашико
Калімба
Шекере
Гончарство представлене численними й різноманітними пам'ятками
З розвитком ткацтва формувався національний одяг, що має десятки місцевих варіантів.
Традиційні локальні культури

Йоруба 																																	    Бамбара

Африканські домівки


title: Презентація на тему «Модернізм» (варіант 2)

text:
Підготувала
учениця 10 класу
Брик Юлія
Модернізм
Модернізм – філософсько-естетична і художня система , що склалася в перші десятиліття 20 ст. й об’єднала різнорідні , іноді істотно відмінні напрями й течії , для яких притаманні нова суб’єктивно-індивідуалістська концепція людини та пов’язане з цим протиставлення нових виражальних і зображальних засобів класичним формам мистецтва 19 ст. Досі модернізм – термін не усталений.
Відомий іспанський філософ та мистецтвознавець Хосе Ортега-і-Гассет
«Модерністське мистецтво має маси проти себе, і воно завжди буде мати їх проти себе. Воно, по суті, чуже народові й більш того, воно вороже народові».
    Література модернізму є рішучим протестом і запереченням художніх принципів реалізму й натуралізму з їхнім зверненням до реальної дійсності, життєподібністю, демі-фологізмом, аметафізичністю. Той же К. Фідлер зауважує: «Мистецтво аж ніяк не покликане проникати в низьку дійсність, що є дійсністю всіх людей...» Але в той же час модернізм не приймає романтичної втечі від дійсності. Мистецтво, за виразом Фідлера, не має «сумнівного покликання врятувати людей від дійсності, виходячи з казкового королівства». Якщо донині, зазначає теоретик, точилися суперечки «за право виражати сутність художньої діяльності» — «наслідування чи перетворення дійсності», то модернізм на місце цих традиційних двох принципів висуває свій, третій, — «створення нової дійсності».
Модернізм в літературі
Модерністів не цікавить предметний світ — він завжди ними деформується та абсурдизується. І ця «нова дійсність» є для митців-модерністів абсолютно реальною. Чим неправдоподібнішою є картина світу, тим вірогіднішою вона стає для модерністів. Загалом вони виступили проти реалістичного, здебільшого життєподібного відтворення дійсності. Реалізм для модерністів — це лише один з можливих засобів відображення світу. Але справжньої реальності — ірраціональної, метафізичної, непізнаванної та, врешті-решт, ірреальної — реалізм не досягає.
Модернізм для модерністів
Іншим популярним художнім прийомом модернізму є монтаж, що прийшов у літературу з кіномистецтва. Він заснований на поєднанні різнорідних тем, фрагментів, образів. У футуризмі, дадаїзмі, «театрі абсурду» монтаж виступає як засіб пізнання світу: створюючи абсурдний образ, він наочно показує обрис безглуздого світу. Нерідко монтаж тісно пов'язаний з прийомом внутрішнього монологу.
Монтаж
Стиль модерн за короткий термін7 захопив мистецтво всіх цивілізованих країн та залишив по собі помітний слід у кожній нац. Епоха модерну проіснувала недрвго: 20-30 років, але вплив модерну вна всі види мистецтва вражаючий. Появу стилю модерн пояснюють різними причинами.1)стомленість 19ст. Та загальним декадансом європейської к.(модерн має загальні риси втомленості та виснаженості. Ця втомленість проявляється в внутрішніх формальних властивостях: в системі лінійної ритміки, в зумісному орієнтуванні на уповільнене сприйняття) 2)демократизація суспільного життя наприкінці століття(поява в містах масового споживача, який хоче оволодіти вищими досягненнями мистецтва) 3)конфлікт між піднесеними ідеалами та буржуазною прозою життя, який назвичайно загострився наприкінці ст.(модерн шукав вирішення цього кунфлікту в зовн. Контактах між мистецтвом і життям з неминучим наголосом на утилітарно-прикладній, декоративній ф-ції творчості.) 4)

Модернізм в культурі
В 30-х рр. 20 ст. модернізм у світовій літературі переходить у стадію авангардизму ( С . Беккет , Е . Іонеско , Ж . Жени , А . Камю , французький „ новий роман ” ) , далі – неоавангардизму . Поряд розвитком модернізму зазнає оновлення і реалістичним типам художнього мислення . В окремих випадках межі між реалізмом і модернізмом досить умовна . хисткі : реалізм збагачується поетикою модерні стичного плану , зокрема у відтворенні багатоликості характеру , в багатоаспектності зображення ситуації , події ( Т . Манн , Г . Гессен , Р . Музіль , М . Фріш , В . Голдінг , В . Фолкнер , К . Абе ) .2. В українській літературі не проявився у повному й концептуальному . однак засвідчив себе рядом формальних особливостей поетики та зразками нетрадиційно суб’єктивно-індивідуалістичного розуміння людини й дійсності .
Модернізм в Україні
Зразки модернізму


title: Презентація на тему «Конвенція ООН про права дитини» (варіант 1)

text:
Конвенція ООН про права дитини
Підготували:
учні 11-Б класу
Коваленко Віталій,
Козаренко Таїсія,
Косенко Єлізавета,
Оренбургська Марина
Передусім, Конвенція — це угода
Текст Конвенції про права дитини готувався, обговорювався та узгоджувався більше десяти років. Конвенція ООН про права дитини - це угода між країнами. В ній записа но, як уряд кожної країни має дбати про дітей. Конвенція була прийнята та відкрита для підписання та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року. Цей особливий документ було ратифіковано 191 країною світу.

Конвенція ООН про права дитини набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і з цього часу є частиною національного законодавства.
Права дитини в Україні
Україна ратифікувала Конвенцію ООН про права дитини в перший же рік своєї незалежності. В нашій країні не існує спеціального законодавства для неповнолітніх, і їх права виділені окремими статтями Сімейного, Цивільного, Кримінального та Кримінально-Процесуального кодексів України, а також регулюються окремими законами, такими як закони «Про охорону дитинства», «Про соціальну роботу з дітьми та молоддю», «Про попередження насильства в сім’ї».

Різні державні інституції та міністерства покликані відповідати за дотримання прав дитини в Україні. Багато зусиль також докладають громадські організації, які працюють на терені захисту прав дитини, щоб кожна дитина почувала себе захищеним законом повноцінним членом суспільства.

Захисти себе
Конвенція ООН про права дитини – це твої права. Вони знайшли своє відображення у чинному законодавстві України. Ти можеш не думати про них. Ти можеш не використовувати їх щодня. Втім, ти маєш знати, що вони існують і вони невід’ємні від інших прав, гарантованих тобі державою.

Закони різних країни різні. Йдеться зокрема про цифру повноліття і про вік, з якого підліток несе кримінальну відповідальність за скоєний злочин: в одних країнах це 7 років, в інших – 12, в Україні – 14-16 років. Але ти повинен знати, що є права, які не можна змінити. Наприклад, право на турботу і піклування. Також незмінним є, твердження про те, що всі діти мають рівні права. Держава може бути більш чи менш демократичною, але змінити ці права вона не може. Вони – твої.

Читай – дізнаєшся
Конвенція ООН про права дитини містить 54 статті. В них ти знайдеш 40 прав, які має дитина. Всі права можуть бути класифіковані за певними принципами.
Спробуймо класифікувати права:
Всі діти мають право на життя
Всі діти мають право на піклування
і турботу
Всі діти рівні у своїх правах
Права «піклуйтеся-про-мене»
Ти маєш право на достатнє та здорове харчування
Ти маєш право на освіту
Ти маєш право на медичну допомогу
Ти маєш право на розваги
Права «не знущайтеся наді мною»
Ти маєш право на захист від економічної експлуатації та примусової праці
Ти маєш право на захист від будь-якої роботи, яка може бути небезпечною для твого здоров’я
Ти маєш право не бути жертвою війни
Ти маєш право на захист від сексуальної експлуатації
 Права  «я маю власну думку»
Ти маєш право виражати свої погляди
Ти маєш право сповідувати свою власну релігію
Ти маєш право об'єднуватися з іншими
Ти маєш право на інформацію
Права «спеціальних потреб»:
життя деяких дітей є важчим, ніж у їхніх однолітків. Тому такі діти потребують спеціальної уваги і піклування
Діти-інваліди
Діти, позбавлені батьківського піклування
Діти-біженці
Діти у конфлікті з законом
Преамбула (вступ до Конвенції)
Преамбула Конвенції ООН про права дитини містить таку важливу інформацію, як:
діти мають право на особливе піклування та допомогу;
сім'я несе відповідальність за повний та гармонійний розвиток дитини;
дитина потребує спеціальної охорони, піклування і захисту як до, так і після народження;
діти, які живуть у виключно тяжких умовах, потребують особливої уваги;
важливість традицій і культурних цінностей суспільства, в якому зростає дитина;
важливість міжнародного співробітництва для поліпшення умов життя дітей в кожній країні.

Дякуємо за увагу!


Презентація на тему «Патріотизм»


title: Презентація на тему «Проблеми сучасної молоді»

text:
Виконали
учениці 10-А класу
Окулічева Ольга та Малишева Юлія

Тема. Проблеми сучасної молоді
Скорочення чисельності молоді
2
Скорочення чисельності молоді пов’язано із збільшенням кількості розводів в молодих сім’ях. Більше розводів – менше дітей. Крім цього в 1989 році померло 14,5 тис. молодих людей віком 15–29 років, у 2000 році цей показник становив вже 17,9 тис.
3
Ця проблема пов’язана також із збільшенням кількості самогубств. Сьогодні Україна - країна із сплеском високої суїцидальної активності: на 100 тис. населення  здійснюється близько 30 самогубств, більшість з яких це молоді люди.
Погіршення стану здоров’я молодих людей
4
Нинішня молодь є менш здоровою фізично та психічно. За статистикою 6% дітей народжується практично здоровими. Лише 10% випускників шкіл можуть вважати себе здоровими.
Шляхи поліпшення здоров’я молоді
5
розробка і реалізація заходів, спрямованих на пропаганду і формування здорового способу життя;
поліпшення медичної допомоги;
створення умов, що сприяють поліпшенню показників здоров'я

Молодіжне безробіття
6
Статистика свідчить, що серед безробітних значний відсоток молоді. Багато молодих людей отримало широке поширення "почуття тривоги стати безробітнім". Цей фактор стає причиною для здійснення молодими людьми протиправних дій.
Шляхи позбавлення від безробіття
7
збільшення числа робочих місць;
підготовка й перепідготовка кадрів;
сприяння найму робочої сили;
соціальне страхування безробітних


title: Презентація на тему «Олена Іванівна Теліга»

text:
Олена Іванівна Теліга  (1907—1942)
Вілготувала Йойна Юлія
Біогафія
Олена Іванівна Теліга (дівоче прізвище Шовгенева) — українська поетеса, публіцист, громадсько-політичний діяч. Народилася 21 липня 1907p. в Петербурзі. З 1923p. вимушена жити за кордоном. Олена Теліга належала до кола поетів-«вісниківців», що об'єднувались довкола редагованого критиком та публіцистом Д. Донцовим журналу «Вісник». Характерними рисами її поезії в цей період виступають прагнення активного, дієвого життя, протест проти  «буденного» існування.
Провідною для О. Теліги, як і для інших поетів міжвоєнної доби, залишається ідея державного самоствердження України («Безсмертне», «Племінний день», «Відповідь»). Ліричний герой поетеси — завжди яскрава особистість, сповнена самодисципліни та почуття обов'язку перед нацією («Сучасникам», «Вечірня пісня»). Водночас її лірика сповнена особливого інтимного колориту, пильної уваги до внутрішнього світу людини

У 1929 р. Олена закінчила історико-філологічний факультет Високого педагогічного інституту ім. М. Драгоманова, того ж року вийшла заміж за кубанського козака Михайла Телігу. Протягом 1929—1939 рр. разом з чоловіком вона жила і працювала у Варшаві, беручи активну участь у громадському житті
Почалися арешти. Олена Телiга не захотiла покинути своє рiдне, розтерзане, аленескорене мiсто, свою роботу, припинити боротьбу. Їï було ув’язнено в 1942роцi й розстрiляно в Бабиному Яру, де гiтлерiвцi знищили 100 тисячукраïнських громадян. Вона 5 мiсяцiв не дожила до свого 35-рiччя
За своє досить коротке життя Олена Теліга не встигла видати жодної власної збірки, всі вони вийшли після), «На чужині» (1947), збірка «Олена Теліга» (1977), «Дороговказ. Поезії О. Теліги та О. Ольжича» (1994), збірник «О краю мій» (1999), а більша частина її віршів, на жаль, загубилася.
ОСНОВНІ ТВОРИ:Поезії «Сучасникам», «Радість», «Пломіннийдень», «Поворот», «Мужчинам», «Чоловікові», «Життя», «Відповідь» «Напередодні»,'«Літо», «Вечірня пісня».

Пам'ятник Олені Телізі
У Бабиному Яру

в Києві
Встановлення дерев'яного хреста в Бабиному Яру на місці розстрілу гестапівцями Олени Теліги, її чоловіка Михайла Теліги, членів Спілки українських письменників та співробітників газети "Українське слово". 21.02.1992 р.
Пані в капелюшку
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Турецьке гончарне мистецтво» (варіант 3)

text:
Турецьке гончарне мистецтво
В XV ст. завдяки багатим покладам високоякісної білої глини керамічне виробництво розвивалося у м. Ізнік (Нікея), що знаходилось поблизу столиці Стамбула.
Символами цього періоду є поодиноке листя, квіти лотоса та стилізовані петлеподібні фігури, так звані китайські хмари.
В XVІ ст. остаточно складаються специфічні риси декоративного оздоблення турецької кераміки. Основу складає багата рослинна орнаментика. Це пояснюється впливом мусульманської релігії. Улюбленими елементами стають квіти - тюльпани, гвоздики, рози, гіацинти, квіти персику, груші, іноді - іриси. Улюблений мотив -тюльпан, що вважався священною квіткою.
Розпис виконували рідкими фарбами. Для посилення чіткості малюнку його обводили чорним, рідше — темно-зеленим чи синім контуром. У найдавнішій кераміці Туреччини  використовували лише білий та синій кольори.
Згодом поширеним  мотивом стало зображення яскраво-червоних тюльпанів.
 XVІ ст. на виробах все частіше з’являються зображення живих істот та людей. На кружках, вазах, чашах малюють зайців, оленів, ланей, собак, левів, барсів, качок, павлінів та інших птахів, риб, а також фантастичних істот .
Можна відвідати «Археологічний музей» у Стамбулі та побачити  найдавніші гончарні вироби Туреччини .
Дякую за увагу!
І.Ігнатова 11-С


title: Презентація на тему «Імпресіонізм» (варіант 2)

text:
Імпресіонізм
Підготувала учениця 9-В
Воробйова Єлизавета

Імпресіоні́зм (від фр. Impression
враження) — художній напрям, що
заснований на принципі безпосередньої
фіксації вражень, спостережень,
співпереживань. Мистецька течія, у
живописі, а також в літературі та музиці
— котра виникла в 1860-х роках та
остаточно сформувалася у другій
половині 19 століття у Франції.
Засновники імпресіонізму — як і
символізму та експресіонізму — діяли на
противагу реалізму (особливо
неокласицизму, а також і натуралізму).
Імпресіоністи намагаються у своїх
творах відтворити шляхетні, витончені
особисті враження та спостереження
мінливих миттєвих відчуттів та
переживань, природу, схопити
мінливі ефекти світла — проте на
відміну від неокласицизму не
зобов'язувалися об'єктивно відображати
реальність, а натомість поділитися
власними почуттями з спостерігачем
твору, вплинути на нього. Термін
уперше використовувався в
негативному значенні при критичній
оцінці твору Моне «Враження, схід
сонця» (1872)
Клод Моне: «Враження, схід сонця»

Витоки
В епоху Відродження живописці венеціанської школи намагалися передати живу реальність, використовуючи яскраві фарби і проміжні тони. Їх дослідами скористалися іспанці, найбільш виразно це виражено у таких художників як Ель Греко, Веласкес і Гойя, чия творчість згодом зробила серйозний вплив на Мане і Ренуара.

В цей же час Рубенс робить тіні на своїх полотнах кольоровими, використовуючи прозорі проміжні відтінки. За спостереженням Делакруа, Рубенс відображав світло за допомогою тонких, вишуканих тонів, а тіні - більш теплими і насиченими квітами, передаючи ефект світлотіні. Рубенс не використав чорний колір, що пізніше стане одним з основних принципів живопису імпресіоністів.

Огюст Ренуар: «Лягушатник»
Ренуар: «Танок під час перебування в селі»
Застави за часів Людовика XIV, Королівська академія живопису и скульптури, з самого качани робила акцент на вішколі майстерності згідно з чітко окресленості академічною доктриною. Одним з чінніків, Що підготувалі революційні Зміни у відношенні імпресіоністів до живопису БУВ розвиток
науки и техніки.

У XIX столітті з'явилися Нові види пензлів: тверді, пласкі, зміцнені Сталево оправою (раніше застосовуваліся Тільки круглі пензлі з м'якого волосу), Що дозволяли застосовуваті міцніші кроки. У продаж з'явилися кож однозначно дешевші Синтетичні барви - стали Більше застосовуваті блакитного кольори, Який до тієї пори був дуже дорогим (виготовляємої з лазуриту). Почав вживатися пленерні мольберт та переносні коробки для фарб и пензлів - ції полеглих вихід на природу.
Поступ у Науковій Теорії та Практиці прініс Більше знань Стосовно структури Білого світла. Відкриття структури світла Завдяк застосуванню призму зроби Ньютон. Наступні Важливі кроки в Цій Галузі булі зроблені Буффоном.
Переваги
Недоліки
До перваг імпресіонізму як течії відноситься і демократизм. За інерцією, мистецтво і в 19 столітті вважалося монополією аристократів, вищих верств населення. Саме вони виступали головними замовниками на стінописи, монументи, саме вони — головні покупці картин і скульптур. Сюжети з важкою працею селян, трагічні сторінки сучасності, ганебні сторони воєн, бідності, суспільних негараздів засуджувались,не схвалювались, не купувались. Критика блюзнірської моралі суспільства в картинах Теодора Жеріко, Франсуа Мілле знаходила відгук лише у прихильників художників і небагатьох знавців. Імпресіоністи в цьому питанні займали досить компромісні, проміжні позиції.Були відкинуті біблійні, літературні сюжети.
Французький імпресіонізм не підіймав філософських проблем і навіть не намагався проникати під кольорову поверхню буденності. Натомість імпресіонізм зосереджується на поверхневості, плинності миті, настрою, освітленні чи куту зору.
Як і мистецтво, імпресіонізм будується на особливостях і навичках сприйняття перспективи. Разом з тим ренесансне бачення підривається доведеною суб'єктивністю і відносністю людського сприйняття, що робить колір і форму автономними складовими образу. Для імпресіонізму не так важливо, що зображено на малюнку, але важливо як зображено.
Їх картини представляли лише позитивні сторони життя, не порушували суспільних проблем, оминали й такі проблеми як голод, хвороби, смерть.
Головні представники у музиці, живописі та літературі
Едуар Мане;
Каміль Піссарро;
Клод Моне;
П'єр-Оґюст Ренуар;
Альфред Сіслей;
Дега Едгар;
Поль Сезанн;
Берта Морізо;
Арман Гійомен;
Франсіс Пікабіа;
Гюстав Кайботт;
Клода Дебюссі ;
Моріс Равель;
 Ерік Саті;
 Ернест Фанеллі;
Ернест Шоссон;
Флоран Шмітт;
 Жан-Жюль Роже;
Дюкас;
Андре Краплі;
Эйтор Вилла-Лобос;
 Бела Барток;
Фредерик Делиус;
Сирил Скотт;
 Ральф Воан-Уильямс;
 Арнолд Бакс;
Густав Холст;
 Кароль Шимановский;
Игорь Стравинский;
 Микалоюс;
Константинас;
 Чюрлёнис;
Николай Черепнин;
Брати Гонкур;
Еміля Золя;
Поль Верлен;
Костянтин Бальмонт;
Інокентій Анненський;
Артур Шніцлер.

Гюстав Кайботт: «На мосту Європи»
Руан: «Вулиця Епісері»
Моне: «Жінки в саду»
Вадим Суляков:«Passage Tuileris»
Тюха Іван: «На Україні»


title: Презентація на тему «Панки» (варіант 5)

text:
Панки
Підготували
Учениці 7(11)-А класу
Мальцева Наталія і
Покачайло Анастасія
Панки  - молодіжна субкультура , що виникла наприкінці 1960 -х - початку 1970 -х років у Великобританії , США , Канаді та Австралії , характерними особливостями якої є критичне ставлення до суспільства і політики .
З панк-роком тісно пов'язане ім'я відомого американського художника Енді Уорхола і продюсованої ним групи Velvet Underground . Їх соліст Лу Рід вважається батьком-засновником альтернативного року, течії , яка тісно пов'язана з панк -роком.
Американська група Ramones вважається першою групою , що грала музику в стилі « панк -рок ».
Термін «панк» прийшов в українську мову з англійської, де це слово має дуже багато значень («гниле дерево», «непотріб» та інше). Наприкінці 60-х років, коли власне й зародився панківський рух, журналісти назвали так молодь, яка стояла біля його витоків. Вони вважали, що таким принизливим словом зменшать популярність цього руху. Але такий хід себе не виправдав, і слово прижилося у тогочасному лексиконі. Панківська культура виникла у Великобританії та Америці і швидко знайшла послідовників серед молоді в інших країнах всього світу.

“Панк” бере свій початок з середини 70 -х років 20-го сторіччя , коли під впливом Beatles і Rolling Stones стали з'являтися багато молодіжних команд, які виконували  рок-н-рол.
Відносно грубий звук , заснований всього лише на декількох акордах , зухвало примітивне звучання, в з'єднанні з вульгарною манерою поведінки на сцені, стала культивувати американська команда The Stooges. Її лідер, Іггі Поп, відкидав музичні витонченості , цінував у рок-н-ролі неприборканий драйв.
Витоки та вплив
Панки — це люди, які ні під кого не підлаштовуються. Вони засвоїли анархістські гасла світу без кордонів, урядів, соціальних та економічних обмежень.
Панки одразу виділяються серед натовпу. Ідеологом їх зовнішнього вигляду була англійський дизайнер Вівьєн Вествуд, яка внесла атрибутику панків в маси і модну індустрію. Панки суттєво вплинули на перукарське мистецтво, ввівши сміливий яскравий колір волосся і асиметричні зачіски
Ідеологія панків досить близька до хиппі у всьому, що стосується зневаги матеріальними цінностями, проте, якщо ідею хіпі виразити як "навіщо гроші, світ  і так нескінченно прекрасний", то у панків скоріше це "світ все одно жахливий і нічого йому не допоможе »". На відміну від хіппі панки досить агресивні по політичним пристрастям і вважаються анархістами.
Ідеологія
«гламурні» - чисті, що не палять, не п'ють ;
«звичайні» - носять тільки панківський одяг, але в повсякденному житті поводяться як звичайні люди ;
«опущені» - брудні, прокурені, пропиті, неосвічені й агресивні люди;
«кіберпанки» - панки , що з'явилися під впливом сучасних технологій і фантастичних фільмів , що відрізняються футуристичним стилем в одязі;
«вільні» - люди , які добре розбираються в ідеології та світогляді панків, вони носять той одяг, який хочуть, роблять те, що хочуть, живуть за своїми законами , але і не заважають існувати іншим субкультурам. Але, на жаль, таких «правильних» панків дуже мало.

Панки , як субкультура , умовно діляться на такі види :
Зовнішній вигляд панків

Зачіска панку - ірокез ( mohawk )
Куртка-косуха - була перейнята як рок-н-рольний атрибут з 1950-х , коли мотоцикл і рок-н-рол були невід’ємними компонентами. Панки першої хвилі прагнули повернути рок-музиці ту ж навмисну задерикуватість і драйв , які з часом відняла масова комерціалізація музики.
В одязі переважає стиль  неохайний , псевдовійськовий, а так же стиль « DEAD », тобто «мертвий стиль». Панки наносять черепи і значки на одяг і аксесуари.
Також панки носять різні атрибути рокерських субкультур: нашийники , напульсники , браслети ( з шипами і ланцюгами ). Багато панків роблять татуювання.
Панки найчастіше носять рвані , протерті джинси ; причіплюють до джинсів ланцюги від собачих повідків , так само пришивають до джинсів різні нашивки , наприклад з логотипами улюблених панк-груп .
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Правові відносини» (варіант 1)

text:
ПРАВОВІДНОСИНИ
Правові відно́сини — врегульовані нормами права суспільні відносини, учасники яких мають суб'єктивні права та юридичні обов'язки. Правові відносини виникають тоді і тільки тоді, коли відношення регулюється нормами права. Правові відносини на відміну від інших суспільних відносин охороняються державною владою від порушень.
             ПРАВОВІДНОСИНИ БУВАЮТЬ:
ВРЕГУЛЬОВАНІ
ПРОСТІ
КОРОТКОЧАСНІ
АКТИВНІ
ВНУТРІШНІ
ДОГОВІРНІ
ГАЛУЗЕВІ
РЕГУЛЯТИВНІ
ОХОРОННІ
НЕВРЕГУЛЬОВАНІ
СКЛАДНІ
ДОВГОЧАСНІ
ПАСИВНІ
МІЖНАРОДНІ
УПРАВЛІНСЬКІ
ВИДИ ПРАВОВІДНОСИН

За кількістю учасників, поділом прав і обов’зків між ними
За сферою суспільних відносин
Односторонні

Двосторонні
Багатосторонні

Адміністративно-правові
Кримінальні
Трудові
Цивільно-правові
           СКЛАД ПРАВОВІДНОСИН:

Індивідуальні

Колективні

Матеріальні
Нематеріальні
Суб'єкт правовідносин — це суб'єкт права, який виступає учасником правових відносин і наділений відповідними суб'єктивними правами та юридичними обов‘язками.
Правосуб'єктність — це можливість чи здатність особи бути суб'єктом права з усіма відповідними наслідками. Правосуб'єктність являє собою сукупність правоздатності та дієздатності. Це поняття відображає ті ситуації, коли правоздатність і дієздатність нероздільні у часі, органічно об'єднані, наприклад, у організацій чи дорослих осіб, коли вони одночасно і правоздатні, і дієздатні. Багато із прав, що належать громадянам, не можуть передаватися, їх не може здійснити за недієздатну інша особа (наприклад, укласти шлюб, одержати освіту тощо).
Об'єкт правовідносин — це матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких суб'єкти правовідносин вступають між собою у певні правові відносини. Тобто, об'єкт правовідносин — це те, з приводу чого виникають правовідносини.
ПРАВОСУБ’ЄКТНІСТЬ ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ
Дієзда́тність- це здатність використовувати свої юредичні права та обов’язки.
Правоздатність – це здатністьособи мати юридичні права та обов’язки (з народження)
Деліктоздатність – це здатність особи нести відповідальність за свої вчинки
Правоздатність
Дієздатність
Часткова
З 14 років
Неповна
З 14 до 18 років
Повна
З 18 років
Обмежена
Деліктоздатність
Юредичний факт – це життєві ситуації які регулюються норми права
Юридична дія – залежить від волі людини
Юридична подія – не залежить від волі людини
Неправомірна поведінка карається  законом.
      ЮРИДИЧНІ ФАКТИ:


title: Презентація на тему «Опера» (варіант 4)

text:
Опера
	Опера — жанр музыкально-драматического искусства, в котором содержание воплощается средствами музыкальной драматургии главным образом посредствам вокальной  музыки.

	Слово «опера» в переводе с итальянского буквально обозначает «труд, сочинение»
	В этом музыкальном жанре слиты в единое целое поэзия и драматическое искусство, вокальная и инструментальная музыка, мимика, танцы (хореография), живопись, декорации и костюмы.
Что такое ОПЕРА
Литературная основа оперы — либретто

	Либретто — (из итальянского libretto «книжечка»,  уменьш. от libro «книга») — литературная основа большого вокального (и не только) сочинения, светского или духовного характера, например оперы, балета, оперетты, оратории, кантаты, мюзикла и т.д.

	Либретто пишется, как правило, в стихах, преимущественно рифмованных.
	Опера появилась в Италии, в мистериях, то есть духовных представлениях, в которых эпизодически вводимая музыка стояла на низкой ступени. Духовная комедия: «Обращение св. Павла» (1480), Беверини, представляет уже более серьёзный труд, в котором музыка сопровождала действие с начала до конца.
	В конце XVI века попытки ввести в такие сочинения одноголосное пение (монодию) вывели оперу на тот путь, на котором её развитие быстро пошло вперед. Авторы этих попыток называли свои музыкально-драматические произведения drama in musica или drama per musica; название «опера» стало применяться к ним в первой половине XVII века. Позднее некоторые оперные композиторы, например Рихард Вагнер, опять вернулись к названию «музыкальная драма».
История зарождения оперы
	В конце XVI века попытки ввести в такие сочинения одноголосное пение (монодию) вывели оперу на тот путь, на котором её развитие быстро пошло вперед. Авторы этих попыток называли свои музыкально-драматические произведения drama in musica или drama per musica; название «опера» стало применяться к ним в первой половине XVII века. Позднее некоторые оперные композиторы, например Рихард Вагнер, опять вернулись к названию «музыкальная драма».
	Первый оперный театр для публичных представлений был открыт в 1637 году в Винеции.
	Первооткрывателями жанра «опера» были:
	в Германии — Генрих Шютц («Дафна», 1627 г.)
	во Франции — Камбер («La pastorale», 1647 г.)
	в Англии — Перселл
	в Испании первые оперы появились в начале XVIII столетия
	в России — Арайя первым написал оперу «Кефал и Прокрида» на самостоятельный русский текст (1755 год). Первая русская опера, написанная в русских нравах  — «Танюша, или Счастливая встреча»,  музыка Ф. Г. Волкова (1756 год).

Первооткрыватели жанра опера
	Как самостоятельный жанр опера возникла в Италии на рубеже 16-17 веков в кружке музыкантов, философов, поэтов в городе Флоренция. Назывался кружок любителей искусства «камерата» (от итальянского «camerata» — компания, кружок). Постепенно в Италии стали появляться оперные школы в Риме, в Венеции, Неаполе. Затем опера стремительно распространилась по всей Европе.
В конце 17-начале 18 века складываются основные разновидности оперы:
Большая опера (фр. grand-opéra, ранее фр. tragedie lyrique — лирическая трагедия) — возникла во Франции после Великой французской революции из элементов серьёзной и комической опер и сменившая лирическую трагедию в качестве главенствующего направления в музыкальном театре XIX века.
Комическая опера — очень лёгкая комедийная опера, не затрагивающая серьёзных и не простых тем, всегда со счастливым концом.
Характеризуется разговорными диалогами, речитативами, динамичными ансамблями, близостью к колоритному народному тематизму,  детальными характеристиками персонажей.
	Оперными театрами называют здания музыкальных театров, специально предназначенные для показа оперных постановок. В отличие от театров под открытым небом, здание оперного театра оснащено большой сценой с дорогостоящим техническим оборудованием, включая оркестровую яму и зрительный зал в один или несколько ярусов, располагающихся друг над другом либо оформленных в виде лож. Данная архитектурная модель оперного театра является основной.
	Крупнейшими по количеству мест для зрителей зданиями оперных театров мира являются Метрополитен Опера в Нью-Йорке (3 800 мест), Опера в Сан-Франциско (3 146 мест) и Ла-Скала в Италии (2 800 мест).
Самые известные оперные театры мира
Оперный театр Монте-Карло в Монако
Сиднейский оперный театр
Ковент-Гарден в Лондоне
Театр Ла Скала в Милане
Венская государственная опера
Опера Гарнье в Париже
Одесский оперный театр
Метрополитен Опера в Нью-Йорке
Большой театр в Москве
Оперные знаменитости
Монтсеррат Кабалье
Лучано Поваротти
Энрике Карузо
Е. В. Образцова
Ф. И. Шаляпин
А. В. Нежданова
Л. В. Собинов
С. Я. Лемешев
И. К. Архипова
Дель Монако Марио
Презентацию подготовила
Ученица 8-Б класса
Лемеш Ирина
Спасибо за внимание!