title: Презентація на тему «Natural disasters» (варіант 3)

text:
Natural disasters
PreparedVladyslav Suprun, 10-B
What is natural disaster?
A natural disaster is a major adverse event resulting from natural processes of the Earth.
Types
An avalanche
A drought
A typhoon
A volcanic eruption
A flood
A tsunami
An earthquake
A tornado
A famine
A landslide

An avalanche
A drought
A typhoon
A volcanic eruption
A flood
A tsunami
An earthquake
A tornado
A landslide
A famine
The costs of natural disasters — lives lost, homes
destroyed, economies disrupted... But there is reason for hope. By understanding how and where these natural events occur, we can build and live safely on the Earth, and by providing real-time information about floods, earthquakes, and other hazards, we can respond effectively when disaster strikes. We should build stronger, safer communities that are resistant to natural disasters.
Thank you for your attention!


title: Презентація на тему «Ренесанс»

text:
Робота учениці 9 класу
Малокобелячківської ЗОШ 1-3ст
Немирич Юлії
     Ренесанс
   Історія ренесансу
     Перехід від середніх віків до Нового часу  дістав назву Відродження, або Ренесанс. Ренесансна культура розквітла у містах, де створювалися умови для звільнення суспільства від середньовічних приписів. Символом доби Відродження, її найвищим проявом, безумовно, є мистецтво. Рух Ренесансу розпочався в Італії, де античні традиції, власне, й не зникали остаточно, і поширився на країни Західної Європи. Характерні ознаки архітектури Ренесансу: простий і чіткий ритм, візуально відокремлені один від одного поверхи будівель, декоративна обробка зовнішньої поверхні стін, організація простору за центричним принципом.
Характерними ознаками культури Ренесансу були такі:

1.Світський, нецерковний характер культури Відродження, що було наслідком секуляризації (звільнення) суспільного життя загалом.
2.Відродження інтересу до античної культурної спадщини, яка була майже повністю забута у середні віки.
.3Створення людської естетично-художньої спрямованості культури на противагу релігійній домінанті у культурі середніх віків.
4.Повернення у власне філософських дослідженнях до античної філософії і пов'язана з цим анти схоластична спрямованість філософських вчень Відродження.
5.Широке використання теорії «подвійної істини» для обґрунтування права науки і розуму на незалежне від релігії і церкви існування.
6.Переміщення людини, як основної цінності, у центр світу і в центр філософії, літератури, мистецтва та науки.
«Мона Ліза» авторства Леонардо да Вінчі — один з найкращих творів Ренесансу
Мона Ліза
Каплиця  Боїмів  у  Львові (1609 — 1615)  —  пам'ятка пізнього  ренесансу  в Україні.
У мистецтві Ренесанс — назва стилю, що прийшов на зміну готиці. В Україні на початку 16 — пол. 17 ст., за доби розвитку міст і зростання міщанського стану. Пам'ятки Ренесансу характеристичні насамперед для західної області України, зокрема для Львова, до якого приїздили кваліфіковані майстри з мистецьких центрів Італії (Кастіліо Петро, Італьчик Петро, Красовський Петро, Римлянин Павло й ін.) і Німеччини (Пфістер Йоганн, Горст Гайнріх, Шольц Гануш та ін.).
Деякі види інтер'єру
              Дякую за увагу!!!


Презентація на тему «Екологічні проблеми» (варіант 16)


title: Презентація на тему «Альфонс Мариа Муха»

text:
Альфонс Мариа Муха
  Чешский живописец, театральный художник, иллюстратор, ювелирный дизайнер и плакатист, один из наиболее известных представителей стиля «модерн».
1860-1939

Славянская эпопея
     серия из 20 полотен написанная в начале XX века и проникнутая духом славянского единства. Каждое полотно отражает значимые на взгляд автора события из жизни славянского народа. Величина картин была значительна: 6 на 8 метров.

Все работы Мухи отличаются своеобразным неповторимым стилем. Центром композиции, как правило, является молодая женщина славянской внешности в свободной одежде, с роскошной короной волос, утопающая в море цветов — иногда томно-пленительная, иногда загадочная, иногда грациозная, иногда неприступно-роковая, но всегда обаятельная и миловидная. Картины обрамляют замысловатые растительные орнаменты, не скрывающие своего византийского или восточного происхождения. В отличие от тревожных картин современных ему мастеров — Климта, Врубеля, Бакста — его произведения дышат спокойствием и негой.

В
Р
Е
М
Е
Н
А

Г
О
Д
А

Драгоценные камни


title: Презентація на тему «Кейнс Джон Мейнард»

text:
Кейнс Джон Мейнард
«Долговременная перспектива — плохой советчик в текущих делах. В долговременной перспективе все мы мертвы».
Мейнард Кейнс
Первые годы Джона
Кейнс родился в Кембридже 5 июня 1883 года, в семье известного экономиста, преподавателя экономики и философии Кембриджского университета, Джона Невила Кейнса, и Флоренс Ады Браун, успешной писательницы.
Их сын рос любознательным. Его выделяла неординарность мышления. Где бы он ни учился, сразу становился заметным участником различных дискуссионных клубов и объединений. Учился же он в самой аристократической школе — в Итоне. Интересы Джона были необъятны: от математики до греческой и латинской поэзии, которую он с удовольствием переводил, но со временем его интересы полностью переключаются на экономику.
В 1908 году он становится преподавателем экономической теории. Связь с Кембриджем он сохраняет всю жизнь — до самой смерти это его «академический дом».
Следует отметить, что Джон Мэйнард  Кейнс был не только академическим экономистом. Его жизненные устремления были столь же разнообразны, как и интересы в учебе. Он стал председателем крупной страховой фирмы и управляющим инвестиционной компании. Будучи владельцем еженедельника «Нэйшн», поглотил журнал «Нью Стейтсмен».
Период І мировой войны
Статьи «Экономические последствия Версальского мира» и «Пересмотр мирного договора», в которых он излагает свои соображения по поводу Версальского договора и послевоенного развития Европы, принесли ему огромную популярность.
В 1930 году выходит его двухтомный «Трактат о деньгах», в котором он обобщил свои взгляды на функционирование денежной системы капитализма. Кейнс приходит к окончательному выводу о том, что вся экономическая теория, а не только её денежные аспекты, нуждается в кардинальном обновлении.
По началу І мировой войны, Кейнс работал экономическим советником в Министерстве финансов. А по окончании её, он как представитель этого министерства участвует в Парижской мирной конференции.
Общая теория занятости, процента и денег
В результате кропотливой работы появляется «Общая теория занятости, процента и денег», которую он публикует в 1936 году. Именно в ней заложены основы новой теории, обосновавшей необходимость государственного вмешательства в экономику и выбор основных инструментов её регулирования. Он выявил те параметры экономической системы, которые должны стать объектом такого регулирования, и выдвинул способы этого регулирования.
Книга Кейнса буквально перевернула современную ему теорию и вошла в историю экономической мысли под названием «Кейнсианская революция». Вот суть фундаментальной идеи этой революции: зрелая капиталистическая экономика не имеет склонности автоматически достигать экономического равновесия, то есть использовать все имеющиеся у нее ресурсы: производственные мощности, рабочую силу, сбережения, а потому подвержена периодическим кризисам, а нередко и хронической безработице.
Общая теория занятости, процента и денег
Когда началась II мировая война, Кейнс работает советником Министерства финансов, и одним из директоров Английского банка. Он выступает по целому ряду кардинальных практических проблем Англии. Однако наиболее важна его роль в разработке послевоенных основ международных валютных отношений, которые были зафиксированы Бреттонвудской конференцией (1944) и привели к созданию в 1946 году Международного валютного фонда и Международного банка реконструкции и развития.
Период ІI мировой войны
Смерть Кейнса и развитие его новаторства
Умер Кейнс в Фирле (графство Суссекс) 21 апреля 1946. Но сама теория Кейнса по-прежнему жива. Она продолжает развиваться в современных условиях. Современная экономическая теория немыслима без того вклада, который внес Дж. М. Кейнс. И, прежде всего, без совершенно нового ее раздела — макроэкономики и теории
макроэкономического регулирования.  «Общая теория» Кейнса, как и множество предшествующих и последовавших за ней работ (ныне они составляют 33 тома полного собрания сочинений), стала неисчерпаемым источником идей, которые до сих пор питают огромный поток литературы, толкующей, пересматривающей, критикующей, развивающей теорию Кейнса.
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Які причини та наслідки для економіки має безробіття»

text:
Які причини та наслідки для економіки має безробіття
Безробіття – це соціально-економічне явище, в результаті якого частина працездатного населення не може знайти роботи, стає відносно надлишковою, поповнюючи резерв робочої сили, тобто це  перевищення пропозиції робочої сили над попитом на неї. Безробітною є особа, яка хоче і може працювати, але не має робочого місця, яке б відповідало рівню її професійної підготовки, стажу, досвіду та ін.Відповідно до Закону України “Про зайнятість населення” безробітними вважаються працездатні громадяни у працездатному віці, які через не залежні від них причини не мають заробітку і трудового доходу, зареєстровані у державній службі зайнятості як особи, що шукають роботу.
Типи безробіття
      До основних типів безробіття відносять добровільне, природне (або соціальне), та вимушене безробіття.
Добровільне безробіття – тип безробіття, який існує за наявності вільних робочих місць. Така ситуація можлива, коли особи працездатного віку не влаштовуються на роботу через недостатній рівень заробітної плати, наявність лише важкої та непрестижної праці тощо, але приступили б до роботи, якби вона їм підходила.
 Природне (соціальне) безробіття – тип безробіття, який практично не може бути ліквідований за існуючої економічної системи. До його форм західні економісти відносять фрикційне, структурне та циклічне безробіття.
Вимушене безробіття – тип безробіття, за якого людина працездатного віку має достатню кваліфікацію, хоче працювати, але з незалежних від неї причин не може знайти роботу. Вимушене безробіття зумовлене коливаннями ринкової кон'юнктури.
Наслідки безробіття виявляються і у його впливі на інфляцію. Цей зв'язок вперше був виявлений англійським економістом Е. Філліпсом у 1958 р. і одержав назву «крива Філліпса». Суть його у тому, що підвищення цін супроводжується зменшенням рівня безробіття і навпаки. Цей висновок використовувався в економічній політиці для регулювання безробіття шляхом підвищення цін. Однак пізніше представники монетаризму показали, що цей зв'язок характерний лише для короткострокового періоду, а в довгостроковому періоді зміна цін на рівень безробіття не впливає і крива стає вертикальною.

Негативні наслідки безробіття виявляються і в соціальній сфері. Насамперед, його зростання спричинює зменшення доходів людей найманої праці, погіршення їх матеріального становища. Зростають і моральні втрати. Люди, які втратили роботу, нерідко втрачають і життєві інтереси, що виявляється у збільшенні психічних захворювань і випадків суїциду, поширенні алкоголізму і наркоманії. Дослідження вчених показують, що травма, спричинена втратою роботи, за рівнем стресу відповідає смерті близького друга. Загальним наслідком цих негативних явищ є зростання страху та втрата людської гідності. А масове безробіття може призвести до соціальних катаклізмів, про що свідчить приклад Німеччини 30-х років і Чілі — початку 70-х років минулого століття. І не випадково відомий американський економіст, лауреат Нобелівської премії Пол Семюелсон вважає безробіття головною соціальною бідою ринкової економіки.

Такий вплив безробіття на соціально-економічне життя суспільства зумовлює потребу у заходах щодо його регулювання, або політику зайнятості. Вона включає систему заходів, що здійснюються державою щодо регулювання зайнятості і надання потерпілим від безробіття певної допомоги — збільшення робочих місць, скорочення тривалості робочого дня і робочого тижня, обмеження пропозиції на ринку праці тощо. В Україні подібні заходи здійснює Державна служба зайнятості.

     Причини виникнення безробіття

а). Висока ціна робочої сили (зарплата), яку вимагають її продавець або профспілка.
б). Низька ціна робочої сили (зарплата), яку встановлює покупець (роботодавець)
в). Відсутність вартості, а відповідно і ціни робочої сили.
. Безробіття має великий вплив на суспільство не тільки як економічне, але і як соціальне явище, адже безробітні, по суті, не мають ніякого джерела доходу, крім допомоги по безробіттю і, будучи обмеженими у фінансових можливостях, відчувають себе неповноцінними членами суспільства. У випадку, якщо кількість безробітних в країні росте і стає критичним, це може призвести до таких негативних явищ, як акції протесту і збільшення відсотка людей, що живуть за межею бідності. Щоб уникнути цього, явище безробіття повинно постійно перебувати уваги держави та вивчатися докладним чином.
РОБОТУ ЗНАХОДИТЬ ТОЙ, ХТО ЇЇ ШУКАЄ!

               Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Кава у світі. Кнайпи Львова»

text:
Кава у світі. Кнайпи Львова
11 клас
Для більшості, ранок - це кава, а кава - це ранок. Однак, налаштовуючись на робочий лад і насолоджуючись ароматним еспресо, наврядчи хтось замислюється, що кава - один з найпопулярніших напоїв у світі. Щорічно випивається близько 760 000 000 000 чашок. При цьому найбільше кави п'ють скандинави - майже 12 кг на рік на душу населення; трохи позаду італійці та бразильці - 4-5 кг. Росіяни ж в кінці списку - всього півкіло на людину.

1. Турецький кейф
Батьківщиною кави вважається Близький Схід. У XV столітті напій був широко поширений в Ємені, Саудівської Аравії, Єгипті та інших державах. У середині наступного століття кава стала частиною національної культури Османської імперії.

Щоб приготувати каву по-турецьки, вам знадобляться:
- 50 гр чистої (не кип'яченої!) води;
- 1 чайна ложка кави дрібного помелу;
- Цукор за смаком;
- Невелика турка.

Італійська корретто
На відміну від турків, італійці все роблять набігу. Навіть п'ють каву. У кав'ярнях Риму кава, випита не сідаючи за столик, прямо біля барної стійки, коштує дешевше. В Італії винайшли кавоварку, а слово «еспресо» в перекладі з італійської означає «швидкий».

Приміром, у самій Італії за сніданком часто п'ють корретто. Щоб його приготувати, необхідні:
- 60 мл еспрессо;
- 30 мл коньячного лікеру або бренді;
- Цукор за смаком.

Кава по-датському
Більше італійців каву п'ють лише скандинави. Яскравий тому приклад – населення Данії. Вони осушують кавові чашечки мінімум 5 разів на добу: за сніданком, обідом, полуднем (у три години), вечерею і перед сном. А ще жителі цього суворого маленької держави весь час носять з собою термос.
У Копенгагені є навіть район, який місцеві жителі прозвали «Latte District». «Район Латте» отримав свою назву через концентрації кофеїн на квадратний метр.
Ціни в цих закладах, правда, трохи кусаються, тому данці вважають за краще потягувати каву в домашній обстановці. П’ють все — від звичайного еспрессо до вишуканої «ірландської» кави з віскі і збитими вершками.
Але, мабуть, найкращим датським з усіх рецептів є кава з гвоздикою і корицею. Для її приготування вам потрібно:

- 500 мл свіжозвареного чорної кави;
- 100 мл темного рому;
- 20 гр коричневого цукру;
- 2 палички кориці;
- «Зірочки» гвоздики;
- Зефір.

Грецька варіс глікос
Ще одна країна з багатовіковими кавовими традиціями — Греція. На Україні, щоб відвадити неугодного нареченого, потрібно викотити йому гарбуза, в Греції — всього лише налити кави. Без пінки.
Греки дуже трепетно ставляться до кавової пінки. Для них — це знак поваги і пошани, тому дорогим гостям завжди наливають каву з густою пишною пінкою.
При цьому жителі «Еллади» воліють сильно обсмажену каву дрібного помелу. Спосіб приготування чимось нагадує турецький, однак греки п’ють досить солодку каву.
Найсолодший варіант кави по-грецьки — varis glikos. Щоб його зварити, вам знадобляться:
100 мл води (на дві порції);
1 десертна ложка кави дрібного помелу;
2 десертні ложки цукру.

Кава по-французьки
Наостанок — найвитонченіший рецепт найвитонченішої країни в світі.
У перекладі з французької «Café» буквально означає — кава. Кафе на відкритому повітрі — місце, де можна годинами базікати про мистецтво, поезії, живопис, гортати томик Дюма або просто посміхатися перехожим. Це невід’ємна частина французького життя.
Ранок кожного поважаючого себе француза починається з гарячого круассана і кави з молоком. Ближче до обіду п’ють еспрессо, а ввечері — кавові напої з лікерами.
Французи — справжні гурмани. І не тільки в їжі. Вони ніколи не дозволять собі підігрівати каву двічі.
Щоб приготувати каву в кращих французьких традиціях, дістаньте з холодильника:
100 мл молока;
100 мл вершків;
250 мл води;
4 чайні ложки кави дрібного помелу;
цукор за смаком.

Ранкова кава у різних країнах світу
Україна
Греція
Франція
Маямі
Єгипет
Швеція
Японія
Аргентина
Вельс
Індія
Іспанія
Росія
Мексика
Італія
В сьогоднішньому світі, коли всі поспішають і не мають часу на роздуми, люди все частіше почали працювати не в офісах, а у простих кав’ярнях, на зразок Starbucks. Причина дуже проста - в кав’ярнях є Wi-Fi,  вони розташовані на центральних вулицях, що значно спрощує зустрічі з клієнтами та партнерами. І ці всі речі ви робите в компанії гарячої чашки свіжої кави.
У 1971 році в Сіетлі відкрився перший Starbucks, який мало чого мав спільного з сьогоднішніми кав’ярнями мережі. Компанія була заснована 3 друзями, вчителем англійської мови Джері Волденом, Зілом Сіглом - вчителем історії та письменником Гордоном Боукером. Це була компанія трьох хіппі, яка займалась продажом кавових зерен, чайного листя та приправ. В 60 роках цей заклад цілком можна було б назвати богемним, тому що це не був масовий заклад куди міг зайти пересічний американець, з яких переважна більшість - робочий клас. Протягом 10 років Starbucks  розрослась в мережу з 5 магазинів, які знаходились в різних частинах Сіетла і розраховані на потреби мешканців районів та власників барів.
Концепція кав’ярень виглядала ніби кав’ярня в середині магазину. Багато уваги приділяли запахам у середині кав’ярень, а саме запаху свіжо змелених кавових зерен. Дуже важливими залишались місця, де відкривались кав’ярні. Ретельно вивчались схеми міст і кав’ярні відкривались на шляхах, де люди ішли на роботу та з роботи. Говард Шульц розробив цілу концепцію «3 місця» тобто місцем між роботою і домом, і навпаки, має бути Starbucks. Цікаво, що компанія дуже прискіпливо ставиться до вибору приміщення. І їхня головна вимога була, не стільки «червона лінія забудови», скільки орієнтація дверей і вікон по сторонах світу. Якщо вхідні двері будуть дивитися на північ, Starbucks ніколи не орендує приміщення, будь воно в найзручнішому і найбільш прохідному місці. Це все для того, щоб максимальна кількість сонця освітлювала приміщення, але не світила відвідувачам в лице.
Sturbucks - це вже давно не кав’ярня, це вже велетенська корпорація з мільярдними прибутками і популярністю більшою, ніж у Джастіна Бібера. Саме вони задали тренд «coffee to go». Каву з Starbucks  ми можемо зустріти вже далеко за межами повсякденного життя. В багатьох фільмах ми зустрічаємо героїв за чашечкою кавового мусу, чи лате з Starbucks.
Львів – місто незвичайне та по-своєму особливе. Тому не дивно, що ресторани та кав’ярні Львову також відрізняються своєю неординарністю, та несуть в собі своєрідний характер міста. Львівські кав’ярні та кнайпи – один з елементів культури міста. Адже кожна з них залишає в пам’яті не лише згадки про смачну каву та їжу, а й масу інших приємних вражень. Тож, в перервах між вивченням історичних та культурних пам’яток Львова, доцільно буде також вивчати львівські ресторани, кнайпи та кав’ярні.
Не випадково Львів очолює список міст світу, де можна випити найсмачнішу каву. Адже традиція пити каву існує в цьому старовинному місті з незапам'ятних часів.
Для того щоб обійти всі кав'ярні Львова, вам знадобиться кілька днів. Та й то ви навряд чи встигнете відвідати всі місця, де подають найсмачнішу каву. Адже посидіти в кафе (або в кнайпі, як називають кав'ярні у Львові) хочеться якнайдовше. І не просто пити смачнючу каву, але й насолоджуватися неповторною атмосферою закладу.
Кава для Львова – не просто напій. Це ритуал, традиція. Нерідко серед львів’ян можна почути «Збираємось на каву». Отже, долучайтесь до відвідин львівський кав’ярень разом зі мною!
Історія “Кави зі Львова“ починається з далекого 1829 року. Саме тоді у місті Лева відкрилась перша кав’ярня, яка завдячує своїй появі видатній постаті – Юрію Кульчицькому, а саме, його героїчному вчинку, який кардинально змінив подальше життя всієї Європи.
У 1683 році, коли в календарі був дванадцятий день місяця вересня, під Віднем відбулася битва, відома в історії, як "Віденська відсіч" або "Кавова битва". Внаслідок неї була знята довготривала турецька облога габсбурзької столиці. Вирішальну роль в перемозі відіграв українець, вихідець з села на Львівщині - Юрій-Франц Кульчицький, який як винагороду за свої заслуги отримав 300 мішків кави, залишених турками. Згодом він відкрив першу у Відні кав'ярню, яка  стала центром віденської еліти. Cаме її, а потім і всю Європу, українець навчив пити каву.
Гіркі кавові зерна Кульчицький привіз до Львова, де почали готувати з них найунікальніший у світі напій.
Саме зі Львова п’янкий аромат кави розлетівся невидимою вуаллю по Європі, заходячи в кожну домівку та душу.
Віденці увіковічнили заслуги видатного українця пам'ятником в центрі міста на однойменній віденській вулиці Kolschitzky.
Тому, якої б марки каву Ви не пили, які б бренди не позиціонували її, як власне творіння, вона всеодно має українське, а саме, львівське походження!

Історія “Кави зі Львова”
Ресторан “У темряві”
Розташування: вул. Дорошенка, 17
Телефон: 032 253 00 03
Години роботи: 10:00-23:00
 Тут панує така абсолютна темрява, яку неможливо уявити, навіть якщо заплющити очі. Ресторан “У темряві” на Дорошенка, 17 не заманює відвідувачів нестандартними інтер’єрами чи живою музикою, не спокушає низькими цінами та акційними пропозиціями – однак надає унікальну можливість побувати у світі незрячих, пережити екстремальні емоції та збагнути, наскільки гострими можуть стати власні слухові, зорові і тактильні відчуття.
Вже на вході вам запропонують залишити у сейфі мобільні телефони, ліхтарики, запальнички та будь-які інші предмети, котрі можуть стати джерелами світла. Хвилюватися не варто – адміністрація несе за них відповідальність. Замовлення потрібно зробити на вході і також фактично “наосліп” – у меню відсутні назви та інгредієнти. Страви діляться на категорії: м’ясні, овочеві тощо. Однак яке саме м’ясо буде у Вашому гарнірі чи з яких овочів складатиметься салат – таємниця. Вже після подачі замовлення Ви дізнаєтеся, що ж саме на Вашій тарілці та який напій у Вашій склянці.
Ціни не низькі, однак порції великі. Розрахунок відбувається при вході або на виході після відвідин. Якщо Ви не вживаєте певних продуктів – попередьте про це на вході, і їх виключать з Вашого замовлення. Також не варто хвилюватися щодо чистоти – світло на кухні є :)
Після усіх “вхідних” процедур офіціант з пристроєм нічного бачення супроводить Вас до столика. В ресторані є три зали, які відрізняються… підлогою. Саме так: за неможливості бачити, інтер’єр твориться з допомогою можливості відчувати. Стіни оббиті м’якою захисною тканиною, тому ризик отримати синець зведений до мінімуму. Також всі охочі зможуть випробувати себе у ролі художника, а на виході підняти собі настрій намальованими наосліп “шедеврами”.
Копальня кави
Розташування: пл. Ринок, 10
Телефон: (067) 670 61 06
Години роботи: 08:00-02:00
 Якщо Ви любите каву, сучасне мистецтво, хочете бути в центрі подій та відчути себе туристом у рідному місті – завітайте до “Копальні кави” на площі Ринок. Цей заклад розрахований у першу чергу саме на туристів – тут можна не лише поїсти, а й придбати сувенірну продукцію, книги, напої, каву, провести фотосесію, чи потрапити на мистецькі перформанси, які відбуваються в “Копальні” доволі часто.
Величезна територія, розділена на окремі тематичні зали, та постійний наплив відвідувачів не залишають місця для камерності чи романтики – натомість тут панує атмосфера активності та драйву. Безумовною “родзинкою” закладу є можливість відвідати штольню у підвалі, де стилізовано процес видобутку кави. Вдень сюди спускаються з ліхтариком та у касках, ввечері в штольні відчиняє двері шахтарське кафе (сидіти тут доведеться у напівтемряві). Заклад пропонує скоштувати каву власного приготування, а ввічливі офіціанти дуже цікаво пояснюють, як її правильно пити. Обслуговування швидке, щоправда, деколи доведеться зачекати, поки принесуть замовлення (дається взнаки популярність закладу). Один з мінусів – не надто охайні туалети.
В інтер’єрі є багато цікавих дрібничок, фонова музика приємна, хоч і дещо загучна у штольні. Вибір страв у меню достатній для того, щоб втамувати голод, є пиво і декілька закусок до нього, кави, ясна річ, багато. Любителі солодкого теж знайдуть для себе щось смачненьке.
Загалом “Копальня кави” ідеальне місце для тих, хто хоче випити доброї кави, насолодитися атракціями та наблизитися до мистецького життя Львова.

Гасова Лямпа
Розташування: вул. Вірменська, 20
Телефон: 050 371 09 08
Години роботи: 10:00 - 02:00
 Кажуть, що Лукасевич з Зегом розробили методику дистиляції та очистки нафти (одним з продуктів якого є гас для освітлення) намагаючись зробити з нафти самогонку :) Так це чи не так, але гасова лампа, яку вони створили – зробила революцію у освітленні міст та приватних будинків. Як не важко здогадатися, саме цьому винаходу і присвячена музей-ресторація “Гасова Лямпа”.
У внутрішньому офомленні Гасової Лямпи широко використано мотиви пов’язані з досить розвиненою нафтовою промисловістю Галичини у XIX столітті. Це проявляється і у характерному розписі стін, і у великій кількості артефактів, і навіть у алкогольному меню (мусите спробувати місцевої нафтівки).
Через велику завантаженість, обслуговування тут може й не бути таким швидким, якби того хотілося, але, зрештою, сюди заходять не за швидким обідом, тому це не дуже критично.
В першу чергу Гасова Лямпа, напевно, прийдеться до смаку туристам, але в принципі, тут буде затичшно будь якій компанії друзів. Тут прості та ситні страви у стравосписі, на фоні грає тихий рок, а вибір міцного алкоголю тішить небуденною різноманітністю: загальний гамірний настрій сприяє компанійським посиденькам.

Під синьою пляшкою
Розташування: вул. Руська, 4
Телефон: (032) 294 91 52
Години роботи: 10:00-22:00

Куточок “бабці Австрії” у самому серці Львова.
Хоч початок 20 ст. й був далеко не найкращим часом в історії Австрії, в складі якої в тому часі був і Львів, решта 20 ст. Львову нічого кращого так і не принесла. Звідси, напевно, й ностальгія, яка проявляється у багатьох львівських каварнях. Не виняток і каварня “Під синьою пляшкою”, заінспірована першою віденською каварнею, відкритою 1686 р. козаком Юрієм Кульчицьким.
“Під синьою пляшкою” – невеличка каварня, що спеціалізується на смаколиках окремих регіонів Австро-Угорської імперії. Тут досить пристойний вибір кави, десертів, закусок та алкоголю. Родзинкою меню є фондю, опишіть свої враження у коментарях, коли спробуєте.
Окремої уваги заслуговує оформлення закладу, яке фактично й виступає головною фішкою: від портрету Юрія Франца Кульчицького й повідомлень генерального штабу часів Першої Світової до межового стовпа Австро-Угорської імперії біля вхідних дверей. Особливої уваги заслуговує також цегляна підлога (трохи незручно, але зате дуже автентично). А ще тут тиха, спокійна музика і ненав’язливе обслуговування.
Рекомендуємо заклад “Під синьою пляшкою”, якщо ви хочете ближче познайомитись з австрійським минулим Львова і відчути дух початку минулого століття. Якщо це не приваблює, то робити вам тут, швидше за все, буде нічого.

Каварня-книгарня “Кабінет”
Розташування: вул. Винниченка, 12
Телефон: (032) 261-48-84
Години роботи: 10:00 - 23:00
Короткий опис Кабінету дуже влучно представлений самою його назвою. Головний зал (цей зал ще також часом називають читальнею) своїм оздобленням дуже нагадує завалений книгами кабінет якогось старшого пана, який чомусь обов’язково уявляється з люлькою та газетою в руках.
Тут дуже затишно, цьому сприяють і потріпані часом (і від того ще більш домашні) меблі, і приглушене освітлення, і дуже ненав’язливе, але від того не менш привітне обслуговування. Цьому також сприяє музика – переважно це тихий, спокійний джаз. Тут з успіхом можна і заглибитись у роздуми, і провадити повільну розмову з товаришем.
Стравоспис тут виконаний у форматі газети (як і, зрештою, у інших закладах близьких до “Дзиги“) та включає досить великий перелік: повний комплект обідніх страв, кава/чай, випічка, десерти, та різноманітний алкоголь. Через таке різноманіття важко виділити якусь родзинку. Напевно тут вона буде для кожного своя.
Особливої уваги заслуговує панорама з вікна, залежно від розташування столика Ваш погляд може спрямовуватись на Глинянську браму, міський Арсенал на Підвальній, скверик коло обласної ради чи вул. Винниченка. Тут просто величезні вікна, які дозволяють насолоджуватись краєвидом практично з будь-якого кутка залу.
Загалом Кабінет напевно підійде далеко не для кожної оказії, але Вам однозначно варто його відвідати, рекомендуємо! :)

Дім Легенд
Розташування: вул. Староєврейська, 48
Телефон: (050) 430-29-24, (067) 670 38 28
Години роботи: 10:00 – 02:00
“Дім легенд” - ресторан, у якому кожен зал на семи поверхах береже певну львівську легенду: час, бруківка, леви, погода... Незвичайні рішення в декорі інтер'єру, славетна тераса на даху, на якій знаходиться старенький автомобіль.
Серед кімнат є наприклад, кімната ленди про закуту річку Львова - Полтву. Вона оберігається у кімнаті смороду та колектора. Тут представлені дивні рибини, які зараз плавають під Львівською оперою, апарат для поширення смороду у місті, схеми колектора, а також трансляція самої річки веб-камерою, встановленою безпосередньо у колекторі.
Ще можна побачити є схованку еталонної львівської бруківки, львівського часу та і тому подібних звиклих для Львова речей. Також кімнати Львівських книг, тобто книг про Львів та львів’ян, оберігається книга Львівської говірки, - це таке собі Міністерство інформації, Львівський вінчестер… І кімната контролю славетної Львівської погоди…
Щовечора на фасаді будинку відбувається піротехнічне шоу - з ударом годинника із метелевого дракона вилітають іскри.
Кухня ресторану - також набір оригінальних страв домашньої кухні Європи та України, зготлена в печі та власні настоянки.

Криївка
Розташування: пл. Ринок, 14
	Телефон: (050) 43-063-54
	Години роботи: 00:00-24:00
В кінці одного з темних під'їздів на площі Ринок ховається ця оригінальна та популярна кнайпа. Щоб потрапити туди, необхідно пройти цікаву процедуру «фейс-контролю»:
— Слава Україні
— Героям Слава
— Чи є між Вами москалі?
— Немає
Тоді ж офіціант наливає вам 50 грам горючої сумішi.
Інтер'єр славнозвісної Криївки нагадує справжню упiвську криївку: два зали з креативним інтер’єром. Стіни, столи, стеля, підпори – усе з грубо тесаних дерев’яних колод. Під шатровою стелею – великі фотографії, які зображують побут вояків Української Повстанської Армії в лісі. На стінах – гасові лампи, ватники, копії упівських і німецьких листівок і плакатів. Посуд специфічний – бляшаний. Туалет – з залізним рукомийником і мискою. Резервують стіл тут за допомогою… німецької гранати з написом “Чекаємо гостей”.
Постійним клієнтам у “Криївці” видають особистий іменний ключ, яким можна відчиняти вхідні двері у будь-який час. З допомогою ключів тут формують систему лояльності до клієнта. У “Криївці” панує атмосфера пабу – люди приходять сюди компаніями, під вечір починають хором співати пісні...

Львівська майстерня шоколаду
Розташування: вул.. Сербська, 3
Телефон: 050-43- 60-33; 067-340-22-67
Години роботи: 9.00-22.00
В 2009 р. у Львові, на вул. Сербській, 3 відбулось відкриття найсолодшого закладу міста – «Львівської майстерні шоколаду». З моменту відкриття він залишається одним з найпопулярніших і найвідвідуваніших місць туристичного Львова. Щодня з 9.00 год. ранку і до 22.00 двері майстерні широко відкриті для усіх гостей, а запашний аромат гарячого шоколаду невпинно манить перехожих. На першому поверсі Ви зможете на власні очі побачити техніку виготовлення шоколадних виробів різної форми та величини. Другий, третій та четвертий поверхи повністю переобладнані в єдиний у своєму роді «шоколадний супермаркет».

Забираючи до свого міста мішечок «Кави зі Львова», Ви забираєте не тільки кавові зерна, але щось значно більше, глибше, безцінне…
Частинку шляхетного левового серця,
Шматочок гостинної львівської душі,
Аромат  стародавнього міста,
Незабутні теплі посмішки львів'ян,
Букет солодких спогадів та вражень...
Ви все це забираєте, але дещо таки обов’язково залишаєте тут, у Львові. Своє серце…

Презенти зі Львова
Мішечок прийняття рішень
У 18 столітті у Львові був один вдалий торгівець кави, що завжди мав вдачу, укладати вигідні контракти і приймати правильні рішення, і допомагала йому чарівна кава, яку він носив у полотняному мішечку. Скористайся і ти  «Мішечком для прийняття рішень»:
Дай запитання чарівній каві, на яке можна відповісти ТАК або НІ
Зажмур очі і витягни  кавове зерняткоЯкщо зерня чорне (смажене)  - відповідь ТАК, якщо біле (сире)  - НІ.
Чарівна кава  ніколи не підведе тебе…

Дякую за перегляд! 


Презентація на тему «Damien Hirst»


Презентація на тему «Кіно» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Едіт Піаф» (варіант 4)

text:
Edith Piaf
Edith Piaf


title: Презентація на тему «The National Gallery of Canada»

text:
The National Gallery of Canada
Prepared by Boyko Katya
2014
National Gallery in the "Land of maple leaves"
 Dating back to 1880, the gallery has a large and varied collection of paintings, drawings, sculpture and photographs.
Today gallery holds the best works artists` collections in the North American country. Traditionally, the museum is located on country's capital - Ottawa.
Creators of the museum's goal is to support not only the Canadian Art. In the halls of the museum is the creation of the best masters of Europe.
Throughout the territory galleries are various types and forms of art.
For example, Maman (1999) is a bronze, stainless steel, and marble sculpture by the artist Louise Bourgeois.
Stored there as vintage and modern art.
Also, there are many paintings of famous American artist Andy Warhol, who was a leading figure in the pop art.
Pop art-direction in art 1950-1960-ies, which was arose as a reaction to abstract expressionism.
Andy Warhol paintings worth millions.
Hay Harvest at Éragny is a 1901 painting by French Impressionist painter Camille Pissarro depicting the hay harvest in the French commune.
Portrait of Madame Récamier is one of 1800 portraits of the Parisian socialite Juliette Récamier  by Jacques-Louis David.
Salvador Dalí: Gala and The Angelus of Millet Before the Imminent Arrival of the Conical Anamorphoses (1933)
Voice of Fire is an acrylic on canvas abstract painting made by American painter Barnett Newman in 1967.
The Gallery's collection built through purchase and donations, so still it is updated every year!
The National Gallery
of Canada acquired
the sculpture in 2005
for 3.2 million dollars
One of his most famous paintings is "200 dollar bills"
Silkscreen depicting dollar bills in full size, was made in 1962.
Think about it no one has ever regretted!
My dream is to visit
the National Gallery of Canada!


title: Презентація на тему «Засоби милозвучності української мови»

text:
Засоби милозвучності української мови
           Для української мови, як і для всякої іншої, характерна евфонічність, або милозвучність. Мелодійністю української мови захоплювались Л. Толстой, А. Чехов, В. Самійленко, А. Метлинський та інші. Нині мелодійне українське слово чарує всіх, хто слухає або читає його. Досягається це насамперед милозвучністю української мови.
А. Чехов
Л. Толстой
           Евфонія (від грецького euphonia – милозвічність) – галузь фоностилістики. Вона вивчає здатність фонетичної організації мови до мелодійного звучання, створення звукозображення у висловлюванні відповідно до його змісту і художнього призначення.
           Евфонічність української мови – характерна ознака усіх її стилів. Щоб дотримуватись милозвучності мовлення, свідомо уникати незграбності у вживанні звуків, треба знати евфонічні засоби й уміло ними користуватися. Для створення мелодійного звучання мовлення служать різні фонетичні засоби.
           Для полегшення вимови часто між приголосними вставляються голосні о, е. Такі голосні називаються вставними. Наприклад: вихор, капель, сосон, свекор, вітер замість вихр, капль, сосн, свекр, вітр.
           Сприяє милозвучності приставляння голосного звука на початку слова. Приставними бувають і, в, г : іржа, іржання, імла; вугілля, бугор, вузол, він, вісь, вівця; гайда, гарба.

           Збіг двох і більше приголосних усувається використанням фонетичних варіантів самостійних та службових слів, яке називають евфонічним чергуванням звуків. Такими варіантами бувають паралельні форми самостійних частин мови: Івану – Іванові, Україна – Вкраїна, Єлизавета – Лисавета, червонім – червоному, робити – робить, знає – зна, ходім – ходімо, пишіте – пишіть, знову – знов, більше – більш. До евфонічних чергувань відносяться у – в, і – й, з – із - зі (зо), хоч – хоча, чом – чому, над – наді (надо), під – піді (підо), же – ж, би – б, що давно вже закріпилися в мовній практиці.
           Фонетичними синонімами називаються звукові варіанти слів,однакових за значенням, але відмінних за емоційно – експресивним забарвленням і стилістичним уживанням.
Фонетичні синоніми
Пари слів, що відрізняються кінцевими звуками: на білому – на білім, відтіля – відтіль, та – тая, гуляє – гуля.
Варіанти власних імен: Фекла – Векла – Текля, Тимофій – Тимко – Тишко, Варвара – Варка, Євгенія – Ївга, Оксана – Ксеня.
Ряди слів, які включають літературні і діалектні форми: огірок – гурок, - гірок, отрута – трута, до одного – до’дного, орати – горати, в – ві – ув – уві, може – мо, шафа – шахва.
Евфонічні повтори: ледве – ледве – ледве, ген – ген – ген.
Співвідносні слова з повноголоссям і неповноголоссям: порох – прах, ворота – врата, сторож – страж, володар – владар.


Презентація на тему «Маркетинг»


Презентація на тему «Зупинимо лавину сміття Літина»


Презентація на тему «Ринок капіталу» (варіант 2)


Презентація на тему «Декоративно-прикладне мистецтво» (варіант 1)


Презентація на тему «Російський живопис» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Олександрія»

text:
"Олександрія"
Підготувала учениця 11-б класу
Зацнова вікторія
Дендрологічний парк "Олександрія" розташований у місті Біла Церква у Київській області. Парк було закладено у 80-х роках 18 століття графом Ксаверієм Браницьким. Названо на честь дружини графа - Олександри. Нині "Олександрія" офіційно вважається найбільшим (площа близько 406 га) та найстарішим дендропарком України.
Тривалий час родина Браницьких користувалась особливим ставленням до себе цариці Катерини ІІ і зиму проводила у Петербурзі, при царському дворі. Весною і влітку Браницькі жили в своїх українських маєтках. Улюбленим місцем їх перебування була Біла Церква. 1784 року графиня Олександра Василівна отримала цей маєток, що приносив до 750 тисяч злотих прибутку на рік, від чоловіка у дарунок.
Вірогідно дитинство, проведене серед неймовірних красот парків Петродворця та Царського Села, надихнули Браницьку на створення чогось подібного у своїй резиденції. Як наслідок, у 1788 році на західній околиці Білої Церкви розпочалося будівництво парка "Олександрія". Спочатку графиня хотіла присвятити парк своєму дядькові (офіційна версія, за неофіційною - батькові) Григорію Потьомкіну, який помер у 1791 році. Вона навіть замовила проект мавзолею щоб перепоховати Потьомкіна в Білій Церкві. Але після смерті Катерини ІІ (1796 р.) Браницькі потрапили в опалу до нового імператора Павла І. Той ненавидів усе пов’язане з Потьомкіним, тому щоб не накликати біду, про мавзолей довелося забути. А Біла Церква з того часу стала місцем постійного проживання Браницьких.
В 90-х роках 18 століття до міста приїхав відомий французький архітектор-паркобудівник Мюффо, який і став автором генерального плану парка. Основним стилем "Олександрії" став модний на той час англійський, або ландшафтний.

На території парку "Олександрія" було споруджено літню резиденцію родини Браницьких («Аустерію», або «Дідинець») та багато інших архітектурних споруд: Царський павільйон, в якому жили гості Браницьких - члени царської сім'ї, Танцювальний павільйон, колонада "Луна", павільйон "Ротонда", "Руїни", "Китайський місток" тощо. Прикрашено було парк бронзовими і мармуровими скульптурами, вазами, декоративними композиціями з великих брил та штучних земляних підвищень.
До середини XIX століття "Олександрія" перетворилася в один з найпрекрасніших пейзажних парків Російської імперії, з елементами романтизму та сентименталізму. З Північної Америки та Західної Європи у парк завозились рідкісні екзотичні рослини. В глибоких балках було споруджено каскади ставків, наповнених чистою джерельною водою, водоспади та фонтани. Із ставками пов'язана цікава легенда про те, як Браницькі наказали засадити береги отруйними рослинами, щоб вберегти ставки від вилову риби, яким інколи промишляли селяни. Ці рослині й дійсно було висаджено в парку (один із видів отруйного сумаху) але навряд чи проти селян. Ростуть вони на схилах балок парку і нині, але не варто їх боятись – головне не рвати.

До 1861 року було впорядковано центральну та східну частини парку. Відміна кріпосного права та неможливість використання дармової праці кріпаків зупинили подальшу його розбудову. Але парк вже був справжнім шедевром.
Минула розкіш палацово-паркового ансамблю збереглася на старовинних малюнках і літографіях. Авторами їх були і відомі художники, такі як Наполеон Орда та Вілібальд Ріхтер. Останній залишив після себе «Альбом Білоцерківський, документації місця та епохи», який знаходиться нині в Марії Рей з дому Потоцьких у замку Монтрезор у Франції. Альбом є великою книгою і містить 24 ілюстрації.
Під час громадянської війни "Олександрія" зазнала великих втрат - було частково або повністю зруйновано більшість архітектурних споруд. Від більшовицьких рук пішов у небуття «Дідинець» («Аустерія») – один з кращих палацових комплексів краю. Справа в тому, що у маєтку Браницьких були винні льохи й саме до них злізлися волоцюги (які пізніше назвали себе більшовиками) у усіх околиць. Грабунок тривав кілька днів. Весь цей час він супроводжувався страшною п’янкою. Нарешті оскаженілі з похмілля волоцюги бачачи, що грабувати більше нічого, підпалили палац та павільйони. З парку вивезли багато скульптур, значної шкоди завдали насадженням. Ще один удар парк пережив під час Другої Світової війни - було пошкоджено значну частину дерев, ще більше постраждали будівлі.
1955 року в АН УРСР почалося створення проекту реставрації та розвитку парку. Проект передбачав два етапи робіт: перший - відновлення алейно-дорожної мережі та усіх вцілілих архітектурних споруд; другий - цілісне художнє ландшафтне оформлення території парку.

Роботи в парку велись постійно до 90-х років. Останнє десятиліття ХХ століття в економічному плані було дуже скрутним для "Олександрії", але зараз ситуація почала змінюватись - відновились реставраційні роботи, почали з'являтись нові скульптури (які вже навіть встигли пошкодити вандали), повернулись лебеді
При вході в "Олександрію" відвідувачів зустрічають погруддя Тараса Шевченка та Олександра Пушкіна. Поети бували в парку. Пушкін навіть написав тут частину своєї поеми «Полтава». На південь від головного входу розкинулася Сонячна галявина - частина Нового парку, який є однією з тих ландшафтних ділянок, що були освоєні у повоєнний час. Він має площу 7 га. Це великий відкритий простір з нерівномірно розміщеними деревними та чагарниковими рослинами.На відміну від тієї ж «Софіївки», де відразу все зрозуміло, ввійшовши в "Олександрію" відвідувачі зупиняються, стурбовані розгалуженням численних алей, і міркують куди прямувати далі. Загальна протяжність дорожно-алейної мережі парку понад 20 км, для того щоб пройти усіма алеями та стежками, уважно оглядаючи ландшафти, що примикають до них, знадобиться не один день. Від головного входу углиб веде Головна алея, яка упирається в місце, де колись стояв палац Браницьких - "Дідинець". Від нього в різні боки відходять дрібніші алеї. «Дідинець» нині запланували відновити: відкопали фундамент та основи колон одного із павільйонів, почали відбудову Танцювального павільйону, але триває вона якось мляво.
Центром парку є Велика галявина - рівна з невеликим ухилом до Росі територія площею 10 га. На ній височіють окремі вікові дерева та невеликі їх групи, розміщені настільки вдало, що з будь-якого боку галявини погляду відкривається неповторна краса і велич численних краєвидів. Велика галявина рекордсмен за кількістю видів рослин розташованих на обмеженій площі. Тут зростає 83 види дерев та 97 видів трав. 170 видів на 10 га.Система алей сполучає галявину з усіма ділянками та головними архітектурними спорудами парку. Пейзажні картини Великої галявини пов'язані головним чином з річкою Рось та колонадою "Луна". Колонада "Луна" входить в композиційне ядро найвизначніших пам'яток парку. Побудована вона у вигляді давньогрецьких амфітеатрів. Напівциркулярна галерея замикається двома об'ємними ризалітами. Ефектний вигляд колонади доповнюється її унікальними акустичними властивостями: слово сказане пошепки в одному кінці колонади розбірливо долунає до іншого кінця. Зважаючи на акустичні властивості у колонаді інколи проводять концерти.На південному сході Великої галявини височать руїни якогось палацу. Це одна з найоригінальніших архітектурних споруд "Олександрії" - "Руїни". Вона двоярусна. Нижній ярус виконує роль підпірної стінки греблі Лазневого ставка, а верхній, виконаний у вигляді великого будинку без даху, височіє на греблі. З-під "Руїн" витікає водоспад, а неподалік, на острові "Мрії", б'є фонтан. Всередині споруди влаштовано оглядовий майданчик, з якого відкриваються прекрасні краєвиди Лазневого ставка на півночі та Росі на півдні.Відносно недалеко від «Руїн» росте гігантська тополя-осокір – найбільше дерево парку. Воно дивує не лише своїми велетенськими розмірами, але й віком – їй понад 130 років, це унікальний показник для осокорів, які, зазвичай, не живуть довше 80-ти.

Неподалік від колонади "Луна" на греблі Лебединого ставка знаходиться "Китайський місток" - легка ажурна бесідка із своєрідно вигнутою крівлею, створена в дусі архітектури Південно-Східної Азії. По суботах, в теплий період року, біля містка аншлаг із весільних процесій та черга на фотосесію. Всі хочуть присісти поряд із китаянкою та помацати за бороду китайця – металеві скульптури розташовані біля містка.

Прямуючи від великої галявини на північний захід можна потрапити у діброву. Її площа 48 га. Деревостани основного масиву цієї ділянки парку (43 га) представлені дубами 200-річного віку, але трапляються екземпляри вік яких перевищує 300-400 років. Діброва парку унікальна і офіційно є головною його цінністю. В Україні такого старовікового й одночасно чистого насадження дуба більше немає. Але діброва цінна не лише для науковців-природоохоронців, вона заворожує і туристів.

На південь від діброви розташовано адміністративний корпус та музей парку. Вони займають будинок садівника - єдину господарську споруду, що залишилася в "Олександрії" з кінця ХVІІІ століття.

Мандруючи парком, відвідувачі звертають увагу на ставки, що надають йому особливої краси та неповторності. Їх у парку просто неймовірна кількість (загалом більше двох десятків, але більшість розташовані на закритій науковій території). Ставки розташовані каскадами у трьох великих балках, які зливаються з долиною Росі. Гладь водної поверхні з лебедями та дикими качками, неймовірна затишність узбережних балкових ландшафтів, дзюрчання струмків та гуркіт водоспадів створюють незабутнє враження.

Західну ділянку "Олександрії" почали впорядковувати у другій половині минулого століття. В часи Браницьких ця територія залишилася неосвоєною і виконувала роль зони для полювання. Тут було влаштовано звіринець і фазанник, які до наших днів не збереглися.

Західна частина парку відокремлена від центральної та східної довгою балкою з каскадом із чотирьох ставків. Її композиційним центром є Горіхова галявина, але найбільш ефектною ділянкою відвідувачі вважають Палієву гору. Таку назву має край великого виступу верхньої тераси парку, утвореного двома глибокими балками. Виступ обривається до Росі крутим кам'янистим схилом, висота якого 20-25 метрів. На горі споруджено пам'ятний знак війську Семена Палія та проглядаються залишки земляних укріплень, споруджених його козаками. На краю виступу влаштовано оглядовий майданчик, з якого відкривається казковий вид на річку Рось. Сухий південний схил Палієвої гори - ділянка реліктової справжньої степової рослинності, такої рідкісної в наш час. До Палієвої гори від адміністрації парку трохи більше кілометра.

Дендропарк "Олександрія" є найбільшим в Україні, причому за останні роки його площа неухильно збільшується: в 2005 році він займав 201,5 га (і вже тоді був найбільшим), а в 2008 вже 297 га. 2009 року парку передали лісове урочище Голиндерня і парк став більшим ще на 108 га (загалом 405,6 га).

Голиндерня – досить цікава ділянка парку, правда розташована вона на іншому боці Росі. Це ліс паркового типу. Колись Браницьких на інший бік доправляв пором (в планах адміністрації відновити його), нині ж на інший бік можна перебратись або човном, або пішохідним містком, щоб пройти яким доведеться зробити чималий гак вниз за течією Росі.

Є дві версії походження назви Голиндерня. Одна – прозаїчна, але менш вірогідна – в лісі свого часу жили голландці й назвали урочище «Голландська ферма». А от інша гіпотеза значно цікавіша, і, як це не дивно, на думку дослідників більш вірогідна. Назва походить від німецького вислову «голден дерн» - золота земля. Тривалий час науковці не могли пояснити звідки взялася ця назва і чому ліс на правому боці Росі назвали золотим. В останні десятиріччя пояснення нібито знайдено – є припущення що у Браницьких в Голиндерні була золота копальня. Співробітник парку Володимир Павлюченко вже п’ятнадцять років досліджує це питання. Він стверджує що копальня дійсно могла бути адже у 1993 році геологи знайшли у глині, добутій на території парку (на глибині 10 метрів) невеличкий золотий самородок. Крім того поклади Українського кристалічного щита, на яких розташовано парк, містять чимало елементів супутників золота, зокрема газ радон, а за 12 кілометрів від Білої Церкви, поряд із селом Сидори, геологи знайшли справжній рудопрояв золота. Щоправда кількість дорогоцінного металу там невелика, тому держава не зацікавлена у розробці родовища. А от Браницькі мабуть були зацікавлені й хотіли примножити свої багатства за рахунок дарів Землі.

В північній частині парку розташована дивна споруда з високим кам’яним муром. Це колишній інтимний сад Браницьких, який називається «Мур». Нині це закрита для відвідувачів ділянка.

На території парку зростає понад 2500 видів, форм та сортів рослин. Нефахівцю ці цифри мало про що кажуть, але хочемо вас завірити, що це дуже і дуже багато. Серед українських дендропарків це рекордна кількість. Причому багато рослин парку вже мають вік понад 200 років (дуби звичайний та червоний, сосна Веймутова, тюльпанове дерево, модрини польська та європейська, гледичія триколючкова, глід рожевий махровий та ін.).

Можна дуже довго розповідати про різноманіття архітектурних пам'яток та скульптур "Олександрії", про неповторність та красу її ландшафтів, але краще хоч раз поїхати та побачити.


title: Презентація на тему «Особливості економічного розвитку Англії»

text:
1. Особливості економічного розвитку Англії
У XVI ст. Англія ступила невеликою за територією країною. Володіння Англії в Ірландії були незначними, Шотландія також не входила до її складу. Населення Англії на початку XVI ст. складало близько 3 млн осіб, а наприкінці століття збільшилося до 4 млн (не рахуючи Шотландії).

На початку XVI ст. Англія, на відміну від Нідерландів, не була міською країною: у містах жило не більш як 10% населення, наприкінці століття кількість міщан зросла до 20%.

Англія залишалася переважно аграрною країною. Земля належала дворянам-землевласникам і королю. Переважна більшість селян власної землі не мала, за користування нею сплачувала грошову ренту.
На початку XVI ст. в сільському господарстві Англії сталися значні зміни. З появою мануфактур як в Англії, так і поза її межами зріс попит на англійську вовну. Багато землевласників, знехтувавши рільництвом, захопилися розведенням овець. Цей процес мав далекосяжні наслідки для розвитку Англії. Вовна перетворилася на головне багатство країни. Відтоді й дотепер мішок із вовною, як символ заможності Англії, знаходиться в палаті лордів англійського парламенту і служить сидінням для лорда-канцлера.

Справжнім потрясінням для Англії стала “революція цін”. Внаслідок неї великі землевласники збільшили грошову ренту селян у три, п'ять, а подекуди і в сім разів. Селяни втрачали свої господарства, а з ними і єдиний засіб до існування, перетворюючись на жебраків.

Головною галуззю промисловості стало виробництво сукна. Замість вовни в XVI ст. Англія почала вивозити до інших країн сукна з вовни. У 60-ті рр. XVI ст. сукна становили 80% усього англійського експорту. Саме зі зростанням попиту на сукно пов'язано поширення мануфактурного виробництва.

Внаслідок великих географічних відкриттів Англія опинилася на перехресті торговельних шляхів між Європою та Америкою. Це стало поштовхом до зростання зовнішньої торгівлі.

Поодинці купцям було сутужно відправлятися в мандрівки до далеких берегів. На них чатували бурі, пірати, створюючи небезпеку втрати товарів і навіть загибелі. Щоби зменшити ризик, купці об'єднувалися в компанії. Перша така компанія виникла в 70-х рр. XV ст.
У XVI ст. англійські купці почали засновувати нові капіталістичні акціонерні компанії. Купці об'єднували свої капітали і ставали акціонерами компанії, отримуючи прибутки відповідно до внеску. Назви компаній характеризували головні напрями англійської торгівлі. Після відкриття у 1553 р. північно-східного морського шляху до Московії виникла Московська компанія. У 70—88 рр. XVI ст. виникли Остзейська (або Істландська) компанія, яка вела торгівлю на Балтійському морі, Левантська (або Турецька) для торгівлі в Середземному морі та Гвінейська компанія (згодом вона перетворилася на Ост-Індську), яка зосередила у своїх руках торгівлю з Індією та Африкою.

У XVI ст. швидко зростало економічне значення Лондона, який поступово перетворився в найбільший порт світу, центр торгівлі та фінансових операцій. Почалося формування лондонського Сіті — центральної частини міста, де зосереджувалися банківські контори та великі торговельні підприємства.

Особливістю розвитку сільського господарства Англії XVI ст. став початок аграрного перевороту — встановлення ринкових відносин у сільському господарстві. Для розвитку вівчарства землевласники (лендлорди) почали перетворювати землі у своїх маєтках на пасовиська. Збільшуючи площі пасовиськ, вони зганяли селян із земель та обгороджували їх. Цей процес дістав назву обгороджування.
Внаслідок проведення обгороджувань в Англії з'явилися нові суспільні верстви — нові дворяни та сільські наймити. Нові дворяни жили не так, як старі, вони отримували прибутки інакше — від вирощування овець і продажу вовни. Селяни, які залишилися без засобів до існування, були змушені шукати роботу в містах або працювати на нових дворян. Вони ставали наймитами, які не мали власного господарства, а працювали на нових дворян за платню. Поява нових суспільних верств стала свідченням формування в сільському господарстві Англії ринкових відносин. Гроші перетворювалися на капітал, що його нові дворяни вкладали в розвиток свого господарства з метою отримання прибутку.

Зміни, що відбувались у сільському господарстві Англії в XVI ст., стали передумовою поширення мануфактурного виробництва у промисловості країни.

2. “Криваве законодавство”
Аграрний переворот і розвиток ринкових виробничих відносин у сільському господарстві зумовили великі зміни в англійському суспільстві. Мануфактурні підприємства та господарства нових дворян не могли забезпечити роботою величезну кількість знедолених селян. Міста заполонили жебраки, величезні маси людей шукали роботи і, не знаходячи її, крали або старцювали. На початку XVII ст. в Лондоні налічувалося 50 тис. жебраків. Король Генріх VIII почав видавати закони, спрямовані проти старцювання.
Збирати милостиню дозволялося тільки немічним і старим; тих, хто міг працювати, били батогом і зобов'язували повертатися додому. Якщо затримували вдруге — знову били та відрізали половину вуха. Кого затримували втретє — страчували як злочинця.

Король Едуард VI “покращив” ці закони. Той, хто не працював, віддавався в рабство тому, хто на нього доніс. Хазяїн мав право примушувати його до будь-якої роботи, продавати, дарувати тощо.

Якщо раб тікав, то за першу втечу йому випалювали на лобі або щоці тавро й віддавали в довічне рабство. За другу втечу ставили друге тавро, за третю — страчували як державного злочинця. Англійські хроніки пишуть, що за роки правління Генріха VIII було страчено 72 тис. волоцюг і жебраків. До історії ці закони увійшли під назвою “криваве законодавство”.
Мал. Англія в ХVІ – першій половині ХVІІ ст.
3. Реформація в Англії. Англіканська церква
У XVI ст. Англією правила королівська династія Тюдорів. Саме за правління другого короля з цієї династії Генріха VIII (1509—1547 рр.) в Англії розпочалася Реформація.

Генріх VIII — найбільш уславлений і освічений король, блискуча і водночас страхітлива особистість на англійському троні.

Мал. Генріх VІІІ

Генріх набув чудову освіту в дусі Відродження, був знавцем мов, літератури, непоганим музикантом і композитором, брав участь у філософських диспутах. Королем він став після смерті брата Артура, коли взяв шлюб з удовою брата Катериною Арагонською — племінницею імператора Карла V. Упродовж майже 20 років їхнього подружнього життя відсутність спадкоємця престолу доводила Генріха VIII до шаленства. Так само до шаленства закохався він у придворну красуню Анну Болейн і вирішив розлучитися з дружиною, щоб оженитися з Анною.
Від нового шлюбу король сподівався отримати жаданого сина — наступника престолу. Загалом Генріх одружувався шість разів: із двома дружинами розлучився; двох звинуватив у державній зраді та стратив; одна померла під час пологів, а от остання залишилася живою (можливо, завдяки тому, що помер сам король).

Більшість війн, що їх провадив Генріх VIII, виявились успішними і значно підвищили міжнародний авторитет Англії. Це допомогло невеликій острівній державі підготуватися до тієї ролі, яку вона стала відігравати в подіях світової історії під час правління доньки Генріха VIII та Анни Болейн — Єлизавети.

За характером Генріх був тираном – нестерпним, деспотичним, мстивим, дратівливим, який тримав своїх наближених у постійному страху. Проте він посилив єдність королівства, вселив в англійців переконання в належності до єдиної нації. Щоб уславити своє правління, він перебудував старі королівські резиденції. Наприкінці свого правління Генріх мав 55 палаців.

Лондон перетворився в одне з найблискучіших міст Європи. Служити при дворі англійського короля бажали найвідоміші художники, скульптори, письменники з Італії, Німеччини. Король надав державні посади у своєму королівстві вченим-гуманістам. Канцлером Англії він зробив уславленого вченого-юриста, відомого гуманіста Томаса Мора. Проте коли Томас Мор відмовився сприйняти Реформацію, здійснену королем, і залишився католиком, його за наказом Генріха VIII було страчено.

На відміну від Німеччини, де Реформація відбулася внаслідок народного руху “знизу”, в Англії Реформація відбувалася “зверху” — за активного втручання самого короля.

Попервах, коли в Європі розгорнулася Реформація, Генріх VIII виступив проти неї. Він навіть узяв участь у полеміці проти М. Лютера, надіславши до Рима свій памфлет “на захист семи таїнств”, за що отримав від папи почесний титул “захисника віри”. Але особиста зацікавленість у звільненні від влади та опіки папи змусила Генріха VIII змінити свої погляди.

Приводом для проведення Реформації стала відмова папи Климента VII дати Генріху VIII дозвіл на розлучення з його першою дружиною — іспанською принцесою Катериною Арагонською. За католицькими канонами дати такий дозвіл міг лише папа.

Тоді розлючений Генріх VIII примусив з'їзд англійського духовенства ухвалити рішення, за яким король очолив церкву в Англії. Він без перешкод оформив розлучення та одружився з красунею Анною Болейн.

Коли Климент VII почав погрожувати королю за такі дії відлученням від церкви, парламент прийняв Акт про супрематію (верховенство), яким оголосив про виведення англійської церкви з-під зверхності Рима і перехід її під оруду Генріха VIII. Усі католицькі догмати при цьому зберігалися. Сталося це 1534 р.

У подружньому житті з Анною Болейн королю знову не поталанило. Спадкоємця престолу шлюб не приніс, — королева народила доньку, а син помер. По деякім часі розчарований король підло звинуватив Анну Болейн у невірності, що прирівнювалося до державної зради, і наказав стратити її.
Генріх VIII наважився на розрив із католицизмом, сподіваючись на те, що більшість населення країни його підтримає. Він казав, що не бажає ні Рима, ні Віттенберга. Нова — англіканська — церква посіла місце між католицизмом і протестантством.

За рішеннями парламенту в Англії закривалися всі монастирі, а їхнє майно переходило до короля. За часів Генріха VIII в Англії було закрито 3 тис. монастирів, їхні землі король роздав своїм прибічникам або розпродав, значно збагативши скарбницю. Землі купували нові дворяни та буржуазія для створення на них нових прибуткових господарств. Отже, реформа церкви сприяла розвиткові ринкових відносин в Англії.

Реформація провадилася методами терору. Десятки тисяч ченців опинилися без притулку й каралися “кривавими” законами проти жебраків. Від усіх англійців вимагали повного підкорення англіканській церкві. За відмову від її визнання карали як за державну зраду.

Генріх VIII наважився на розрив із католицизмом, сподіваючись на те, що більшість населення країни його підтримає. Він казав, що не бажає ні Рима, ні Віттенберга. Нова — англіканська — церква посіла місце між католицизмом і протестантством.

За рішеннями парламенту в Англії закривалися всі монастирі, а їхнє майно переходило до короля. За часів Генріха VIII в Англії було закрито 3 тис. монастирів, їхні землі король роздав своїм прибічникам або розпродав, значно збагативши скарбницю. Землі купували нові дворяни та буржуазія для створення на них нових прибуткових господарств. Отже, реформа церкви сприяла розвиткові ринкових відносин в Англії.

Реформація провадилася методами терору. Десятки тисяч ченців опинилися без притулку й каралися “кривавими” законами проти жебраків. Від усіх англійців вимагали повного підкорення англіканській церкві. За відмову від її визнання карали як за державну зраду.
За правління королеви Марії Тюдор (1553—1558 рр.) — доньки Генріха VIII та Катерини Арагонської, яка трималася католицизму, в Англії було здійснено спробу повернутися до старої, католицької віри. Марія Тюдор відновила католицьку церкву, почала страчувати протестантів, за що її називали Марією Кривавою. Однак англіканська церква вже глибоко вкоренилася в англійському суспільстві. Повертати землі монастирям ніхто не хотів.

Після смерті Марії Тюдор корона перейшла до доньки Анни Болейн та Генріха VIII — Єлизавети I (1558—1603 рр.). Єлизавета I відновила англіканську церкву, бо Рим не визнавав її прав на престол.

Було видано суворі закони проти католиків. Перехід з англіканської церкви в католицьку вважався державною зрадою. Діяльність ордену єзуїтів було заборонено. У 1571 р. прийнято англійський “Символ віри” (39 розділів), в якому проголошувалися основні принципи англіканської церкви.
Як і в лютеранстві, декларувався принцип спасіння людини вірою, але в Англії зберігалися три таїнства: хрещення, причастя і спокута. Богослужіння мало здійснюватися лише англійською мовою за особливим служебником, затвердженим урядом. В іншому нова церква нагадувала католицьку: було дозволено шанування ікон, зберігалися розкішне вбрання духовенства, виконання органної музики, урочисті процесії. Порівняно з лютеранством і кальвінізмом англіканська церква мала більш поміркований характер.

4. Виникнення руху пуритан
Серед частини невдоволеної обмеженістю Реформації буржуазії поширились ідеї кальвінізму. Ці люди виступали за “очищення” англіканської церкви від залишків католицизму. Називали їх пуританами (від лат. purus — чистий). Пуритани відкидали всю церковну ієрархію, не визнавали влади єпископів. Поступово вони порвали з англіканською церквою, вийшли з неї та стали створювати власні церковні громади на чолі з обираними старшинами (пресвітерами).
Пуритани розраховували на підтримку Єлизавети I, але помилилися. Королеві не сподобалися деякі погляди пуритан (відокремлення церкви від держави, підкорення короля церкві), і вона почала жорстоко переслідувати і карати їх. “Спершу вони вимагатимуть прибрати єпископів, — казала Єлизавета І, — а потім – і самого монарха”. Історія засвідчила, що королева виявилася далекоглядною. У середині XVII ст. сталася Англійська революція, яку багато істориків називають “Пуританською”. У ті буремні роки саме пуритани разом з англійським парламентом виступили проти короля Карла І Стюарта і засудили його до страти.
5. Правління Єлизавети I
Другу половину XVI ст. англійці назвали Єлизаветинською епохою. Остання королева з династії Тюдорів зуміла лишити помітний слід в історії Англії.

Цікаво знати

Єлизавета I — як зазначалося вище, донька Генріха VIII та Анни Болейн — росла забутою батьком, який зрікся її після страти дружини. Вчителі виявили в неї неабиякі здібності. Єлизавета дістала глибокі знання з математики, класичних мов. Під час правління Марії Тюдор вона опинилась у в'язниці. Після смерті Марії парламент проголосив її королевою Англії. Її руки домагалися наймогутніші володарі Європи — французький принц Франсуа Анжуйський, іспанський король Філіпп II, московський цар Іван IV Грозний. Усім вона відмовила і заявила, що повінчалася з народом Англії, а всіх підданих вважає своїми дітьми.

Нова королева вміло лавірувала між давньою аристократією та новими дворянами, посилювала королівську владу, зберігаючи парламент і місцеве самоврядування. Все, що вона робила, виправдовувалося турботою про народ. Подейкували, що її символом був птах — пелікан, який, за легендою, годує пташенят м'ясом, вирваним із власних грудей. Такою вона вважала свою турботу про підданих. А водночас — видавала нові закони проти жебраків.

Єлизавета I сприяла розвиткові англійської торгівлі й торгового флоту, надавала привілеї торговельним компаніям, а надто Ост-Індській. Свідченням успішного розвитку торгівлі стало відкриття Лондонської біржі (місце, де здійснювалися різноманітні торговельні операції). Засновникові біржі банкіру Грехему вона навіть присвоїла рицарське звання.

6. Англо-шотландські відносини. Трагедія Марії Стюарт
Шотландія, що охоплювала північну частину острова, в XVI ст. була самостійним королівством. Вона поділялася на Північну, або Гірську, Шотландію та Південну, або Долинну. У Гірській Шотландії панували феодально-патріархальні відносини, існували родові громади — клани на чолі з вождями. Заняттями населення були скотарство і мисливство. Південна Шотландія розвивалася швидше, її жителі були не лише скотарями, а й рільниками. Тут існувало багато міст, які вели жваву торгівлю з Англією, Нідерландами та Францією.
У XVI ст. шотландський престол належав династії Стюартів. Але королівська влада була дуже слабкою. Великі землевласники Південної Шотландії та вожді кланів на півночі зберігали незалежність і не корилися королю. Міщани Південної Шотландії теж не підтримували короля, тому що їх більше цікавив розвиток зв'язків з Англією, ніж об'єднання з відсталою північчю. За таких обставин Стюарти, не маючи підтримки в країні, самі ставали іграшкою в боротьбі родових кланів.

Економічно слабка, роздерта внутрішньою боротьбою Шотландія перетворилась у XVI ст. на об'єкт загарбницьких прагнень Англії. Війна проти Англії в першій половині XVI ст. тривала впродовж кількох десятиріч. У 1542 р. шотландський король, який зазнав поразки в цій війні, помер. Корона перейшла до його доньки Марії Стюарт, яка народилася того ж 1542 р. Марію відправили виховуватися до Франції, де вона стала ревною католичкою. Шотландією в той час керувала мати королеви — Марія Гіз, представниця могутнього французького роду Гізів.

У боротьбі, яка розгорнулася між двома королевами — Єлизаветою I та шотландською королевою Марією Стюарт (1542—1567 рр.), знайшло відображення політичне і релігійне протистояння в тогочасній Англії.

Постать в історії

Ці дві жінки були повною протилежністю одна одній. Марія Стюарт, за свідченням сучасників, вирізнялася чарівною красою та легковажністю, а справами державного управління не переймалася. Єлизавета була непривабливою, жорстокою й хитрою, але компенсувала це природним розумом, прекрасною освітою та неабиякою здатністю до керування державою. Марія була ревною католичкою, Єлизавета — переконаною протестанткою. Дитинство Марії було безхмарним. Корону Шотландії вона отримала з народженням, у 6-річному віці стала нареченою спадкоємця французького престолу, до 1561 р. виховувалась у Франції; 16-річна Марія Стюарт стала королевою Франції, а через рік — удовою.
Єлизавета з дитячих років дізналася, що таке бути донькою людини, звинуваченої в державній зраді. Після страти матері — Анни Болейн Єлизавета опинилася за жахними мурами в'язниці Тауер.

Марія Стюарт гадала, що всяка країна належить монархові, їй було байдуже, яку саме країну вона очолила. Єлизавета ж уважала, що належить Англії та її народові, що, керуючи державою, виконує волю Божу. Вона не вагалась у винесенні рішень тоді, коли це мало принести користь Англії.

У середині XVI ст. в Шотландії поширилися кальвіністські ідеї. Вождем шотландської Реформації став Джон Нокс. Свої проповіді він завжди закінчував словами: “Боже! Звільни нас од влади блудниці!”, маючи на увазі Марію Стюарт.

Боротьбу кальвіністів проти католицької церкви підтримувала зброєю та грошима Єлизавета I. Вона намірялася в такий спосіб підкорити Шотландію та фізично знищити Марію Стюарт. Іспанія та папа римський плекали надію зробити Марію Стюарт англійською королевою замість Єлизавети І і покінчити з протестантами в Англії.

Після смерті свого чоловіка — короля Франції Франциска II Марія Стюарт повернулася до Шотландії. Боротьба кальвіністів проти католиків спалахнула з новою силою.

Марія Стюарт підтримувала католицьку церкву, встановила зв'язки з англійськими дворянами-католиками, які готували змову проти Єлизавети I. Натомість Єлизавета I організувала виступ кальвіністів проти неї.

У 1567 р. кальвіністи, очолювані графом Мюрреєм, підняли повстання. Марія Стюарт змушена була тікати. Вона попросила притулку в Єлизавети. Королева надала притулок “дорогій сестрі”, ув'язнивши її в замку на довгі 20 років.
У Шотландії доступилися до влади, за підтримки Єлизавети I, проанглійські сили. Королем Шотландії став син Марії Стюарт Яків VI.

Водночас в Англії навколо ув'язненої Марії Стюарт точилася запекла боротьба. Марія розсилала таємні листи до католицьких країн із благаннями про допомогу. Кілька спроб звільнити її скінчилися невдало. Водночас англійські католики намагалися вбити Єлизавету I, щоб проголосити королевою Марію Стюарт. Змови провалилися, їхніх учасників було страчено.

У 1585 р. англійський парламент прийняв закон, за яким кожен, хто брав участь у змовах проти королеви, має бути страчений. За цим законом королівський трибунал засудив Марію Стюарт до страти за діяльність, небезпечну для Англії та королеви. Син Марії Стюарт Яків VI погрожував Англії війною за страту матері, але Єлизавета знайшла засіб для його приборкання. Будучи бездітною, вона уклала союз із королем Шотландії, за яким визнала Якова VI спадкоємцем англійського престолу.

Марію Стюарт було страчено 1587 р.

7. Підкорення Ірландії
Поряд з Англією міститься острів Ірландія. Він давно приваблював англійців родючими землями та багатими покладами корисних копалин. Англійським загарбанням сприяла політична слабкість країни. Ірландія поділялася на родові клани по 5—6 тис. осіб, які постійно ворогували між собою.

Підкорення Ірландії розпочалося ще у XII ст. На початок XVI ст. горді ірландці були витіснені англійцями в гори, трясовини й ліси, але продовжували боротьбу.

У 1541 р. Генріх VIII оголосив себе королем Ірландії та володарем усіх її земель. Він надавав ірландській знаті право користування землею за визнання його своїм королем.
 У тих, хто не погоджувався, землі відбирали. Конфіскація земель стала головним засобом підкорення Ірландії англійською короною в XVI ст. Землі роздавали англійським колоністам за умови заселення їх англійцями.

Політика англійців спричинила посилення боротьби ірландців проти загарбників. У другій половині XVI ст. на півдні острова сталося кілька повстань проти англійського панування. Повстанці вимагали повернути конфісковані землі, припинити утиски католиків-ірландців. 16-тисячна армія повела успішну боротьбу проти англійців. Після кількох поразок англійці розпочали проти ірландців війну на знищення. Вони дощенту спалювали села, нищили всіх мешканців, урожай на полях, залишаючи по собі спустошену землю. Внаслідок такої тотальної війни 1603 р. повстання було придушено. Намісник Англії в Ірландії лорд Маунтджой сповіщав королеву: “Вашій Величності немає над чим панувати в цій країні, окрім трупів і попелу”.

Після поразки повстання 1594—1603 рр. Ірландія остаточно перетворилася на англійську колонію.

8. Боротьба проти Іспанії за панування на морі
Одночасно з боротьбою за підкорення Ірландії Англія розпочала спроби проникнення у Америку. Проте на її шляху була Іспанія, яка після об'єднання 1581 р. з Португалією мала в Америці величезні колонії. З Нового Світу пливли до Іспанії славнозвісні каравани кораблів, навантажених золотом і сріблом. Боротьба Англії проти Іспанії від середини XVI ст. набула форми контрабандної торгівлі з колоніями Іспанії та нападів піратів на її порти й кораблі, що перевозили золото до Європи.
Єлизавета І всіляко підтримувала піратів, надавала їм ліцензії, які дозволяли нападати на іспанські й португальські кораблі. В Англії створювалися спеціальні компанії для організації піратських експедицій. Сама королева та її наближені були акціонерами цих компаній. Піратські експедиції завдавали величезної шкоди Іспанії, яка втрачала від них до 3 млн дукатів на рік, і сприяли збагаченню Англії. Значення піратів для розвитку Англії можна порівняти зі значенням конкістадорів для Іспанії, лише з тією різницею, що вони завойовували не суходіл, а море.

У 1562 р. англійські пірати почали завозити до іспанських колоній в Америці негрів-рабів з Африки. Англійський пірат на королівській службі Уолтер Релі 1585 р. заснував першу англійську колонію в Північній Америці, назвавши її на честь королеви-незайманиці Віргінією (від англ. virgin — діва). Попервах колонія була притулком для піратів, які полювали за іспанськими кораблями.

Серед англійських піратів того часу найуславленішим став “пірат Її Королівської Величності”, як він себе називав, Френсіс Дрейк (1543—1596).

Постать в історії

Найвідоміший англієць був мореплавцем вищого ґатунку, який неодноразово здійснював успішні напади на іспанські колонії в Америці. Іспанці називали його “драконом”, а король Філіпп ІІ вимагав від Єлизавети І страти ненависного пірата. Проте королева не покарала пірата, а посвятила в рицарі та зробила віце-адміралом. Усі ці відзнаки від Єлизавети І він отримав за свою славнозвісну навколосвітню подорож 1577—1580 рр. Метою цієї експедиції було, за планом Дрейка, перетнути Атлантичний океан, обігнути Південну Америку і атакувати міста на її західному узбережжі, де іспанці накопичували величезні запаси золота для відправлення в Європу. Королева підтримала свого пірата і навіть вклала кошти в його експедицію.
Постать в історії

Найвідоміший англієць був мореплавцем вищого ґатунку, який неодноразово здійснював успішні напади на іспанські колонії в Америці. Іспанці називали його “драконом”, а король Філіпп ІІ вимагав від Єлизавети І страти ненависного пірата. Проте королева не покарала пірата, а посвятила в рицарі та зробила віце-адміралом. Усі ці відзнаки від Єлизавети І він отримав за свою славнозвісну навколосвітню подорож 1577—1580 рр. Метою цієї експедиції було, за планом Дрейка, перетнути Атлантичний океан, обігнути Південну Америку і атакувати міста на її західному узбережжі, де іспанці накопичували величезні запаси золота для відправлення в Європу. Королева підтримала свого пірата і навіть вклала кошти в його експедицію.

 Останньою краплею, що переповнила чашу його терпіння, стала страта Марії Стюарт. Як захисник католиків в усьому світі, Філіпп II на заклик папи римського почав готуватися до війни проти Англії.

Для вторгнення в Англію Філіпп II вирішив зібрати величезний флот. Проте 1587 р. Френсіс Дрейк за наказом Єлизавети здійснив зухвалий рейд до порту Кадіс — бази іспанського флоту і знищив більшість іспанських кораблів. Іспанцям довелося знову збирати флот. У 1588 р. Непереможна армада (так назвав свій флот Філіпп II) вирушила до берегів Англії. Вона налічувала 130 вітрильників із 20 тис. матросів. У Нідерландах на іспанців чекало ще 300 кораблів, які мали приєднатися до Непереможної армади. Командувати англійським флотом Єлизавета доручила Ф. Дрейку.

Мал. Непереможна армада

У 1588 р. англійські кораблі атакували Непереможну армаду в протоці Ла-Манш. Бій тривав два тижні. Важкі іспанські кораблі було розбито легкими англійськими. Залишки іспанського флоту, намагаючись обійти Англію з півночі, загинули під час бурі. Флот Англії не втратив жодного корабля. У своєму донесенні Єлизаветі I Ф. Дрейк писав: “Ми виривали з хвоста іспанського птаха одне перо за одним, а жалюгідні їхні залишки розсіяли по всьому морю”. На відзнаку перемоги Єлизавета I наказала викарбувати медаль із написом: “Бог подув, і їх було розвіяно”.
Завдяки перемозі Англія почала перетворюватися на володарку морів, а могутня колись Іспанія поступово ставала другорядною державою.

Єлизавета I померла 1603 р. — остання королева династії Тюдорів, за часів правління якої розпочалося перетворення Англії у велику європейську державу, могутню світову імперію.

Документи. Факти. Коментарі
1. Витяги з Акта про супрематії

... Для сприяння християнській релігії в королівстві Англія, для придушення і знищення всіх зловживань, існуючих у ньому досі, нехай буде встановлено владою цього парламенту, що король, наш верховний володар, його нащадки й наступники, королі цього королівства, повинні прийматися, визнаватися й поважатися єдиним на світі верховним главою церкви Англії.., і повинен володіти імператорською короною цього королівства, і прибутками, що притаманні й належать посаді вищого глави церкви. Нашому верховному володареві, його нащадкам і наступникам, королям цього королівства, має належати повне право і влада періодично інспектувати, здійснювати візити, підтримувати порядок, придушувати, виправляти, реформувати, стримувати... усі ті помилкові думки, єресі, зловживання, вчинки й порушення порядку, що їх будь-яка духовна влада... повинна реформувати для добра всемогутнього Бога, для успіхів християнської релігії, для збереження миру, єдності, для спокою в королівстві. Використання будь-яких звичаїв іншої країни, іноземного закону, іноземної влади суперечить сказаному вище.


title: Презентація на тему «Міжнародні механізми захисту прав людини» (варіант 1)

text:
Міжнародні механізми захисту прав людини
План
Міжнародні механізми захисту прав людини
Механізми захисту
Види міжнародних органів
Органи захисту прав люини
                       а) Комітет сприяння захисту прав дитини
                       б) Організація Об'єднаних Націй
                       в)Європейський комітет  захисту прав людини
                       г)Комісія ООН з прав  людини
                       д)Комітет ООН з прав людини
                       е)Європейський суд з прав людини
                       є)Комітет проти тортур
                       ж)Комітет з ліквідації расової дискримінації

Загальний відмову від насильства вимагає переконаності всього суспільства. Це питань не урядового, а державного рівня; це питання не тільки офіційних органів, а суспільства в цілому. Мобілізація, яка вкрай необхідна для забезпечення переходу від культури війни до культури миру, вимагає участі кожної людини. Для змін у світі необхідна участь всіх.
Міжнародні механізми захисту прав людини – це спеціалізовані міжнародні інструменти, організації та установи, які безпосередньо займаються захистом прав людини.
Залежно від рівня реалізації механізмів захисту прав людини розрізняються:
· універсальні механізм, які діють на рівні всього світу
· регіональні механізми, що діють на території певного регіону

Залежно від підстав створення міжнародні органи та організації, спрямовані на захист прав людини, поділяються на два види:

· конвенційні органи, утворені на підставі міжнародних договорів.
· органи утворені міжнародними організаціями. Специфікою діяльності цих органів є те, що їх рішення мають, як правило, рекомендаційний характер і забезпечуються лише авторитетом самих організацій
Комітет сприяння захисту прав дитини - незалежна, некомерційна громадська організація, заснована в 1991 році. В своїй діяльності Комітет керується законами України, міжнародною Конвенцією про права дитини та своїм Статутом.
Мета Комітету - сприяння захисту прав дитини у вирішенні проблем, пов`язаних з соціально-психологічними, духовними, медичними та правовими аспектами її життя.
Комітет складається з 3 секцій:
правової,
психолого-педагогічної,
медичної.
До складу організації входять лікарі, психологи, педагоги та юристи, що безпосередньо працюють з дітьми та їх батьками.

Органи захисту прав людини
Організація Об'єднаних Націй , ООН - міжнародна організація, створена для підтримки і зміцнення міжнародного миру і безпеки , розвитку співробітництва між державами.
Основи її діяльності та структура розроблялися в роки Другої світової війни провідними учасниками антигітлерівської коаліції. Назва «Об'єднані Нації» було вперше використано в Декларації Об'єднаних Націй , підписаній 1 січня 1942 .
Європейський комітет  захисту прав людини — орган Ради Європи , утворена для забезпечення виконання Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950. Перебуває в м. Страсбурзі (Франція)  Комісія має право приймати до розгляду заяви, адресовані Генеральному секретареві РЄ будь-якою особою, неурядовою організацією або групою осіб, про порушення державою-учасницею прав людини
Комісія ООН з прав  людини - це допоміжний орган Економічної і соціальної ради ООН , що займається широким колом питань в області прав людини, у тому числі і забезпеченням виконання загальновизнаних міжнародних стандартів по правам людини. До її складу входять представники держав, тому вона є політичним органом.
Комітет ООН з прав людини  — створений на основі резолюції Генеральної Асамблеї від 16 грудня 1966 року у відповідності зі ст.28 Пакту про громадянські і політичні права. Він є одним із найважливіших із так називаних “договірних органів” в галузі захисту прав людини універсального характеру, створеним на основі і з метою застосування вищевказаного пакту.
Європейський суд з прав людини  — одна з інституцій Ради Європи, створена 21 січня 1959 року для контролю за дотриманням прав і свобод людини та громадянина, закріплених в Європейській конвенції з прав людини, ратифікованої 1953 року.
Комітет проти тортур - виконавчий орган Організації Об'єднаних Націй , який здійснює нагляд за виконанням Конвенції проти тортур. Створено 1 січня 1987. Комітет покликаний координувати боротьбу з тортурами в країнах-учасницях Конвенції.
Приєдналися до Конвенції держави , а також країни , що ратифікували Конвенцію , зобов'язані подавати кожні 4 роки звіт про заходи, спрямовані на виконання вимог Конвенції.
Комітет з ліквідації расової дискримінації
- виконавчий орган ООН, відповідальний за нагляд за виконанням міжнародної конвенцій про ліквідацію всіх форм расової  дискримінації. Комітет з освіти передбачено 8 статтях цієї Конвенції. Комітет складається з вибірних кожні чотири роки 18 незалежних експертів.
Комітет засідає два рази на рік про трьох тижнів у штаб-квартирі Організації Об'єднаних Націй у Женеві.
Дякую за увагу 


title: Презентація на тему «Субкультуры» (варіант 1)

text:
Субкультуры

Субкультура Байкеры
Субкультура байкеры уходит далеко корням примерно в 60-70-е года именно тогда начало формироваться это направление. Составляющие этого класса, как правило, мужчины от 30 лет, которые не представляют себе жизнь без следующих вещей: мотоцикла, пива и рок музыки. Все эти три элемента, неразрывно связаны между собой.Отличительными чертами байкеров  от других видов субкультур является  мотоцикл, длинные волосы, кожа, борода и пивной живот. Как правило, они ездят группами, редко их можно встретить по одному. Каждый уважающий себя байкер состоит в клубе. От других представителей различных субкультур, их отличает более менее спокойный характер (относительно), они первыми не ввязываются в драки, живут сами по себе, но если тронуть мотоциклиста, состоящего в байкерском клубе, ничего хорошего из этого не выйдет. Клуб, это не просто объеденение по интересам. Это целая семья, которая стоит друг за друга до конца.
Субкультура Готы
Современная субкультура Готы, как и любое современное течение молодежи берет свое начало с  музыки. По своему внешнему виду они отличаются преобладанием (монотонным) черного цвета в одежде и косметики (если речь идет о девушках), а также символы, имеющие отношение к смерти – зубы, кресты, пентаграммы, и так далее. За все время существования этой субкультуры Готы, ее преверженцы так и не выработали собственной идеологии, которой  следовать.Единственное, что остается неизменным и вечным у представителей этого движения – мрачный вид и преобладание декаданса в настроении.
По сложившемся традициям, излюбленное место, где собираются люди придерживающие этой субкультуры – кладбища (городские, деревенские, загородные и т.д.). Уважение к мертвым Готы никогда не испытывали, яркий пример, что они просто тусуютсяна кладбищах, т.е. развлекаются (в переносном смысле) и собираются вместе для общих бесед.

Субкультура Растаманы
Зарождение субкультуры Растаманы (второе название Растафари), произошло примерно в 1920-х годах. Сама культура, начало свое распространение с территории Африки, позже охватив Карибский бассейн. Идеология строится вокруг культа конопли (канабиса), чрезмерного употребления этого природного продукта и прослушивания композиций, записанных в стиле Регги.Внешний вид очень прост, но в тоже время очень бросок, т.е.обычные майки с изображением или символикой конопли, вручную связанных шапок или балахонов, дреды. Цветовая гамма в одежде, атрибутике и символике заключается в трех цветах: красным, желтым, зеленым. Такое сочетание цветов распространенно по всему миру.Не редко в волосы вплетаются разные предметы: шарики, нитки и так далее. Большинство Растаманов, носит длинные дреды, подчеркивая свое отношение к своей субкультуре.

Субкультура Скинхеды
В целом субкультура Скинхеды, является одним из самых молодых направлений. Свое название они получили благодаря своему внешнему виду – лысой голосе (бритой). Причем первые последователи пошли не из фашисткой Германии, как принято сейчас утверждать. Оно стало активно зарождаться на территории германии в 1960-го года.  Именно с Англии, Скинхеды стали активно распространяться по всей территории земного шара, к 2000-му году, полностью захватив весь мир.Из музыки, предпочтение отдается  хардкору , позже к нему прирос националистический оттенок, что породило новое движение хардкор.Стоит заметить, что это породило не только это движение, также возникло анти движение – АНТИФА.Отдельно следует упомянуть, что в целом субкультуры скинхедов направлена на сохранение нации, а современный политический строй пытается смешать все народы и нации. Это является основной причиной, почему скинхеды так упорно борются за чистоту крови своего народа. Глупо называть расистом того человека, который ставит интересы своей нации превыше другой.

Субкультура футбольные болельщики
 Субкультура фанаты (или футбольные болельщики) была сформирована еще в начале 1930 годов, после того как Футбол стал популярной игрой по всему миру, численность последователей этого направления возросло в геометрической прогрессии. Так сложилась история, что каждый футбольный клуб имел свой собственный штат болельщиков, который поддерживал любимую команду на играх и турнирах.Главная черта, которая отличает эту субкультуру от других – это минимальный идеализм – футбольным болельщиком, может стать каждый человек, причем никаких существенных усилий от него не потребуется.Позже болельщики стали проявлять все более криминальный характер, разрушая все на своем пути после футбольных матчей. По мере роста популярности самого футбола, появлялись все новые футбольные клубы, в которые вступали новые люди. Это привело к соперничеству между фанатами, отсюда началось древнее противостояние, которое длится по сей день.

Субкультура Фрики
Субкультура Фрики (Freak) сформировалась в 20 веке, на территории Северной Америки. До сих пор ее последователи придерживаются одной главной идеи – выделяться среди толпы окружающих людей. Для этого они используют не только одежду, но и используют другое поведение и философию. Сам термин Фрик, произошел от английского слова Freak, которое означает – странный человек. Каждый последователь этого направления создает свой собственный образ и ни в коем случае не придерживается общественных стандартов.Нередко в эту субкультуру вступают творческие люди: музыканты, актеры, художники, писатели и другие предстатели творческих профессий. В отличие от других современных молодежных направлений, именно они не боятся показать свою индивидуальность и если обычны неформалы не могут «Бросить вызов обществу», то для Freak’ов – это крайне простая задача. При любом окружении они будут оставаться собой и будут верны своим идеалам.

Субкультура Рэперы
Субкультура Рэперы- движение возникло примерно сорок лет назад. По внешнему виду, определить Рэперов довольно просто, на них одета одежда на несколько размеров больше, т.е. она просто свисает. В Рэп кругах принят пафос, т.е. чем пафосней человек, тем круче к нему относится его окружение. Лирическая основа в самом репе (музыкальном направлении, породившим эту субкультуру), является довольно примитивной. Современный рэп диктует правила и для своих последователей – основной акцент ставится на  насилие и крутизну. Свое массовое распространение, это направление получило из-за особенностей самого стиля Рэп. Для него не нужно быть талантливым музыкантом. Более того, современный мейнстрим постоянно поддерживает и подпитывает, создавая образ крутого репера (на западе «Ганста»), молодежь, которая хочет получить уважение в своих кругах и стать значимых для определенного окружения поддаются влиянию. Длинные волосы в этих кругах не приветствуется, поэтому 99% реперов – коротко стригут свою голову. (1% редкое исключение из правила).
Субкультура Гопники
Субкультура Гопники, возникла в последние годы существования СССР. По своей идеологии и поведению, крайне близки к хулиганам. От других молодежных субкультур, Гопники выделяются тюремным сленгом, повышенным насилием и низким уровнем IQ. Сам термин Гопник возник от слова «гоп стоп» - внезапного ограбления.Музыкальное предпочтение, отдается стилю Шансон, стоит заметить, что здесь имеются ввиду песни не французского происхождения, а тюремного. В таких песнях, поется о настоящей жизни и понятиях, по которым должен жить каждый человек.Отношение к другим субкультурам, идет агрессивно настроенное, т.е. длинные волосы вызывают у гопника агрессию. Порожденная модой движение Эмо,Готы, Реперы являются полностью ненавистными гопникам.По внешнему виду, определить самого Гопника, не является большой проблемой. Они носят спортивные костюмы и короткую стрижку. Это является неизменной часть 80% приверженцев этой субкультуры.
Субкультура Хакеры
Молодежная субкультура хакеры является одной из самых молодых направлений нашего тысячелетия. Как правило, это люди (юноши и лица до 30 лет), которые виртуозно владеют компьютерами. По внешнему виду их трудно определить на улице. Большинство из них предпочитают сидеть дома за компьютером, нежели проводить время в компании сверстников на улице или в развлекательных заведениях.Кто такие хакеры? В первую очередь, это те люди, которые могут взломать программы или целые сайты, они с легкость обходят любы защитные системы. Поскольку компьютеры в широком применении появились сравнительно недавно, то и сама субкультура была основана несколько позже. Но активное развитие компьютерных технологий, в частности интернета, сделали ее одной из самых массовых в нашем тысячелетии.Как правило далеко не все они раскрывают свои личности. В сети они прячутся за вымышленными и именами, называемыми Никами. Назвать реальное имя согласиться далеко не каждый представитель этого движения, так как это подорвет не только его авторитет, но и безопасность. Так повелось, что за активностью эти компьютерных гениев, следят спец. службы многих стран, и лишний раз «мониторить» себя, не кому не хочется, тем более когда современное законодательство обратило свой взор в интернет и ужесточило наказания за преступления, совершенные в виртуальной сети.Хакеры по своей природе проводят больше времени ха компьютером и в интернете. Нежели в реальной жизни.

 Субкультура Анимешники
Субкультура Анимешники, произошло от японских сериалов Аниме, которые стали масштабно сниматься в двадцатом веке. Из музыки, предпочтение и приоритет отдается японской, как правило этостиль J-Rock.Из всех существующих, современных молодежных субкультур, имена эта является самой безобидной, не несущей никакой опасности, как для общества, так и для своих последователей. Из её положительных свойств, можно выделить фанатичное изучение японкой культуры в целом.Основное, чем занимаются Анимешники – это просмотр Аниме в большом количестве и обсуждении его в своем круге. У каждого есть свой любимый герой, более того, 90 процентов последователей этого движения, помнят практически все просмотренные сериалы и полнометражные мультфильмы наизусть, вплоть до реплик персонажей.


Презентація на тему «Волейбол» (варіант 1)


Презентація на тему «Класифікація фінансових операцій»