title: Презентація на тему «Що приховує Кока-Кола?»

text:
Що приховує Кока-Кола?
          Напій «Кока-Кола» був придуманий в Атланті 1886 року  .Його автор - фармацевт Джон Стіт Пембертон. Назву для нового напою придумав бухгалтер  Пембертона Френк Робінсон, який, також володіючи каліграфією, написав слова «Coca-Cola» фігурними буквами, які до цього дня є логотипом напою.
           Спочатку напій щодня купували в середньому лише 9 осіб. Виручка з продажів протягом першого року склала всього 50 доларів. Цікаво, що на виробництво кока-коли було витрачено 70 доларів, тобто в перший рік напій був збитковим. Але поступово популярність кока-коли зростала, і прибутку від її продажу теж. У 1888 Пембертон продав права на випуск напою. А в 1892 бізнесмен Аса Ґріґґс Кендлер, що володів правами на «Кока-Колу», заснував компанію «The Coca-Cola Company», яка займається виробництвом кока-коли і понині.

Дещо з історії Кока-Коли

      Індійські селяни придумали нове застосування "Кока-колі": сотні фермерів обприскують свої бавовняні поля і плантації прянощів солодкою газованою водою, щоб позбутися від комах-шкідників. Селяни стверджують, що ефект від застосування "Кока-коли" нітрохи не гірше, ніж при використанні патентованих пестицидів. Крім того, кола зручна в обігу, її не потрібно розчиняти і, найголовніше, вона значно дешевше. Наприклад, один літр фірмового висококонцентрованого пестициду коштує в Індії близько 10 тисяч рупій, або 220 доларів, а півлітровий бутиль "Кока-коли" місцевого розливу продається за 30 рупій, тобто всього за 66 центів. Відповідно вартість обробки одного акра поля складає приблизно три з чвертю долара.

Кока-Кола,як новий пестицид.
Існує «народний метод» лікування ротавірусної інфекції (так званого «кишкового грипу») вживанням Кока-Коли (можливо, на вірус згубно діє ортофосфорна кислота, що входить до складу напою).
Любителям пляжного відпочинку Кока-Кола допоможе вилікувати опіки щупалець медузи. Досить полити напоєм запалене місце і біль швидко мине.
Людям,яких мучить нудота,діарея та хвороби шлунку доводиться пити Кока-Колу.
Науковці довели,що Кола допомагає при  фітобезоарі (це хвороба при якій у шлунку або кишківнику утворюється чужорідне
тіло з проковтнутих рослинних волокон або кісточок плодів).

   Кока-Кола за здоров`я.
Напій застосовують в боротьбі з комахами-шкідниками.
У Китаї одну з нових різновидів Кока-Коли використовують,як протизаплідний засіб.
Coca-Cola прекрасно видаляє іржу. Заіржавілу деталь замочують на ніч в напої, а на ранок просто витирають
 ганчіркою.
Якщо на одязі виявиться складні плями, не обов'язково вдаватися до дорогим засобом для виведення плям. Coca-Cola, змішана зі звичайним порошком, впорається з будь-брудом.
По мимо цього, Кока Колою можна чистити золоті каблучки, сережки та ланцюжки. У склянку налити напій, покласти в склянку золоті прикраси і залишити їх там на два - три години. А після злити напій, золото промити під краном.
Інші приклади використанння Кока-Коли

Якщо всю вироблену Кока-Колу роздати в пляшках усім   мешканцям планети, кожний з нас одержав би по 1500 пляшок.
Дві країни, в яких найвищий у світі відсоток споживання Кока-Коли на душу населення, не мають між собою абсолютно нічого спільного: це величезна континентальна субтропічна Мексика і крихітна острівна приполярна Ісландія.
Кожну секунду у світі випивають 8000 склянок напоїв, вироблених компанією.
У 2007 році стало широко відомо, що саме екстракт кошенілі надає своєрідний колір найпопулярнішим у світі напоям Coca-Cola і Pepsi-Cola. Цей факт став досить широко відомий лише після досліджень учених, які відкрили цю інформацію, до цього рецепт напоїв утримувався в   суворій таємниці.
Цікаві факти про Кока-Колу.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Микола Корнилович Пимоненко»

text:
Микола Корнилович Пимоненко-
«Майстер побутового живопису»
Біографія
Народився майбутній художник 9 березня 1862 року на околиці Києва (Пріорці) в родині іконописця Корнила Даниловича Пимоненка. Навчався і в іконописній майстерні Іванова у Києві, і в Київській рисувальній школі, і в Петербурзькій академії мистецтв. За малюнки з натури був нагороджений трьома срібними медалями. Але закінчити Академію мистецтв через хворобу не зміг.
Почав працювати викладачем, брав участь у розписах Кирилівської церкви разом з Праховим і Врубелем, експонував картини в академічних та пересувних виставках. У 1900 році був прийнятий у члени Театрального товариства, оформляв оперу Лисенка "Наталка Полтавка".  Творчість Миколи Пимоненка була високо оцінена видатними художниками І. Рєпіним, М. Мурашком.
Творчість Миколи Пимоненка
З кінця 1880-х років провідне місце у творчості молодого майстра займають теми і сюжети з життя українського села. Невичерпним джерелом натхнення стало для художника село Малютинка під Києвом, де він з родиною проводив літо.
У творах Пимоненка, виконаних наприкінці 1880-х — початку 1890-х років, переважають сюжети побутово-обрядового характеру. В картинах«Святочне ворожіння» (1888) і «Ворожіння» (1893) показано ворожбу на воску й «балабушках» — пиріжках, спечених для ворожіння. На полотні 1888 року зображено сцену ворожіння на воску.
"Святочне ворожіння", 1888 рік
"Ворожіння", 1893 рік
Етапною в творчості Пимоненка стала картина «Весілля в Київській губернії», що знаменує початок художньої зрілості митця. У ній вперше так яскраво виявилося його вміння цікаво й детально розробляти сюжет, майстерно компонувати, досягати життєвої переконливості у відображенні певної ситуації та образів дійових осіб.
«Весілля в Київській губернії»
У ряді творів («Свати», «Засватали») Пимоненко з етнографічною точністю відобразив українські народні звичаї, пов'язані з сватанням. Якщо сватання було бажаним, дівчина за звичаєм мусила сидіти біля печі й з удаваною байдужістю колупати її так, як це показано в картині«Свати».
"Свати"
На полотні «Засватали» заручини не радують дівчину, навіть викликають протест. Про це говорить і вираз її обличчя, і співчуття, з яким дивиться на неї один із сватів.
"Засватали"
Осібно у творчості Пимоненка стоять полотна з соціально загостреним сюжетом («Проводи рекрута»,  «Жертва фанатизму»), що змушують задуматися над тяжкою долею людей у тогочасних суспільних умовах. Полотно «Жертва фанатизму», в основу сюжету якого покладено випадок, що стався в місті Кременці, було відповіддю художника-демократа на релігійну нетерпимість і ворожнечу між народами й народностями Російської імперії.
"Жертва фанатизму"
Пимоненко написав чимало творів, присвячених гомінким і мальовничим українським ярмаркам. Ця тема приваблювала його, як і деяких інших художників, можливістю показати розмаїття побутових сцен, типовість образів селян, відобразити барвистість, декоративність українського народного вбрання і предметів побуту.
"На ярмарку"
У ряді творів Микола Пимоненко, створюючи узагальнені портрети українських селянок, втілив народний естетичний і духовний ідеал трудової людини. Так, у картині «Молодиця» художник підкреслює привабливість, оптимізм молодої селянки, які виявляються через ладність її постаті, веселу усмішку, що ніби освітлює все обличчя, барвистість українського народного одягу, який відтіняє її красу.
"Молодиця"
У картині «Продавщиця полотна» в образі старої жінки, що ніби зупинилася на мить і зараз помандрує з своїм товаром далі, втілено відчуття власної гідності, мудрість і суворість селянки, яка пройшла нелегкий життєвий шлях.
У різні роки своєї творчості Пимоненко звертався до зображення селянської праці — показував роботу під час збирання хлібів та оранки. У картині «Жниця» художник створив привабливий образ молодої селянки. Її показано на першому плані, на тлі поля. Вона, здається, на хвилину відірвалася від роботи і, привітно всміхаючись, дивиться на глядача. Обличчя дівчини сповнене щирості й доброзичливості. Крім того, тут зображено жінок (на другому плані й вдалині), які вправно жнуть. Постаті їх лише намічено, і увага на трудовому процесі не акцентована.
Гармонійним поєднанням жанрової сцени з пейзажем відзначається картина «Збирання сіна на Україні». На полотні з влучною характерністю відтворено загальну картину праці селян і водночас прекрасно написано пейзаж.
"Збирання сіна на Україні"
Велику роль відіграє пейзаж у картинах Пимоненка на мотив побачень. У цих творах, вирішених у ліричному плані, художник торкається вічних для людства тем: кохання і дружби. Здебільшого він акцентує увагу на образах дівчат, їхніх емоціях, показуючи їх то зніяковілими, то замріяними, радісно усміхненими, зрідка зажуреними. Так, у картині «Ідилія» постаті дійових осіб органічно пов'язані з пейзажним середовищем. Сонячні промені заливають сільську вуличку, яскравими зайчиками пробиваються крізь густі дерева затіненого саду.
«Ідилія»
А ось інше полотно – «Біля криниці» (інша назва – «Суперниці»). Усе залите яскравим полуденним сонцем. Буяє зеленню сад, огорнутий  теплим  літнім повітрям. Але що це? У серпанкову безхмарність уривається зло. Дівчину, що ніби світиться зсередини, свердлить заздрісний погляд чорнявої суперниці, що причаїлася неподалік. Така нікому не простить, не подарує щастя! Така розіб’є, отруїть, зганьбить і зруйнує чуже кохання!
«Біля криниці»
Нерідко побачення дівчат і хлопців Микола Пимоненко писав на тлі краєвиду тихої літньої ночі, де світло місяця надає біленьким хаткам у густих садках, вулицям села особливої поетичності й водночас таємничості. Це допомагало художникові підкреслити лірико-романтичний настрій персонажів. Найвідоміші з таких картин — «Побачення»  та «Українська ніч»
«Українська ніч»
«Побачення»
З кінця XIX сторіччя в українському жанровому живописі все частіше з'являються твори, присвячені життю середніх верств населення міст. На міську тематику писав картини і Микола Пимоненко. Чергову картину Пимоненко назвав «Нарада». Хотів заплатити старим за позування – образились: «Малюйте, скільки хочете, аби балакати не заважали.»
«Нарада»
Як і в картинах з сільського життя, у творах на міську тематику художник створює індивідуально своєрідні образи, виявляє психологічний стан дійових осіб. Виразно свідчать про це полотна «Київська квіткарка» 1897 і 1908 років, у яких Пимоненко звернувся до одного й того ж мотиву. У картині 1897 року зображено бадьору молоду міщанку, яка, привітно всміхаючись, пропонує квіти, звертаючись ніби до глядача. На полотні«Київська квіткарка» 1908 року показано дівчину зовсім іншого типу. З її одягу видно, що це жителька міської околиці.
«Київська квіткарка», 1908 рік
«Київська квіткарка», 1897 рік
Художник переважно звертався до відображення сучасного йому життя. Проте під впливом посилення інтересу українських митців кінця XIX — початку XX сторіччя до минулого свого народу він написав ряд творів на історичну тематику: «У похід» (два варіанти — 1901 і 1902 років) та «Повернення з походу», зробив ряд ескізів («Козаки, які п'ють воду», «Козаки відпочивають», «Богдан Хмельницький» та інші), що свідчать про задуми історичних творів, які не були здійснені.
«У похід»
Усе життя Микола Корнилович Пимоненко прожив у Києві. 26 березня 1912 р., у розквіті творчих сил, він помер, і був похований на Лук‘янівському цвинтарі. Талановитий митець залишив велику творчу спадщину – понад тисячу робіт, які зберігаються у найбільших музеях України та світу, і представляють багатобарвну живописну панораму життя українського народу кінця XIX - початку XX століття.
Могила Миколи Пимоненка


title: Презентація на тему «Конфлікти» (варіант 3)

text:
Конфлікти
Конфлікт- це зіткнення сторін, думок, інтересів, позицій, поглядів, в основі якого лежить непримиренне протиріччя.
"Конфлікт- це норма життя. Коли вам здається, що у вашому житті немає конфліктів, перевірте чи є у вас пульс."- Ч. Ліксон
Види конфліктів

Конструктивний конфлікт - це той, в якому обидві сторони знайшли вирішення проблеми і залишилися задоволені .
Геракліт писав, що саме негативні наслідки зіткнень і воєн проносять людей шукати миру й прагнути його.
Сократ: "У суперечці народжується істина".
 Конфлікт досліджували: Т. Мор, Ф. Бекон, А. Смол
 А. Ішмуратов виділяє чотири стадії конфлікту:1. латентна фаза: замовчування, відхилення від відповіді, сумніви, підозри.2. демонстраційна фаза: суперечності, спроби переконати іншого, відкриті претензії.3. Латентно-агресивна фаза: відхилення від безпосереднього спілкування, виношування агресивних планів, ненависть, неповага. 4. демонстративно-агресивна фаза: “оголошення війни”.
 Основні способи розв’язання конфліктів:1. Адекватне оцінювання ситуації (самооцінювання і оцінювання проблеми) 2. рефлексія- здатність подивитися на ситуацію з позиції зовнішнього спостерігача .
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Рок-музыка» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Політична система: сутність та функції»

text:
Політична система: сутність та функції
Політична система – це сукупність і механізм взаємодії державних і політичних інститутів, політичних відносин, а також політичних і правових норм.
держава
До основних елементів структури політичної системи належать:
 партії і партійні системи
громадські організації і рухи
політична свідомість та політична культура
засоби масової інформації
 формування цілей та завдань суспільства;
розробка програм життєдіяльності суспільства згідно з інтересами керівних верств;
мобілізація ресурсів суспільства відповідно до певних інтересів;
забезпечення інтеграції всіх суспільних груп навколо загальних соціально-політичних цілей та цінностей, панівної ідеології та культури;
 розподіл цінностей у суспільстві відповідно до інтересів, насамперед, панівних соціальних груп;
 забезпечення цілісного управлінського впливу на суспільні процеси.

Політична система суспільства покликана виконувати такі функції:
Підготувала:Коновал Катерина 11-в


title: Презентація на тему «Молодіжні субкультури» (варіант 16)

text:
Молодіжні субкультури
Виконала
Учениця 11- Б класу
Юзунь Аліна

Молодіжна субкультура – будь-яке об'єднання молоді, яка відрізняється від культури, прийнятої більшістю.Люди об'єднуються в групи згідно з їх інтересами, переконаннями і поведінкою. Мають власні елементи культури, а саме: мову (сленг), символіку (зовнішня атрибутика), традиції, норми і цінності.

Сьогодні найбільш популярними в молодіжному середовищі є готи і емо.
Готи
Основні відмінності цієї субкультури такі: загальний похмурий стиль (чорний колір, металеві прикраси), інтерес до містики, до готичної культури і музики, фільмів-жахів. Атрибути  готів: анх (давньоєгипетський символ безсмертя), черепа, хрести, кажани. Макіяж: біле напудрене обличчя і чорна підводка під очима. Волосся хлопці фарбують в чорний колір, рідше - в рудий. Готів звинувачують у  тому, що вони прищеплюють депресивні емоції з незмінною темою смерті та загробного життя. На думку психологів, у цій субкультурі можуть виявитися ті молоді люди, які не впевнені в собі, їм важко адаптуватися в соціумі, вони самі знаходяться в депресії.

Емо
Ця субкультура в чомусь схожа на готовий (депресивні настрої, любов до чорного кольору). Однак має ряд своїх характерних ознак. Емо звикли висловлювати свої емоції, бо вони емо (англ. emo: від emotional - емоційний). Емо-дівчинка емо-хлопчик - це ранимі, тонко відчувають душі, які йдуть у глибину своїх особистих переживань. Прикмети емо: чорний і рожевий кольори в одязі, кеди, косий чубчик, що закриває одне око, пірсинг, нігті, покриті чорним лаком, череп з кістками, мультяшні герої, рожеве серце з тріщиною або рожевий пістолет на одязі.

Металісти
Металісти - субкультура, натхненна музикою в стилі метал.Субкультура металістів позбавлена яскраво вираженої ідеології і зосереджена, головним чином, навколо музики. Тексти метал-гуртів пропагують  незалежність, самостійність і впевненість у собі, культ «сильної особи». У пресі з'являлися дослідження, які стверджують, що інтелектуальний рівень металістів може бути досить високий, а захоплення металом може бути ознакою інтелігентності. Зовнішній вигляд:довге волосся у чоловіків,шкіряна куртка «косуха»,чорні футболки з логотипом   метал-гурту, шкіряні браслети,важке  взуття ,джинси,шкіряні штани

Хіпі
Хіпі (англ. hippy або hippie; від розм. hip або hep, – «розуміє, що знає») – одна з найдавніших молодіжних субкультур. Хіпі - це ненасильство. Хіпі - це вільні люди. Хіппі заперечують суспільство, не визнають влади держави і грошей. Для них не існує законів і традиційних моральних норм. Вони не розуміють, що таке межа і чому її потрібно охороняти. Хіппі знають, для чого йде війна і не беруть участь в ній. Хіппі проти будь-якого вбивства. Вони анархісти.Вони вегани. Вони індивідуалісти. Воліють жити творчими комунами. Вони вважають, що не можна спотворювати природу - звідси довге волосся, природність, натуризм. Вони поважають права слабких. Вони не поділяють дітей (і людей) на "мій" і "чужий", "сильний" і "слабкий" та інше. Вони орієнтовані любити і не керуються в цьому традицією. Вони доброзичливі, їх любов до світу безмежна. Любов - релігія хіпі.

Панки
Па́нки (від англ. punk — шалена молода людина; хтось екстремальний, незалежний) — молодіжна субкультура, покоління молодих людей на рок-естраді (середина 70-х рр. 20 ст.). Провідною інтонацією їхніх виступів став різкий протест проти будь-яких моральних і звичаєвих правил. Це відбилося насамперед на характері їх музики - панк-року (постійна зміна інтонації, надмірне використання ударних інструментів, переважання ритму над мелодією). Шокував глядачів і зовнішній вигляд виконавців у їх стилі завжди присутня неохайність і недбалість (різноколірний грим, лахміття старомодного одягу, обвішаного усіляким мотлохом,також канонічним вбранням є шкіряна куртка з металевими шипами).Не поважають органи порядку,полюбляють алкогольні напої

Растамани
Растафарі (раста) – це релігія бога Джа (спотворене «Єгова»). Урастаманів, як і у всіх віруючих людей, є свої заповіді («Айтель»), яких вони завжди дотримуються, згідно з волею великого Джа: Бажано дотримуватися вегетаріанства; Заборонено оскверняти вигляд людини надрізами і татуюваннями, небажано також і голити голову, оскільки в волоссі міститься чимала магічна сила; Потрібно любити і поважати все людство, в першу чергу всіх раста; Відкидати ненависть, ревнощі, заздрість обман, віроломство, зраду; Необхідно поважати традиції свого народу і традиції растафарі.

Гопники
Субкультура гопників - унікальне явище, що з'явилося на початку минулого століття в СРСР. Сьогодні ця субкультура об'єднує в собі представників різних вікових груп, які спеціалізуються на дрібних крадіжках, вимаганнях та хуліганстві.
Образ гопників:спортивний костюм, кросівки, бейсболка або кепка, в руках барсетка або чотки. У більш «просунутих» гопників можна побачити на шиї масивний срібний або золотий  ланцюг.

Ванільки
Молода субкультура дівчат, романтичних і жіночних, чуттєвих і місцями наївних. Молоді, вічно закохані і дуже-дуже ранимі.За однією з версій, отримали свою назву завдяки фільму Ванільне небо Кемерона Кроу. За іншою версією ванилька їх почали називати через пристрасть до легких суконь ванільного бежевого кольору. Субкультура виникла на знак протесту проти вульгарності та втрати дівчатами колишньої жіночності. Проводять масу  часу в соціальних мережах, де публікують величезну кількість фотографій з собою в головній ролі.Зазвичай, фото робиться в дзеркалі з обов’язковим прийняттям пози і особливого виразу обличчя.

Роботу виконала учениця  11 –Б класу
Юзунь Аліна


title: Презентація на тему «Ділове спілкування»

text:
Презентація Міхєєвої Анастасії
Ділове спілкування
Види
Історично склалися два види ділового спілкування безпосереднє і опосередковане.

Особливості ділового спілкування
наявність певного офіційного статусу об‘єкту;
спрямованість на встановлення взаємовигідних контактів підтримку зв'язків між представниками взаємозацікавлених організацій;
відповідність певним загальновизнаним і загальноприйнятим правилам;
передбачуваність ділових контактів, які попередньо плануються, визначається їх мета, зміст і можливі наслідки;
конструктивність характеру взаємовідносин, їх спрямування на розв'язання конкретних завдань, досягнення певної мети, як правило, не виходячи за рамки певного кола;
взаємоузгодженість рішень, домовленість та подальша організація взаємодії партнерів;
значущість кожного партнера як особистості;
безпосередня діяльність, якою зайняті люди, а не проблеми, що бентежать їх внутрішній світ.
Зони спілкування
Інтимна зона (15 — 46 см) — спілкування з слизькими, батьками, родичами.
Особиста зона (46 — 120 см)— відстань спілкування з друзями і однодумцями.
Зона соціального спілкування (1,2 — 2,0 м) — встань на переговорах з приятелями і колегами по роботі.
Формальна зона (2,0 — 3,6 м) — ділові переговори візити до вищих чиновників.
Загальнодоступна або публічна зона (більше 3,6 м) спілкування з великою групою людей.
слід дотримуватись міри у дистанціюванні (не треба надмірно віддалятись і не надто наближатись до партнера)- дистанція між партнерами повинна відповідати ситуації;
не варто починати спілкування з відстані більш ніж 4 м. Найбільш прийнятними на такій дистанції може бути посмішка чи кивок головою на знак привітання;
перші фрази краще говорити на відстані соціальної зони (залежно від близькості відносин з партнером);
найбільш головними, важливими Ідеями, інформацією з партнером обмінюються в особистій зоні;
відстань треба долати поступово, а не перескакувати через одну чи дві зони. У такому разі легше досягти згоди, виважено розв'язати проблему;
не порушати визначену зону, особливо інтимну, в ділових стосунках це є неприйнятним.
Фази спілкування
функції спілкування
Інформативно-комунікативна
Регулятивно-комунікативна
Афективно-комунікативна


title: Презентація на тему «Лікарські засоби» (варіант 3)

text:
Презентація на тему : «Лікарські засоби»
Учениці 11-Б класу Марьяненко Орини

План
Лікарські засоби
Історія
Класифікація
Вивчення
Дія Способи застосування

Лікарські засоби
Лі́карські за́соби (лікувальні препарати, ліки, медикаменти)  — речовини або суміші речовин, що вживаються для профілактики, діагностики, лікування захворювань, запобігання вагітності, усунення болю, отримані з крові, плазми крові, органів і тканин людини або тварин, рослин, мінералів, хімічного синтезу (фармацевтичні засоби, ліки або медикаменти) або із застосуванням біотехнологій.

Історія
Уже в давнину люди намагалися врятувати своє життя, використовуючи різні природні лікарські речовини. Найчастіше це були рослинні екстракти, але застосовувалися й препарати, які отримували із сирого м'яса,дріжджів і відходів тварин. Деякі лікарські речовини є в легко доступній формі в рослинній або тваринній сировині, у зв'язку із чим медицина з успіхом користувалася з найдавніших часів великою кількістю лікарських засобів рослинного й тваринного походження (наприклад рицина, опій, морська цибуля, відомі ще в древньому Єгипті; ртуть, відома древнім індусам; наперстянка, конвалія, горицвіт і багато інших, широко застосовувані в народній медицині). Лише в міру розвитку хімії люди переконалися, що лікувальний ефект таких речовин полягає у вибірковому впливі на організм певних хімічних сполук. Пізніше, такі сполуки стали отримувати в лабораторіях шляхом синтезу.
Успіхи техніки й розвиток ряду наукових дисциплін (анатомії, фізіології й особливо хімії) у другій половині XIX сторіччя, зробили, по-перше, можливим синтез значної кількості речовин, що не існували в даному поєднанні або вигляді, але володіли терапевтичною дією (антипірин, пірамідон, плазмоцид, аспірин й сотні інших), і, по-друге, дозволили поставити вивчення дії лікарських засобів, а також пошук нових ліків на основу наукового експерименту, що замінив панівні до того в лікуванні й лікарствознавстві різні науково-необґрунтовані теорії (Парацельс, Ганеманн й ін.).
Німецький бактеріолог і хімік Пауль Ерліх вважається засновником сучасної хіміотерапії. В 1891 році він розробив теорію застосування хімічних сполук для боротьби з інфекційними захворюваннями.

Класифікація
Лікарські засоби отримані з сировини рослинного або тваринного походження, що вивчає Фармакогнозія, поділяють на такі групи:
1) лікарська сировина, що відпускається хворому з аптеки у вигляді : ( порошку, чаю , збору).
2) галенові та новогаленові препарати — спиртові витяжки у вигляді : (настойок , екстрактів).
3) продукти первинної переробки рослин : (ефірні та жирні олії , мацерати , смоли, камеді ).
4) індивідуальні діючі речовини : (алкалоїди , глікозиди , складові частини ефірних олій ).
 Як сировину для одержання лікарських використовують :

рослини (листи, трави, квіти, насіння, ягоди, кора, коріння) і продукти їхньої обробки (жирні й ефірні олії, соки, камеді, смоли);
тваринна сировина — залози й органи тварин, сало, віск, тріскова печінка, жир овечої вовни й інше;
викопна органічна сировина — нафта й продукти її перегонки, продукти перегонки кам'яного вугілля;
неорганічні копалини — мінеральні породи й продукти їхньої обробки хімічною промисловістю й металургією (метали);
усілякі органічні сполуки — продукти великої хімічної промисловості:

Вивчення
Вивчення лікарських засобів проводиться шляхом хімічного аналізу, фармакологічних досліджень і клінічних спостережень ; при цьому визначаються діючі начала, речовини і його основні якісні показники: органотропність або паразитотропність ліків, тобто переважна його дія на ті або інші органи хворого або ж на збудників захворювання (на бактерії, паразитів тощо); наявність «побічної» (небажаної) дії; здатність ліків викликати в деяких осіб особливу до себе чутливість (наприклад захворювання нежиттю й поява нудоти від незначних кількостей іпекакуани).
Кількісними показниками для лікарського засобу встановлюються: смертельна доза (обчислювана звичайно на 1 кг живої ваги тварини або людини), терпима (толерована) доза й лікувальна доза. Терпимі дози (або трохи менші для обережності) для багатьох ліків узаконюються у вигляді максимальних доз або т.зв. вищих приймань . Співвідношення смертельної дози до лікувальної називається «терапевтичним індексом» лікарського засобу, тому що чим більше це співвідношення, тим вільніше можна призначати ліки.

Дія

Дія лікарських засобів здійснюється головним чином шляхом зміни фізико-хімічних властивостей середовища, у якій перебувають клітинні елементи організму; при цьому дія може мати характер хімічної сполуки ліків з елементами організму й у деяких випадках при безпосередній дії на протоплазму клітин, супроводжуватися повним руйнуванням їх. Фізіологічним ефектом дії ліків є або порушення або пригнічення життєдіяльності клітинних елементів; при цьому величезну роль грає доза лікарської речовини, тому що ті самі ліки в різних дозах можуть викликати різну дію — збуджувати в малих дозах і гнітити (аж до паралічу) у великих дозах
Істотним моментом є фаза дії лікарських засобів: одні ліки можуть проявляти свою дію в момент проникнення в організм (фаза входження по Кравкову), інші — більшість — у період максимальної концентрації в організмі (фаза насичення), треті — у момент падіння концентрації (фаза виходження); при цьому надзвичайно важливим є здатність деяких ліків до кумуляції, що проявляється в різкому посиленні, а іноді й спотворенні їхньої дії при повторному введенні, що пояснюється нагромадженням ліків в організмі й нагромадженням ефекту дії його.

Дія ліків залежить від віку, статі, стану здоров'я й індивідуальних особливостей організму особи, що приймає їх. Ряд лікарських засобів у відповідно зменшеній дозі має на дітей набагато сильнішу дію, ніж на дорослих (часто отруйне); жінки у період менструації, вагітності, лактації реагують на ліки інакше, ніж звичайно; на деяких осіб ліки діють ненормально сильно, що пояснюється підвищеною чутливістю організму до певних речовин.

Способи застосування
Шляхи введення ліків в організм досить різноманітні. Найчастіше застосовується прийом лікарських засобів усередину через рот. Щоб уникнути швидкого розкладання лікарського засобу або подразнення шлунково-кишкового каналу або для досягнення найбільшої швидкості дії ліки вводять за допомогою шприца під шкіру — внутрім'язево або внутрівенно. Деякі ліки вводять через пряму кишку або шляхом вдихання.

Зовнішнім застосуванням лікарських засобів вважається нанесення їх на шкіру й на слизові оболонки ока, носа, вух, ротової порожнини, сечових шляхів (до місця входу в сечовий міхур і до цервикального каналу матки), на слизову оболонку прямої кишки (до місця розташування внутрішнього сфінктера).

В організмі лікарські засоби руйнуються, змінюються й, входячи в хімічні сполуки з його солями й рідинами, втрачають свої отрутні властивості (а іноді, навпаки, набувають їх) і в тому або іншому вигляді виводяться з організму через кишечник, нирки, дихальні шляхи, потові залози й т. д.

Дякую за увагу !


title: Презентація на тему «Гаррі Трумен» (варіант 2)

text:
Гаррі Трумен
Підготували: Грабенко Анастасія та Гримашевич Діана
 Повоєнний період (1945–1953) в історії США пов`язаний з президентством Г.Трумена – 33-го президента Сполучених Штатів (1884-1972), який був обраний 12 квітня 1945 року. На його політику мали значний відбиток наслідки війни і програмні установки демократичної партії.
Трумен, манери якого дуже відрізнялись від патриціанського Рузвельта, був народним, невибагливим президентом. На різних етапах свого президентства Трумен отримав як найвищий так і найнижчий рейтинги схвалення громадськості в історії президентів.
Фактори впливу на діяльність адміністрації президента Г.Трумена
Громадські роботи на фресці присвяченій Новому курсу.
Підписання документів про створення державної корпорації Адміністрація долини Теннессі частини плану реалізації Нового курсу, травень 1933.
Президент Франклін Делано Рузвельт
           Внутрішня політика. У внутрішній політиці адміністрації Трумена було значною мірою продовжено традиції "нового курсу" Рузвельта. 31 грудня 1946 р. президент Г.Трумен оголосив "закінчення воєнних дій". Було ліквідовано органи надзвичайного контролю над виробництвом, які існували під час війни, монополії отримали свободу дій, але це не означало ліквідацію державної системи регулювання, створеної в період 1929-1945 рр. Активно проводився в життя «план Маршалла» (1947-1951). Було проведено реорганізацію державного апарату. До Конституції США внесено поправку, згідно з якою президент може обиратися не більш, ніж на два строки підряд.
            Однак ці заходи не врятували американську економіку від спаду. Зменшились прибутки більшості американців, зросло безробіття, підвищились ціни. Таке становище призвело до розгортання масової страйкової боротьби. У 1945 р. страйкувало 3,5 млн. осіб, а у 1946 р. – 4,6 млн. осіб. Зростання страйкової боротьби викликало в адміністрації реакцію, яка призвела до прийняття у червні 1947 р. антипрофспілкового закону Тафта-Хартлі (названий за прізвищами сенатора Роберта Тафта і члена палати представників Фреда Хартлі).
Найбільш яскравим прикладом наступу правих на рубежі 40—50-х років став маккартизм. Сенатор Джозеф Маккарті у 1950 р. виступив із заявою про засилля комуністичних елементів у державному апараті. Владні структури, а потім керівництво установ, фірм та організацій почали масові перевірки працівників "на лояльність". Під підозрою опинилися всі ліві організації, зокрема Компартія США. Внаслідок діяльності комісії Конгресу по розслідуванню антиамериканської діяльності та аналогічних комісій в штатах тисячі громадян лівих поглядів втратили роботу і зазнали дискримінації. 1954 р. сенатори засудили екстремістську діяльність Маккарті.
Зовнішня політика. 6 серпня 1945 р. американці скинули атомну бомбу на Хіросіму. В один момент було вбито 75 тисяч жителів міста, ще десятки тисяч незабаром померли від радіації.
Хіросімський меморіал миру — історична пам'ятка у місті Хіросіма, Японія. Являє собою руїни «Дому сприяння промисловості», поблизу якого, 6 серпня 1945 року, було скинуто атомну бомбу.
Грибоподібна хмара над Наґасакі після скинення бомби.
Загалом, у зовнішній політиці діяльність адміністрації Трумена була підпорядкована "холодній війні"; 1947 р. проголошена доктрина стримування можливої агресії з боку СРСР; протидія комуністичним силам в Європі — "доктрина Трумена"; створено НАТО (1949 р.); реалізація програми реконструкції європейських економік — план Маршалла (1948—1952 рр.); участь у корейській війні (1950—1953 рр.)
Велика печать США


title: Презентація на тему «Нація. Етнос. Націоналізм»

text:
Презентація на тему “Нація. Етнос. Націоналізм.”
виконала учениця 11-А класу
Лавриненко Інна
Етнос : його основні ознаки та особливості :

             Слово «етнос» перекладається з грецької мови як «народ» і означає групу людей, які об’єднані суб’єктивними або об’єктивними ознаками. До них відносяться культура, мова, територія проживання і самосвідомість. Правда, значення його набагато більш широке, ніж просто “народ”.
Основні ознаки етносу, на думку одних вчених, це мова і культура. Інші додають сюди етнічну самосвідомість і загальну територію проживання. Треті приєднують до цих ознак загальну психологічну сутність людей. Інакше кажучи, етнос може складатися з біологічних і соціально-економічних особливостей певного народу чи нації. Він почав формуватися 100 000 років тому. До його виникнення існували такі поняття, як сім’я, потім рід і клан.
До етносам відносяться племена, народності, а завершують цей ланцюжок нації. На відміну від держав вони не розпадаються, а переміщуються самостійно з будь територіям. Необхідно виділити такі ознаки етносу, як державність, загальна економіка і соціальний розвиток. Це поняття поступово еволюціонує і проходить стадії від племені і народностей, згодом стаючи нацією. Біологічна спільність етносу змінюється на соціально-політичну.

Першою сходинкою у його формуванні є плем’я. Спочатку воно складалося з людей, які розмовляли на одному і тому ж мовою і проживали на одній території. Це було притаманне пологовому строю, після розпаду якого формується нова спільність людей під назвою «народність».
Деякі прелемена ще досі існують.
Вперше народності стали виникати під час рабовласницького ладу і феодалізму. Ознаки етносу, які їх відрізняли, це не тільки мова та загальна територія, а й культура, і економіка. Народність набагато більше, ніж плем’я, і родинні зв’язки в ній інші, ніж це спостерігається в племені.
Етнічні групи об’єднуються в держави, куди можуть включатися і абсолютно неспоріднені етноси. Народності самі по собі нестійкі і в епоху феодалізму часто розпадалися, утворюючи при цьому нові групи. У великій кількості вони виникали під час формування держав.
Ознаки етносу народності – це, перш за все, національну самосвідомість. Останній, вищий тип етносу – нація.
    Нація – певна форма існування етносу, характерна для певного стану історичного розвитку.
    Отже, нація – історично сформована спільнота людей, якій притаманні спільні  економічне життя, мова, територія, певні ознаки психології, які виявляються в особливостях її культури, мистецтва та побуту.

Національна свідомість — сукупність теоретичних, буденних, масових, елітних, власне національних і зарубіжних ідей, настанов, прагнень, культурних набутків, які сприяють прогресивному розвитку нації в усіх сферах її функціонування;  або сукупність соціальних, моральних, політичних, економічних, естетичних, релігійних, філософських поглядів, що характеризують зміст, рівень і особливості духовного розвитку націй.

Складові національної свідомості :
- сприйняття оточуючого світу та ставлення до нього;
- усвідомлення національно-етнічної належності;
- ставлення до історії та культури своєї національно-етнічної спільноти;
- ставлення до представників інших націй і національностей;
- патріотичні почуття та патріотична самосвідомість;
усвідомлення національно-державної спільності.

Національний інтерес – сукупність потреб і прагнень народів тієї чи іншої держави створити необхідні для себе життєві умови, усвідомлення свого сувернітету, встановлення взаємних відносин з народами інших країн.

Міжнаціональна диференціація  - це процес роз`єднання, розділення, протистояння різних націй, етносів, народів.

Міжнаціональна інтеграція – це процес поступового об`єднання різних етносів, народів і націй через сфери суспільного життя.

Націоналізм. Міжнаціональні  конфлікти та  шляхи їх подолання.
Націоналізм – ідеологія і напрямок політики, базовим принципом яких є теза про цінність нації як найвищої форми суспільної єдності та її первинності в державотворчому процесі. Відрізняється різноманіттям течій, деякі з них суперечать одне одній. Як політичний рух, націоналізм прагне до відстоювання інтересів національної спільноти у відносинах з державною владою.
Міжнаціональний конфлікт – одна із форм відносин між національними спільнотами, що характеризується станом взаємних претензій, відкритим протистоянням етносів, народів і націй, які мають тенденцію до наростання протистояння аж до збройних зіткнень.
Причини міжнаціональних конфліктів:
Можна виділити декілька основних причин міжнародних конфліктів: недосконалість людської природи; бідність та нерівність у добробуті народів різних країн; соціально-економічний та політичний лад держави, рівень її культури і цивілізованості; невпорядкованість міжнародних стосунків.
Практика міжнародних відносин свідчить, що в основі суперечності зрідка лежить якийсь один чинник. Джерелом суперечностей здебільшого є інтереси певних держав, економічних союзів, а також військово-політичних блоків. Предметом суперечностей часто є території та кордони (о. Коса Тузла, 2003 p.), прагнення посісти домінуюче становище в регіоні, протистояння економічних, політичних інтересів країн, що розвиваються, негативні етнічні стереотипи, релігійні протиріччя.
С. Хантінгтон, виділяючи західну, японську, ісламську, слов'янсько-православну та африканські цивілізації, вважає, що основні конфлікти у майбутньому відбуватимуться між країнами різних культурно-цивілізаційних типів. Зразок таких конфліктів С. Хантінгтон убачає на Балканах, де, на його думку, триває боротьба між народами західної (словенці, хорвати), слов'янсько-православної (серби, чорногорці) та мусульманської (боснійські мусульмани) цивілізацій.
Отже, нині міжнародні відносини все ще залишаються сферою розбіжностей інтересів, суперництва, непередбачуваності, конфліктів і насильства. Можна стверджувати, що міжнародний конфлікт — це зіткнення двох або більше різноспрямованих сил з метою реалізації цілей та інтересів в умовах протидії.

Типи міжнаціональних конфліктів:
1. Державно-правові (незадоволення правовим становищем нації, прагнення власної державності, конфлікт з владними органами держави, у складі якої перебуває нація).2. Етнотериторіальні (визначення кордонів нації).3. Етнодемографічні (захист прав корінної національності).4. Соціально-психологічні (зміна способу життя, порушення прав людини).

Шляхи розв`язання міжнаціональних конфліктів:

Усвідомлення усіма людьми неприйнятності насильства, вироблення поваги до національних почуттів всіх етнічних груп.
 Провадження лояльної, продуманої  політики з урахуванням інтересів усіх народів і народностей.
 Створення ефективно діючих міжнародних комісій, рад, інших організацій для мирного розв`язання національних суперечок.
 Надання національно-культурної автономії усім бажаючим національним меншинам, що дозволить їм зберегти свою мову, культуру, релігію і традиції.


title: Презентація на тему «Технологія пошиття швейного виробу»

text:
         Презентація на тему:
 “Технологія пошиття швейного виробу “
                                                Виконали :                                               учениці 9класу
                                               МЗОШ №26                                              Гринько Анна
                                              Хриштакян Карина
    Зміст :
1.Основні етапи виготовлення швейних виробів 2. Матеріали для виготовлення одягу 2.1 Основні матеріали для виготовлення одягу 2.2 Матеріали для виготовлення деталей одягу 3. Способи з'єднання деталей одягу 4. Волого-теплова обробка швейних виробів 5. Дефекти при виготовленні одягу Висновок
Матеріали для виготовлення одягу
    Всі матеріали, використовувані для виготовлення одягу, класифікуютьсязаознакою призначення. Відповідно до цієї класифікації всі матеріали розподіляють за такими групами: основні (покривні матеріали), або матеріали верху; підкладкові; прокладочні; теплозахисні; матеріали для з'єднання деталей одягу (швейні нитки, клеї); оздоблювальні матеріали; фурнітура для одягу (гудзики, кнопки, пряжки, застібки-блискавки та ін)
Найчастіше одяг буває тканинний , синтетичний  та вовняний.

Матеріали для з'єднання деталей одягу: нитки, клейові з'єднання
Історія  розвитку моди та одягу
Способи з'єднання деталей одягу
Деталі одягу з'єднують різними способами: нитковим, клейовими, зварних, клепаних. Застосування того або іншого з'єднання в кожному конкретному випадку залежить від вимог, що пред'являються до нього, виду з'єднуються матеріалів, а також від потужності і можливостей обладнання.
Сметочный шов
Обметувальний шов
Петельний  шов
.
Потайний шов
Волого-теплова обробка швейних виробів
Для волого-теплової обробки використовують різні устаткування і пристрої: прасувальні дошки, колодки, столи, праски, преси, пароповітряні манекени.
Процеси волого-теплової обробки різні. Різне і призначення їх.
Пропрасування ,розпрасування,припрасування,спрасування ,запрасування ,відпарювання ,відтягування.

розпрасування
запрасування
Дефекти при виготовленні одягу
Всі дефекти при виготовленні одягу можна розділити на наступні групи: загальні дефекти та дефекти посадки виробу на фігурі, дефекти з'єднань (швів, строчок і стібків), дефектів волого-теплової обробки і заключних операцій.
	Висновок

Вплив моди відчувається всюди - в архітектурі нових будівель, у предметах нашого побуту, в одязі космонавтів та ін .Мода - це те, що в певний час користується найбільшою популярністю і визнанням більшості, і одяг стає модною тоді, коли вона прийнята мільйонамии людей. Людині властиво прагнення до оновлення, до зміни. І також, як змінюється навколишній нас світ, змінюється і форма одягу. Мода завжди йде в ногу зі століттям. У наш час бурхливий розвиток промисловості дає нам нові тканини і матеріали, а прискорений темп життя вимагає зручного одягу.


title: Презентація на тему «Гроші: їх значення у нашому житті»

text:
Гроші: їх значення у нашому житті
  Сутність та походження грошей.
  Функції грошей.
3.   Види грошей.
Перелік  питань
 Походження грошей.
  Гроші — одне з найдавніших явищ у житті суспільства — відіграють важливу роль у його економічному і соціальному розвитку. Вони завжди привертали до себе пильну увагу науковців. Уже в працях Платона й Аристотеля є цікаві висловлювання про гроші. Часто згадується про них і в літописах періоду Київської Русі. Проте систематичні дослідження грошей і формування їх наукових теорій почалися з розвитком капіталізму. Вивчення грошей значною мірою визначило формування економічної теорії як науки.
 Гроші за своєю сутністю є особливим товаром, що має властивості загального еквівалента — здатність обмінюватися на будь-який інший товар, загальну споживну вартість замість специфічної, властивої звичайним товарам, є безпосереднім носієм абстрактної цінності і суспільного багатства.
3
       1. Сутність та походження грошей
.
продовження
Виникнення та розвиток грошей — тривалий еволюційний процес, зумовлений стихійним розвитком товарного виробництва та обміну. Таке трактування походження грошей дістало назву еволюційної концепції. Воно є більш науково достовірним і створює сприятливу базу для вияснення сутності грошей. З нього випливає ряд важливих висновків:
по-перше, гроші за походженням — це товар, але не просто товар, а носій певних суспільних відносин, формування яких зумовило виділення з широкого ряду звичайних товарів одного — грошового;
по-друге, як результат тривалого еволюційного розвитку товарного виробництва і ринку гроші самі не можуть бути застиглим, раз і назавжди даним явищем, а повинні постійно розвиватися як по суті, так і за формами існування;
по-третє,  гроші не можуть бути скасовані чи змінені угодою людей або рішенням держави доти, доки існують адекватні грошам суспільні відносини, так само як і не можуть бути «введені» там, де таких відносин не існує.
4
1. Сутність та походження грошей
.
       Сутність грошей
За своїм місцем у товарному виробництві й обміні гроші — це специфічний товар, що має властивість обмінюватися на будь-який інший товар, тобто є загальним еквівалентом.
Природа грошей як загального еквівалента визначається передусім їх походженням. Як було показано вище, гроші виникли внаслідок стихійного виділення з безлічі товарів одного, найбільш придатного за своїми фізичними властивостями виконувати роль загального еквівалента. Але й після завершення формування грошей як самостійного економічного явища носієм їх протягом тисячоліть були товари в їх натурально-речовому вигляді, зокрема срібло і золото. Будучи звичайними товарами, вони визначали також товарну природу самих грошей, суспільну роль яких виконували нібито за сумісництвом.
Гроші в процесі обігу набувають особливої вартості, яка може існувати відокремлено і паралельно з внутрішньою вартістю того матеріалу , з якого вони виготовлені.
5
1. Сутність та походження грошей
.
     продовження
Гроші стають абсолютним уособленням мінової вартості, що має вирішальне значення в метаморфозі Товар—Гроші. Можливість формування такої вартості грошей створила основу для відокремлення явища грошей від конкретного товарного носія, для виникнення грошей, не пов’язаних з будь-якою натурально-речовою формою, наприклад депозитні гроші, електронні гроші.
Як самостійна форма мінової вартості гроші принципово відрізняються від звичайних товарів. Вони мають не конкретну, а загальну споживну вартість, тобто здатні задовольнити будь-яку потребу людей, попередньо обмінявшись на відповідні блага. Тому ринок сприймає гроші як абстрактну цінність, бажану саму по собі для будь-якого його суб’єкта, незалежно від його конкретних поточних потреб. Отже, гроші стають абсолютним товаром, який протистоїть на ринку всім іншим товарам, стає мірилом вартості останніх і безпосереднім втіленням багатства взагалі.
Як такі гроші виходять в окремих своїх функціях далеко за межі сфери товарного обміну й обслуговують усі сфери економіки, зокрема нагромадження вартості, її розподіл, перерозподіл та використання, у тому числі на потреби інвестування.
6
1. Сутність та походження грошей

Функції грошей
7
Різноманітність і складність виробничих відносин, які втілюються в грошах, визначають множинність форм прояву самих грошей. Кожна з таких форм дістала назву функції грошей. Функція грошей — це певна дія чи «робота» грошей щодо обслуговування руху вартості в процесі суспільного відтворення.
Питання про функції грошей є одним з найбільш дискусійних у теорії грошей. Розбіжності стосуються не тільки трактування окремих функцій, а й їх кількості. Дискусії ведуться як між представниками різних теоретичних шкіл, так і всередині кожної з них. Так, більшість представників марксистської теорії грошей визнає п’ять їх функцій, проте вони мають різні погляди щодо суті кожної з них.
. Ми також розглянемо п’ять функцій:
 міри вартості,;
 засобу обігу;
 засобу платежу;
 засобу нагромадження вартості;
 світові гроші.
2. Функції грошей

Міра вартості
8
Міра вартості — це функція, в якій гроші забезпечують вираження і вимірювання вартості товарів, надаючи їй форму ціни.
Двояке призначення цієї функції — виражати і вимірювати вартість — пояснюється тим, що вартість товару не може бути виражена інакше, ніж порівнюванням її з товаром — загальним еквівалентом, вартість якого загальновизнана. І тільки через кількісне визначення в одиницях товару-еквівалента здійснюється вимірювання вартості товарів. Подвійне призначення міри вартості найчіткіше виявлялося в умовах використання благородних металів як грошового товару
Гроші як міра вартості широко використовуються як рахункові, як одиниця рахування. За їх допомогою можна надати кількісного виразу всім економічним процесам і явищам на мікро- і макрорівнях, на всіх стадіях процесу суспільного відтворення, без чого неможлива їх організація й управління

2. Функції грошей
.
Засіб обігу
Засіб обігу — це функція, в якій гроші є посередником в обміні товарів і забезпечують їх обіг.
Обмін товарів за допомогою грошей у цій функції здійснюється за схемою Т—Г—Т на відміну від бартерного обміну товарів за схемою Т—Т. Участь в обміні грошей надає товарному метаморфозу принципово нову якість: він розпадається на два самостійні акти — продаж (Т—Г) і купівля (Г—Т), які можуть відокремлюватися в просторі і в часі. За бартерного обміну відразу здійснюється повний товарний метаморфоз, коли своїх цілей досягають обидва учасники операції — кожний з них отримує потрібну споживну вартість.
Функцію засобу обігу гроші виконують миттєво, що робить її індиферентною до форми грошей, проте не до сталості їх вартості. Адже миттєвість властива грошам як засобу обігу тільки в одному товарному метаморфозі
9
2.Функції грошей
.

10
2. Функції грошей
.
Засіб платежу
Засіб платежу — це функція, в якій гроші обслуговують погашення різноманітних боргових зобов’язань між суб’єктами економічних відносин, що виникають у процесі розширеного відтворення.
Гроші як засіб платежу, подібно до засобу обігу, передаються від одного суб’єкта відносин до іншого, тобто здійснюють обіг. Тому коли мова йде про грошовий обіг, то найчастіше мається на увазі функціонування їх і як засобу обігу, і як засобу платежу. Відповідно і загальна маса грошей в обігу включає їх кількість в обох цих функціях.
До грошей у функції засобу платежу ринок висуває ті самі вимоги, що й до засобу обігу, хіба що іншою мірою. Зокрема, необхідність сталості грошей у цій функції виявляється ще гостріше, оскільки тут, як уже вказувалося вище, діє фактор часу.
Засіб нагромадження
Засіб нагромадження — це функція, в якій гроші обслуговують нагромадження вартості в її загальній абстрактній формі в процесі розширеного відтворення.
Гроші як засіб платежу, подібно до засобу обігу, передаються від одного суб’єкта відносин до іншого, тобто здійснюють обіг. Тому коли мова йде про грошовий обіг, то найчастіше мається на увазі функціонування їх і як засобу обігу, і як засобу платежу. Відповідно і загальна маса грошей в обігу включає їх кількість в обох цих функціях. Вимоги закону грошового обігу поширюються на загальну масу грошей, тобто на обидві їх функції.
До грошей у функції засобу платежу ринок висуває ті самі вимоги, що й до засобу обігу, хіба що іншою мірою. Зокрема, необхідність сталості грошей у цій функції виявляється ще гостріше, оскільки тут, діє фактор часу

11
2. Функції грошей

Світові гроші
12
2.Функції грошей
Світові гроші — це функція, в якій гроші обслуговують рух вартості в міжнародному економічному обороті і забезпечують реалізацію взаємовідносин між країнами.
Виділення функції світових грошей зумовлене особливостями руху вартості на світовому ринку, які визначаються поділом цього ринку державними кордонами.
Гроші на світовому ринку виконують функції загального платіжного засобу, загального купівельного засобу і засобу перенесення багатства з однієї країни в іншу. Отже, світові гроші — це комплексна функція, що повторює, по суті, всі функції, властиві грошам на внутрішньому ринку.
Якщо світові гроші використовуються для погашення боргів, пов’язаних із зовнішньою торгівлею, банківськими та фінансовими позичками тощо, то вони виконують функцію засобу платежу.
Світові гроші функціонують і як міра вартості та рахункові одиниці, оскільки національні ціни жодної країни не можуть повністю задовольнити потреби світового ринку і на ньому формується своя система цін.
.
Види грошей
Еволюція форм грошей відбувалася в напрямі від повноцінних грошей до неповноцінних, якими є сучасні гроші. Повноцінними були гроші, що мали внутрішню реальну вартість, адекватну вартості товару, який виконував функції грошей, чи вартості того матеріалу, з якого гроші були виготовлені, наприклад золоті чи срібні монети. Неповноцінними є гроші, які набувають своєї вартості виключно в обігу.
Між періодами використання повноцінних і неповноцінних грошей знаходиться епоха використання змішаних форм У цей період в одних країнах використовували повноцінні гроші, в інших — неповноцінні (паперові). Крім того, в одних і тих самих країнах поряд з повноцінними монетами нерідко використовувалися неповноцінні — білонні — монети, а також паперові знаки грошей (банкноти). Останні не мали внутрішньої вартості і були за формою ідентичні неповноцінним грошам.
Початковою висхідною формою повноцінних грошей були товарні гроші, потім почалася тривала ера панування металевих грошей. Проте з появою металевих грошей їх розвиток не припинився.
Монета -  з появою металевих грошей вони використовувалися у формі простих зливків чи кусків металу.
13
        3. Види грошей
.
14
3. Види грошей

ПРОДОВЖЕННЯ
Новий етап у розвитку монети як форми справжніх грошей пов’язаний з виникненням білонної монети, тобто розмінної, з дрібною вартістю. Еволюційні процеси в суспільному житті зумовили неспроможність золота назавжди закріпитися в ролі грошей та підготували передумови для переходу до якісно нового типу грошей — неповноцінних. Це гроші, які не мають власної субстанціональної вартості. Основними видами неповноцінних грошей є білонна (розмінна) монета, паперові гроші (казначейські зобов’язання), банківські зобов’язання (банкноти), депозитні вклади, квазігроші. Фактор довіри до цих форм стає вирішальним для їх функціонування як грошей, завдяки чому вони дістали також назву кредитних.
Кредитні гроші класифікуються за кількома критеріями. Залежно від форми існування виділяють паперові гроші, монету, депозитні гроші, електронні гроші, залежно від статусу емітента та характеру емісії — казначейські та банківські гроші.
продовження
Паперові гроші — це нерозмінні на метал знаки вартості, що випускаються державою для покриття своїх (бюджетних) витрат
Банківські гроші — це теж неповноцінні знаки вартості, які емітуються банками на основі кредитування реальної економіки, завдяки чому їх випуск тісно пов’язується з потребами обороту, забезпечується їх вилучення з обороту і підтримка стабільної вартості.
Банкнота в самому загальному трактуванні є простим векселем емісійного банку. Особливо чітко виявлялася спорідненість її з векселем на першому етапі розвитку, коли вона мала форму так званої класичної банкноти
Депозитні гроші — це різновид банківських грошей, який існує у вигляді певних сум, записаних на рахунках економічних суб’єктів у банках.
Електронні гроші — це різновид депозитних грошей, коли переказування грошових сум по рахунках у банках здійснюється автоматично з допомогою комп’ютерних систем за безпосередніми розпорядженнями власників поточних рахунків, носієм електронних грошей є пластикова картка.
«Квазігроші», або майже гроші, — це специфічні грошові форми, в яких грошова суть істотно послаблена, відхиляється від загальноприйнятих, стандартних форм.
15
           3. Види грошей
.


title: Презентація на тему «Національна академія наук України»

text:
Національна академія наук України

Націона́льна акаде́мія нау́к Украї́ни
 (НАН України) — вища наукова установа України з самоврядною організацією.

Назви
Історія

Приміщення Президії НАН України на вулиці Володимирській № 54 у Києві

Стуктура відділень НАН України
У Національній академії наук діють три секції, що об'єднують 14 відділень наук:
Відділення математики;
Відділення інформатики;
Відділення механіки;
Відділення фізики і астрономії;
Відділення наук про Землю;
Відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства;
Відділення фізико-технічних проблем енергетики;
Відділення ядерної фізики та енергетики;
Відділення хімії;
Відділення біохімії, фізіології і молекулярної біології;
Відділення загальної біології;
Відділення економіки;
Відділення історії, філософії та права;
Відділення літератури, мови та мистецтвознавства.

Регіональна структура
У складі НАН України діють 6 регіональних центрів:
Західний науковий центр. Місце перебування керівництва — м.Львів, налічує 18 установ: Львів (15), Чернівці (2), Ужгород (1).
Північно-східний. Місце перебування керівництва — м. Харків, налічує 17 установ: Харків (15), Суми (1), Полтава (1).
Донецький науковий центр. Місце перебування керівництва — м. Донецьк, налічує 9 установ: Донецьк (7), Луганськ (2).
Кримський науковий центр. Місце перебування керівництва — м. Сімферополь, налічує 8 установ: Сімферополь (4), Севастополь (3), Керч (1).
Придніпровський науковий центр. Місце перебування керівництва — м. Дніпропетровськ, налічує 7 установ: Дніпропетровськ (5), Запоріжжя (1), Кривий Ріг (1).
Південний науковий центр. Місце перебування керівництва — м. Одеса, налічує 7 установ: Одеса (5), Миколаїв (1), Херсон (1).

Видання НАН України
У 1921—28 виходили «Звідомлення ВУАН», 1928—47 — «Вісті ВУАН».
Нагороди та відзнаки НАН України
Золота медаль імені В. І. Вернадського

Відомчі відзнаки НАН України
Відзнака «За наукові досягнення»
Відзнака «За професійні здобутки»
Відзнака «За сприяння розвитку науки»
Відзнака «За підготовку наукової зміни»
Відзнака для молодих учених «Талант, натхнення, праця»


title: Презентація на тему «Жанна д’Арк» (варіант 2)

text:
Жанна д’Арк
Орлеанська Діва
(6 січня 1412 — 30 травня 1431)
Столітня війна почалася в 1337 з нападу на Францію англійської короля Едуарда III, який заявив про свої права на французький престол. Аж до 1415 війна йшла зі змінним успіхом: французи терпіли жорстокі поразки, але все ж їм вдавалося тримати під контролем значну частину країни, і навіть часом відвойовувати деякі території. Але в 1415 ситуація для французів різко погіршилася: в Англії припинилася міжусобиця, і король з нової династії Ланкастерів Генріх V почав рішуче вторгнення на материк. У самій Франції внутрішня ситуація була катастрофічна, країною формально правил божевільний король Карл VI, за реальну владу в країні боролися угруповання арманьяков і Бургиньон. 25 жовтня 1415 французькі війська були розбиті в битві при Азенкуром. В 1416 бургундський герцог Іоанн Безстрашний уклав союз з англійцями, незабаром він став господарем Парижа і став правити від імені божевільного короля спільно з дружиною останнього - Ізабеллою Баварською. Дофін Карл, спадкоємець Карла VI, лише дивом зумів втекти на південь країни. В 1422 Генріх V раптово помер, і королем обох держав став його дев'ятимісячний син Генріх VI. Регентом при малолітньому королі став англійський герцог Бедфорд. Щоб повністю підпорядкувати Францію, англійцям достатньо було з'єднати окуповану північну Францію з давно контрольованими ними Гієнью і Аквітанія на півдні. Ключовим пунктом, що заважав їм це зробити, було місто Орлеан, операція з узяття якого почалася в 1428. Захисники оборонялися хоробро, але результат облоги здавався вирішеним.
Жанна дез Армуаз
 ?—1446


title: Презентація на тему «Вплив чинників на репродуктивне здоров’я людини»

text:
Підготувала учениця 5(9) м-б класу
Петрухно Юлія
Вплив чинників на репродуктивне здоров’я людини
Мета:
Дослідити, які чинники впливають на репродуктивне здоров’я людини. До чого може довести нехтування великим даром природи - здоров’ям, також як ми можемо запобігти подальшому розвитку хвороб.

Останні десятиріччя характеризуються несприятливою демографічною ситуацією, яка набула сталого характеру. Сучасне буття населення України супроводжується глибоким порушенням механізму його відтворення, погіршенням не лише кількісних, а й якісних характеристик. Особливе занепокоєння викликає відсутність ознак демовідтворення, що створює певну небезпеку для держави . Згідно з останніми даними ВООЗ Україна займає останнє місце серед країн Євросоюзу за показником природного приросту населення . Звичайно, така ситуація зумовлена особливостями репродуктивної поведінки та репродуктивної мотивації населення (системи дій, відносин та психічного стану особи, що спонукає її до потреби в дітях), яка залежить від економічного та соціальнопсихологічного стану населення держави. Суттєве значення у виконанні дітородної функції має і стан репродуктивного здоров"я. Формування репродуктивної системи - процес тривалий і складний.  Адже, за визначенням ВООЗ, репродуктивне здоров"я - це стан повного фізичного, розумового і соціального благополуччя, а не просто відсутність хвороб репродуктивної системи та її порушень. Здоров"я жінки і його невід"ємний компонент - репродуктивне здоров"я - значною мірою визначається умовами її розвитку в утробі матері, в період новонародженості, дитинстві та підлітковому віці.  А нині, лише за даними офіційної статистики, майже кожна третя дитина з"являється на світ з відхиленнями в стані здоров"я, а 27 із кожної тисячі народжуються з вродженими вадами. Значне навантаження з проблем репродуктивного здоров"я припадає на дітей підліткового віку та молодь. Згідно з класифікацією ВООЗ термін "підлітки" включає осіб 10-19 років, "молодь" - 15-24 років, "молоді люди" - у віці між 10 та 24 роками.В Україні функціонує 7 центрів репродуктивного здоров"я підлітків (Автономна Республіка Крим, Донецька, Одеська, Львівська, Луганська, Запорізька області та м. Київ).
Головними чинниками, які можуть порушити стан репродуктивного здоров’я є   соціально-економічне становище , умови праці та побуту , стан системи охорони здоров'я та ефективність її функціонування , спадковість , стан навколишнього середовища, тобто екологія.
У відсотковому відношенні можемо спостерігати таке 
Спадкові або генетично обумовлені чинники (20-22%)
Це спадкові хвороби родичів , загальний стан здоров'я матері і захворювання , перенесені нею під час виношування дитини. Наприклад , такі інфекції , як краснуха , токсоплазмоз , грип , особливо в першому триместрі вагітності , коли відбувається закладка всіх органів і систем плода , в перспективі можуть викликати порушення його розвитку і здоров'я .

екологічні фактори (20-22%)
Даними досліджень підтверджено , що в різних містах неблагополучне навколишнє середовище винне в 20-30% ускладнень під час вагітності. Про забрудненому повітрі , воді , продуктах харчування написано дуже багато. Численні епідеміологічні дані свідчать про те , що концентрація хімічних речовин в атмосфері по

Спосіб життя (48-51%)
Далеко не останнє місце в плані впливу на репродуктивне здоров'я займають професійні фактори ризику - умови , в яких працює жінка , яка очікує дитину .
Також негативний характер впливу наркотичних речовин на репродуктивну систему підлітків та молоді. Особлива шкідливість для здоров’я сумісної дії тютюнового диму і алкоголю, та навіть наркотичних засобів.

Охорона здоров’я, медицина (8-10%)

Соціально -психологічні чинники
Почнемо з того , що стан здоров'я будь-якої людини , в тому числі і вагітної жінки , за даними Всесвітньої  Організації Охорони здоров'я , на 50 % залежить від соціально -психологічних факторів , на 20-25 % - від факторів спадкоємних і на 20-25 % - від стану навколишнього середовища. Що з цього випливає? Важливість для репродуктивного здоров'я жінки тих речей , які ми традиційно звикли пов'язувати з приватної повсякденним життям і побутом.

Ми повинні добре, правильно харчуватися, щоб зберегти репродуктивне здоров’я
Погані чинники, але які часто зустрічаються у нашому житті
А корисно, звісно,  здорове харчування, займатися спортом, насолоджуватись дружбою….
Висновок: Сучасна наука дослідним шляхом довела , що стан нашого здоров'я залежить від цілого комплексу чинників. Головні серед них - соціально-економічне становище , умови праці та побуту , стан системи охорони здоров'я та ефективність її функціонування , спадковість , стан навколишнього середовища. Це і є фактори ризику , які можуть зумовити ті чи інші порушення в стані здоров'я людини.
Дякую за увагу! 


Презентація на тему «Вимова приголосних звуків»


title: Презентація на тему «Догляд за хворими» (варіант 3)

text:
ПІДГОТУВАЛИ: Олексієнко, Кадученко, Мізіна, Бліндюк, Масленнікова, Спінко
ДОГЛЯД ЗА  ХВОРИМИ
ЛІКУВАННЯ  - комплекс заходів задля усунення страждань хворого і відновлення порушених функцій його організму.
ПЕРША ДОПОМОГА ХВОРИМ - найпростіші доцільні заходи для полегшення їх самопочуття.

                                Вчасно призначене лікування, правильно організований догляд                                       за хворими сприяють їх швидкому одужанню                                                                       й поверненню до активної діяльності.
ДОГЛЯД ЗА ХВОРИМИ:

створення гігієнічного й охоронного режиму,
виконання всіх призначень лікаря,
нагляд за хворим, особливо при погіршенні його стану.

Основне завданням - підтримка захисних сил його організму в боротьбі з хворобою.
Під час догляду за хворими потрібно виявляти велику витримку й терпіння.
Стримане звертання діє на них заспокійливо.
Сумлінне й турботливе ставлення забезпечує  довіру.
Усі розпорядження лікаря треба виконувати свідомо, розуміючи, на що вони спрямовані.
Доглядаючи за хворими, виконують такі дії:

здійснюють найпростіші лікувальні процедури,
видають ліки, забезпечують правильний їх прийом,
 вимірюють температуру тіла,
міняють постільну й натільну білизну, годують, напувають й обмивають важкохворих,
ставлять компреси, банки й гірчичники,
прибирають і провітрюють кімнати (уникайте переохолоджень та протягів! Повітря має бути свіжим, а температура постійною, у межах плюс 20-22 °С)
стежать за своєчасністю сечовиділення й випорожнення кишечнику хворого тощо.
  Велике значення при догляді за хворими має дотримання правил особистої гігієни. Кожен, хто доглядає хворих, повинен стежити за чистотою свого тіла, коротко підстригати нігті на руках, мити руки теплою водою з милом до й після кожної процедури.
ДОГЛЯД ЗА ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНИМИ ХВОРИМИ
ТРЕБА ВМІТИ:
голити хворого,
ставити йому очисну клізму,
вимити його,
підстригти нігті на руках і ногах,
перемінити постільну й натільну білизну,
вкласти в ліжко з низьким узголів'ям, повернути голову набік, щоб у випадку блювоти блювотні маси не потрапили в трахею.
У післяопераційний період необхідно:
спостерігати за частотою пульсу, серцевих скорочень,
вимірювати температуру тіла.

    Без призначення лікаря хворому не можна пити, тільки змочувати губи або полоскати порожнину рота.
ДОГЛЯД ЗА ОПІКОВИМИ ХВОРИМИ
Такі хворі через опікову поверхню втрачають велику кількість білка і рідини, тому їх необхідно поповнювати. Для утамування спраги дають мінеральну воду і солоно-лужну суміш: на 1 л води 5 г кухонної солі і 2 г гідрокарбонату натрію.
Після кожного прийому їжі рекомендується полоскати або зрошувати порожнину рота дезинфікуючими рідинами: слабким розчином перманганату калію, 2% -м розчином гідрокарбонату натрію, 3% -м розчином перекису водню та ін.
Ліжко застеляють стерильною білизною, аби уникнути інфекцій.

Необхідне дбайливе ставлення до асептичної пов’язки.
ДОГЛЯД ЗА ХВОРИМИ ДІТЬМИ
Уранці та на ніч слід протирати обличчя, шию, складки шкіри ватною або марлевою кулькою, змоченою в теплій кип'яченій воді.

Грудних дітей підмивають кілька разів на день, після чого ретельно висушують м'якою пелюшкою, а складки шкіри змазують стерильною (прокип'яченою) олією або вазеліном.
Пігулки необхідно подрібнювати й змішувати з цукровим сиропом. Якщо дитина не відкриває рот, то треба обережно великим пальцем руки надавити на підборіддя або здавити крила носа двома пальцями, при цьому вона відкриває рот для вдиху - у цей час їй вливають потрібні ліки.
У випадку блювоти дитину треба посадити або покласти на бік. Після блювоти слід прополоскати порожнину рота з гумової груші струменем кип'яченої охолодженої води, спрямованим на тверде піднебіння, дати випити кілька ковтків води.
У приміщеннях у яких перебувають діти, дотримують ретельний гігієнічний режим: провітрювання, вологе прибирання, контроль за температурою, чистотою і своєчасною зміною постільної білизни.
Харчування хворих дітей повинне бути раціональним, їх потрібно годувати якісними продуктами, їжу давати в той самий час, невеликими порціями.
МЕДИЧНА ДЕОНТОЛОГІЯ -  сукупність етичних норм і правил поведінки медичного персоналу, спрямованих на максимальне підвищення ефективності лікування пацієнтів.

заснована на повазі до хворого, культурі медичного персоналу, дотриманні моральних і правових норм.

Відповідно до вимог деонтології стосунки між медичними працівниками і пацієнтом повинні будуватися на принципі партнерства, адже без бажання й намагання самого хворого видужати його важко змусити.


Презентація на тему «Гюстав Флобер» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Культура України. Сучасна Музика»

text:
Сивак Володимир 7(11)-Е
ПрезентаціяКультура України. Сучасна Музика
Украї́нська му́зика починає свій відлік з часів Київської Русі і в своєму розвитку охоплює практично всі типи музичного мистецтва — народну і професійну, академічну і популярну музику. Сьогодні українська музика в її багатоманітті звучить в Україні та далеко за її межами, вона продовжує розвиватись в народній та професійній традиціях, вона є предметом вивчення науковців.
Україна успадкувала від СРСР розгалужену систему освітніх і концертних музичних організацій, що перебувають у віданні Міністерства культури і туризму. Зокрема, це:
Сучасна музика:Освітні та концертні установи
оперні театри у Києві, Харкові, Львові, Одесі, Дніпропетровську, Донецьку
театри музичної комедії в Харкові та Одесі, а також театр оперети в Києві
Дитячий музичний театр у Києві

Театри
Національна філармонія та філармонії в усіх обласних центрах України,
Будинки органної та камерної музики у Києві, Дніпропетровську, Білій Церкві, Львові, та Харкові
палаци та будинки культури в багатьох містах України.

Концертні установи
Підготовку фахових музикантів проводять:
Консерваторії (музичні академії) в Києві, Харкові, Одесі, Львові, Донецьку, Дніпропетровську
Музичні факультети у Харківському університеті мистецтв та Київському університеті культури
Музичні училища в різних містах України

Освітні музичні заклади
Станом на 2008 рік в Україні діють 9 національних і 2 державних колективи. З них 10 базуються у Києві, один — в Житомирі та в Одесі:
Національний симфонічний оркестр України
Національний одеський філармонійний оркестр
Національна заслужена академічна капела України «Думка»
Академічна хорова капела "Орея"
Національний заслужений академічний український народний хор ім. Григорія Верьовки
Національна заслужена капела бандуристів України ім. Г. І. Майбороди
Національний ансамбль солістів «Київська камерата»
Національний заслужений академічний ансамбль танцю України ім. П.П. Вірського
Національний оркестр народних інструментів України
Національний академічний духовий оркестр України
Державна академічна чоловіча хорова капела України ім. Ревуцького
Державний естрадно-симфонічний оркестр України
Окрім того, діє багато муніципальних колективів, колективів при обласних філармоніях, будинках органної та камерної музики тощо.

Концертні колективи
Дві творчі спілки музичного профілю станом на 2008 рік мають національний статус. Це:
Національна спілка композиторів України та
Національна всеукраїнська музична спілка

Музичні спілки
Значна кількість сучасних українських композиторів є членами Національної спілки композиторів, серед них — 17 народних артистів України, 54заслужених діяча мистецтв України, 16 лауреатів Національної премії України імені Тараса Шевченка, 6 академіків та 3 члена-кореспондента Академії мистецтв України, 35 докторів наук, 59 професорів тощо. За особливі досягнення 10 митців нагороджені Відзнакою Президента України Орденом «За заслуги» ІІІ ступеня, 1 — орденом Ярослава Мудрого, 1 — орденом Княгині Ольги.
Твори сучасних українських композиторів виконуються головним чином на фестивалях «Київ Музик Фест», «Прем'єри сезону», «Форум музики молодих» (Київ), «Два дні й дві ночі нової музики» (Одеса), «Контрасти» (Львів) та «Дніпровські зорі» (Дніпропетровськ), а також у концертах серіїВолодимира Рунчака Нова музика в Україні. У 2009 дириґент Роман Кофман започаткував концертну серію "Український аванґард" (щорічні концерти Київського камерного оркестру із творами молодих і середнього віку композиторів). У театральному репертуарі — опери «Мойсей»М.Скорика, «Лісова пісня» В.Кирейка та «Палата № 6» В.Зубицького, балет «Різдвяна ніч» Є.Станковича, ряд балетів О.Костіна. Репертуар хорових колективів поповнюється творами Л. Дичко та Г. Гаврилець, інструменталістів — творами Жанни та Левка Колодубів, В.Рунчака тощо. Класична електронна музика представлена композиціями Алли Загайкевич, Івана Небесного та інших.
Історичні традиції продовжують сучасні оперні співаки України — Вікторія Лук'янець, Володимир Гришко, Валентин Пивоваров, Роман Майборода, Тарас Штонда, Михайло Дідик, Марія Стефюк.Стефан П'ятничко
В Україні також проводяться численні міжнародні музичні конкурси виконавців-інструменталістів (фортепіанні — пам'яті В.Горовиця та на Батьківщині Прокоф'єва), дириґентів — ім. С.Турчака, хорових колективів — ім. М.Леонтовича, співаків — ім. Соломії Крушельницької, бандуристів — ім. Гната Хоткевича, багатопрофільний конкурс імені М.Лисенка та інші.

Сучасна академічна музика
На сучасній українській сцені представлені майже всі музичні напрями: від фолку до acid джазу. Активно розвивається клубна культура. Популярність багатьох українських поп-виконавців — Софії Ротару, Ірини Білик, Олександра Пономарьова, ВІА Гра, Ані Лорак, Вєрки Сердючки — давно перетнула кордони України і утвердилася в країнах СНД. Популярна музика представлена на фестивалях «Червона рута», «Таврійські ігри», «Чайка» та інших.
Виконавці з України достойно представляли Україну на конкурсах Євробачення, зокрема Руслана, яка синтезувала у своїй музиці фольклорні мотиви карпатського регіону, стала переможницею конкурсу Євробачення-2004, виборовши для України право на проведення наступного конкурсу — Євробачення-2005. На Євробаченні-2007 відзначилась Вєрка Сердючка, посівши другу сходинку. А Злата Огневич з Євробачення-2013 привезла до України третє місце.
Поруч з тим розвивається українська рок-музика. Серед найвідоміших гуртів — «Океан Ельзи», «Воплі Відоплясова», «Танок на майдані Конго»,«Крихітка», «Скрябін», «Тартак», «Плач Єремії», «Кому Вниз», «Мертвий півень», «Скрудж». Регулярно проводяться українські рок-фестивалі«Рок-екзистенція», «Тарас Бульба» та інші.
Серед музичних гуртів здобувають популярність суто вокальні ансамблі, такі як «Піккардійська терція» та «Менсаунд». Представлено в Україні також і мистецтво джазу — міжнародні фестивалі джазової музики проходять у різних містах країни, серед найвідоміших — Jazz Bez та Jazz Koktebel. Значний внесок у популяризацію джазового руху в Україні зробили Володимир Симоненко та Олексій Коган.
Тенденція до використання фольклору сучасними українськими музикантами стає дедалі виразнішою. Одним з перших почав використовувати народні мотиви у рок-музиці у другій половині 1980-х рр. уже легендарний гурт «Воплі Відоплясова». Спираючись на фольклорне підґрунтя, нову самобутню українську музику творять «Скрябін», «Мандри», «Гайдамаки», Тарас Чубай, Марійка Бурмака та багато інших виконавців. Свідченням росту інтересу до фольклору стало започаткування в Україні двох фестивалів етнічної музики — «Країна мрій» у Києві та «Шешори»на Івано-Франківщині.

Популярна музика
Найвідоміші українські співаки:

Ані Лоракукраїнська співачка, Народна артистка України. Представляла Україну на конкурсі Євробачення 2008 у Белграді, де посіла 2-е місце.
Руслана- українська співачка, піаністка, диригент, танцюристка, продюсер, екс-депутат, громадська діячка. Почесний громадянин Львова.
Ірина Білик- українська співачка, заслужена артистка України з 1996, народна артистка України (2008). Автор-виконавець пісень українською, російською та польською мовами.
Святослав Вакарчук- український музикант, вокаліст, лідер рок-гурту «Океан Ельзи», композитор, громадський діяч. Заслужений артист України народний депутат України 6-го скликання (від 2007 до 2008). Кандидат фізико-математичних наук (2009).
Софія Ротару-  радянська та українська естрадна співачка, Народна артистка СРСР, Народна артистка України, Народна артистка МРСР.

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Маріїнінський палац»

text:
Презентація на тему:
“Маріїнінський палац-
Перлина Києва”
Маріїнський палац  у Києві зведений у 1750—1755 рр. за зразком палацу, який проектував Б.Растреллі для Гетьмана Розумовського. 1744 року імператриця Єлизавета Петрівна під час відвідувань Києва, сама вибрала для нього місце.
2
   У 1750 році почалося зведення палацу в стилі бароко, за проектом архітектора Бартоломео Растреллі. Будівництвом керував зодчий Іван Мічурін, його учень. Йому допомагали також відомі архітектори М.Васильєв, П.Неєлов, Ф.Неєлов, М.Сальников та інші. У цьому ж році було освячено палац. Будувався Маріїнський палац у Києві протягом п'яти років, а його обробку було закінчено вже за Катерини II.
Спорудження Маріїнського палацу
3
Головний фасад Маріїнського палацу «дивиться» на Маріїнський парк, закладений 1874 в пейзажному стилі. Алеї цього парку — звивисті, наче «вписані» в ландшафт.
4
   З протилежного боку палацу — Міський (Царський) Сад, закладений 1743 р. на основі старовинного Регулярного саду (заснованого ще Петром I). Його стиль — класичний регулярний: мережа прямих алей, що перехрещуються під прямим кутом.

5
Палац являв собою композицію з трьох корпусів, двоповерхового центрального й двох бічних одноповерхових флігелів, в яких велику територію займає палацовий двір, окрасою цього архітектурного ансамблю був Регулярний сад (заснований Петром I) c його теплицями та оранжереями

6
 Перший поверх
Перший поверх був кам'яним, в ньому знаходилися службові приміщення, у лівому флігелі проживала прислуга, а у правому знаходилися кухня, пекарня,
кондитерська

7
Другий поверх
На другому дерев'яному поверсі розташовувалися 28 парадних кімнат, прикрашених різнокольоровими шпалерами в позолочених рамах, печами, облицьованими синім кахлем, а підлога була зроблена з цінних порід дерева. Житлові приміщення обставлено високохудожніми меблями й прикрашено численними дзеркалами

8

    Фасад палацу забарвлено охрою, а ліпні прикраси побілено – таким чином палац придбав урочистий вигляд.

9
    Протягом своєї багаторічної історії палац неодноразово реконструювався. Найзначнішу реконструкцію було здійснено у 1868—1870 роках після великої пожежі, що знищила дерев`яний другий поверх і всі парадні приміщення. При відновленні палацу надбудували цегляний поверх, фасади наситили новими пластичними деталями, а інтер`єри переробили в формах класицизму з елементами бароко і ренесансу. Роботи проводились під керівництвом академіка архітектури К.Маєвського. Рік їхнього закінчення (1870) викарбуваний у картуші на фасаді, зверненому в парк.
Реконструкція Маріїнського палацу
10
До Жовтневої революції палац був резиденцією царської родини. В період подорожі по Україні тут разом зі своїм почтом зупинялась імператриця Катерина II. У палаці жили також військовий губернатор, полководець М.Голенищев-Кутузов і герой Вітчизняної війни 1812 року М.Раєвський.

Палац до Жовтневої революції
11
  Палац дуже потерпав у період Великої Вітчизняної війни: бомба, що влучила в нього, зруйнувала центральну частину будівлі. У 1945—1949 роках палац відбудували під керівництвом українського архітектора П.Альошина, і з цього часу він став місцем урочистих прийомів.
Маріїнський у період Великої Вітчизняної
12
   У 1979—1982 роках палац реставровано переважно у формах архітектури кінця XIX століття. Упорядкування території виконано на основі креслення, схваленого свого часу Б.Растреллі. Форма фонтанів, рисунок зелених насаджень мають традиційний для XVIII століття характер. Фонтани прикрашено парними скульптурними композиціями — копіями скульптур середини XVIII століття, які зберігаються у музеях країни.
13

Інтер`єри кожного приміщення Маріїнського палацу мають свій неповторний вигляд, створюваний цілим комплексом засобів художньої виразності, серед яких особлива роль належить колірному вирішенню.
14
  Один із залів — Зал бароко — реставратори відновили у характерних для інтер`єрів Растреллі формах.
15
Сьогодні ця історична споруда презентує нашу країну в світі як державна резиденція. Її називають Президентським палацом. У ньому проходять урочисті державні події — нагородження, прийоми, вручення вірчих грамот Послами іноземних держав, саміти і зустрічі офіційних делегацій на найвищому рівні.
  У червні 2007 року розпочалася реконструкція палацу, яка на сьогоднішній день вже завершилась.

Маріїнський палац у нші дні
16


title: Презентація на тему «Australia» (варіант 7)

text:
AUSTRALIA
Australia is the only country in the world that is also a continent.

Australia lies between the South Pacific Ocean and Indian.

The name of the country comes from Latin word “australis” which mean southern.

The Commonwealth of Australia is a federation of states.

Australia has six states.

Australia has two territories – the Australian Capital Territory and the Northern Territory.

The capital of the country is Canberra.

Australia is a constitutional monarchy like Great Britain.

Australia is a member of the Commonwealth of Nations which is an association formed by Britain and some former colonies.

Australia is one of the world’s developed countries.

Australia has modern factories, highly productive mines and farms, and busy cities.

The most important trading partners of Australia are Japan and the United States.

Sidney and Canberra  are the largest city.
NEW ZEALAND
New Zealand is an island country in the Southwest Pacific Ocean.

New Zealand belongs to a large island group called Polynesia.

Wellington is the capital of New Zealand and Auckland is the largest city.

English is the official language of New Zealand.

Many native people speak their own language Maori.
The country once belonged to the British empire.

New Zealand is a constitutional monarchy.

Britain gave New Zealand a constitution in 1852, when it was a British colony.

New Zealand  has one of the highest standard of living in the world.

The first people who settled in New Zealand were a brown-skinned people called Maoris.
CANADA
Canada is the second largest country in the world.
About 28 million people in Canada.
Canada is a federation od 10 provinces and 2 territories.
Canada is an independent nation.

Canada’s people are varied.

77 % of Canada’s people live in cities or towns.

Native people – American Indians and Eskimos.

English and French are official languages of the country.

Ottawa is the capital of the country.

Toronto and Montreal are largest urban areas.


Презентація на тему «Епоха Відродження: революція у мистецтві та науці» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Світова торгівля. Основні риси світового господарства»

text:
Світова торгівля
Основні риси світового господарства.

Волошин Данил
Ананьєва Поліна
Підготували

Світове господарство –
 сукупність національних економік, які беруть участь у міжнародному поділі праці і взаємопов'язані системою міжнародних економічних відносин.
Міжнародні
економічні
відносини - система господарських зв'язків між країнами.
Міжнародні економічні відносини –
система господарських зв'язків між країнами.

На сучасному етапі світове господарство нараховує понад 230 держав, у яких проживає більше 6 млрд. чоловік. Держави, що існують на планеті, відрізняються між собою за рівнем економічного розвитку, належністю до певних соціальних і політичних систем.

Глобалізація - процес посилення взаємозалежності країн внаслідок збільшення масштабів і обсягів міжнародних економічних відносин на основі інформаційних і комунікаційних технологій.
наслідки глобалізації
позитивні
негативні
· Досягнення високих і стабільних темпів економічного зростання
· Підвищення загального рівня життя
· Злиття фінансових капіталів
Посилення залежності країн від впливу міжнародної економічної системи
Втрата характерних особливостей національних економік
· Часткова втрата здатності уряду країн самостійно керувати політикой та економікою

Світовий товарний ринок - система обміну товарами та послугами між  країнами.

Вплив зовнішньої торгівлі на розвиток національної економіки
доповнення відсутніх, але необхідних елементів виробництва (ресурси, техніка і т.д.)
максимізація національного  доходу за рахунок зменшення витрат на основі міжнародного поділупраці
створення сприятливих умов для розширення масштабів виробництва (особливо для малих країн)
підвищення конкурентоспроможності національної продукції завдяки міжнародній конкуренції

МІЖНАРОДНИЙ РУХ КАПІТАЛУ - однобічне переміщення за кордон певної вартості в товарній чи грошовій формі з метою отримання прибутку чи підприємницької вигоди.
Три види міжнародного капіталу:
експорт (імпорт)
 підприємницького
 капіталу
експорт (імпорт)
позичкового
капіталу
міжнародна допомога

Міжнародна спеціалізація-
спрямованість економіки
країни на випуск певного
виду продукції.
Транснаціональні корпорації
(ТНК) - найбільші компанії,
які мають щорічний оборот не менше 100
млн дол США, філії не менше ніж в шести країнах світу, частина активів за кордоном - не менше 25%.
Економічна інтеграція — форма інтернаціоналізації господарської діяльності (виробництва), зближення та поглиблення взаємодії національних економік. Вона зумовлена зростом продуктивних сил, підвищенням рівня виробництва та науково-технічною революцією

Фактори, що зумовлюють збільшення обсягів зовнішньої торгівлі
Розвиток міжнародної спеціалізації
і кооперування виробництва
Розвиток міжнародної інвестиційної
діяльності
Активна діяльність транснаціональних
корпорацій
Розвиток процесів економічної інтеграції
Глобалізація-це..?
Світове господарство-це..?
Назвіть фактори ,що зумовлюють збільшення обсягів зовнішньої торгівлі
Система обміну товарами та послугами між  країнами – характеристика поняття…..?
Основними форми міжнародних економічних відносин є….?
Посилення залежності країн від впливу міжнародної економічної системи – це позитивний чи негативний наслідок глобалізації?
Міжнародні економічні відносини – це…?
Назвіть основні види міжнародного капіталу…
Продовжіть речення:
                 Транснаціональні корпорації (ТНК) - найбільші компанії, які мають щорічний оборот….
Економічна інтеграція- це…?

ЗАВДАННЯ ДЛЯ САМОКОНТРОЛЮ
Дякую за перегляд


title: Презентація на тему «The History of American Press»

text:
The History of American Press
America`s history is inseparable from the history of its journalism. The history of newspapers has always been a combinations of events and people.An early ancestor of the newspaper dates back to 60 B.C.,when Julius Caesar posted the handwritten «Acta Diurna»(Day`s Events) in the Forum and sent copies to military leaders. Real newspapers appeared in the Western world in the 17th century.
The first newspaper in the colonies, «Public Occurreces», was published in Boston in 1690 by Benjamin Harris. This newspaper was printed on three sheets of stationery-size paper and the fourth page was left blank so that readers could add their own news before passing it on to someone else.
Journalists, for the most part, simply stayed out of trouble by printing innocuous coverage or even giving government officials the chance to approve material before publication.  Things changed somewhat when James Franklin, brother of Benjamin, established the New England Courant in 1721.

    Perhaps the most famous name in early American journalism is that of Peter Zenger. Publisher of the New York Weekly Journal, Zenger was charged with sedition after his paper had criticized colonial authorities, and he was tried for libel against the colonial British government in 1735. In this picture, Zenger is arrested and his printing press is burned by Colonial authorities.
    Zenger was found innocent with the help of noted attorney Andrew Hamilton, and this verdict was that one verdict that paved the way for a free and independent press in America. For the first time it was considered proper for the press to question and criticize the government. This is a pillar of a free press in the United States and any country that is free. Journalists have to be able to question the actions of the government in order to make them accountable.
By 1775, when the revolution began, 37 newspapers were  being published.These newspapers generally allied themselves with the patriots.In fact, some historians beliave there would not have been a revolution without the support of the press.
By the 1820s, about 25 daily newspapers and more than 400 weeklies were being published in the USA. Two media giants began building their newspaper empires after the American Civil War (1861-1865).

Joseph Pulitzer
William Randolph Hearst
After William Randolph Hearst moved to New York, he and Joseph Pulitzer competed for readers by making their papers more and more sensational.
To increase circulation both started to include articles about the Cuban Insurrection.  Many stories in both newspaper greatly exaggerated their claims to make the stories more sensational.
«Yellow journalism»
«Yellow journalism» derives from the name of Yellow Kid, a cartoon character that appeared at that time.
Yellow Kid cartoonist Richard Outcault


title: Презентація на тему «Архипенко Олександр Порфирович»

text:
Скульптор, який вивів українське мистецтво на світові вершини
Архипенко Олександр
 Порфирович
«Мабуть, ні один скульптор від часів Родена не наклав такої печаті на свою добу, як Архипенко. Ще в перше десятиліття своєї творчості він виробив нові закони модерної скульптури і виріс в історії мистецтва як провідник мистецької революції, що потягнув за собою багато інших»

 (С. Гординський)
Уюблена фраза всесвітньовідомого українського скульптора Олександра Порфировича Архипенка “Шукаймо далі!” була гаслом усього його життя. А слова митця “Процес шукання став для мене вихідною точкою у мистецтві” можна поставити епіграфом усієї його творчості.
Історики культури називають його генієм серед скульпторів XX століття, ім'я якого згадується у товаристві з Матіссом, Пікассо, Браком, Леже, Дюшаном, Мондріаном, Малевичем, Кандинським, Філоновим. Його творами пишаються найславетніші музеї світу: Центр Помпіду в Парижі (знаменитий Бобур — Beau Bourge), музей Modern Art та галерея Соломона, Гуенгайма в Нью-Йорку, музеї Москви, Стокгольма, Берліна, Тель-Авіва. За життя і після смерті він мав кілька сотень виставок у Європі та Америці, де визнаний чарівником скульптури. Перший кубіст у цьому виді мистецтва, свого роду Пікассо від скульптури, Архипенко був незаперечним авторитетом для багатьох авторів. Після його новаторських здобутків скульптура вже не могла залишатися такою, якою була досі. Усією своєю творчістю він стверджує кредо Жоржа Брака, першого ідеолога кубізму: «Почуття руйнують, розум будує».
Архипенко народився в Києві. Ще у дитячі роки зацікавившись живописом, він у 1902-1905 рр. продовжив навчання у приватних студіях Москви. Хоч у ті роки Архипенко кілька разів брав участь у збірних виставках, нічого, на жаль, із його робіт не збереглось. У 1908 році він переїхав до Франції. От з цього моменту, власне, і почалася біографія Архипенка-митця. В Парижі 25-річний українець лише кілька тижнів відвідував школу мистецтв. Потім він полишив її і вже ніколи не звертався ні до мистецьких закладів, ні до відомих, іменитих майстрів. Він обрав свій шлях мистецького вдосконалення.

Майже всі новаторські тенденції у мистецтві поч. ХХ ст. так чи інакше пов'язані з його ім’ям. Зароджується кубізм. Олександр Архипенко входить до знаменитої паризької "Золотої секції" разом з Дюшампіаном, Браком, Пікассо, Браккузі та Модільяні. У його роботах того періоду все тяжіє до простих форм: голова – куля, рухи – циліндри, очі – блакитні еліпси – "Синя танцюристка", "Боксери", "Карусель-П'єро" (1913).
Та коли майстрові вказують, що його "Боксери" – початок кубізму в скульптурі, він відповідає:

 "Думка використання простих форм виникла з моїх захоплень… Саме вона привела мене до форм, які я вперше вжив у скульптурі в період кубізму. Але я не кубіст. Я сам по собі, я – незалежний". Знаменитий "Гондольєр" (1914), про якого Г.Голь писав: "…казкова вертикальна лінія, що ледь-ледь спирається на діагональ, а в цілому несе незрівнянну рівновагу", за словами Архипенка, "виносить геометричний характер із скрайнього спрощення, а не з догми кубізму…".

"Гондольєр" (1914)
Митець завжди у мистецтві "крокував своїм шляхом". Захопившись ідеєю моделювання простору, він вперше у світовій практиці використовує "простір всередині" та "порожнечу" як зображальний елемент, рівний матеріальному. Це була одна з найбільших Архипенкових знахідок – “відкриті форми”. Водночас він переносить акцент з опуклості на впадину, зі світла на тінь. Так постають його шедеври, що стали вже мистецькою класикою ХХ століття – "Крокуюча жінка" (1912), "Червоний танок" (1913), "Жінка, що сміється" (1915).
Архипенко повертає у скульптуру колір, сміливо використовує найрізноманітніші матеріали: дерево, метал, скло. Нарешті, робить ще один винахід: скульпто-малярство, у якому поєднує тривимірний простір з площиною, а скульптуру з малярством. Ці новації породжують серію мандрівного цирку "Медрано" (1912), скульптури "Перед дзеркалом" (1915), "Еспаньйола" (1916), "Натюрморт з книгою і вазою на столі" (1918) та інші.

Творча діяльність Олександра Архипенка вражаюча – 125 персональних виставок. Не менша кількість виставок уже після смерті скульптора. Найвідоміші галерії світу – від Нью-Йорка до Токіо – гостинно відкривали двері перед творами митця. 48 музеїв та 139 приватних колекцій можуть похвалитися його скульптурами та картинами. І скрізь, куди заносила його доля, майстер ще й читав лекції та викладав у мистецьких закладах та у ним же створених художніх школах.
Митець ніколи не віддаляв себе від народу, представником якого був, і від його трагедій та нещасть.

Його твори зберігаються у найвідоміших галереях і музеях світу: Центрі Помпіду в Парижі, музеї Modern Art та галереї Гуенгайма в Нью-Йорку, музеях Москви, Стокгольма, Берліна, Тель-Авіва. Його важають своїм національним митцем Франція, Німеччина й передовсім США, громадянином яких він був, де мешкав найдовше і де спочив. Попри це, саме він підняв українське мистецтво й українську культуру на світові вершини і для них за кордоном зробив більше, аніж усі дипломати разом узяті….
Героїка ІІ
Горизонтальна фігура
Голова
Відірваний на довгі роки від України, митець до самої смерті з тугою згадував Батьківщину.
Працюючи у США над серією скульптурних портретів відомих американських діячів, він створив портрети Шевченка та Франка.
З пересувними виставками своїх учнів Архипенко об'їздив Францію, Чехію, Німеччину, Голландію, Швецію, Італію, а потім усі Сполучені Штати. Серед його вихованців були такі знаменитості, як Альберто Джакометті!
Альберто Джакометті
Олександр Архипенко так хотів ще раз побачити рідний Київ! Не судилось. Але нині своїми роботами він справді повертається до нас. І залишаються живими сказані ним колись слова: "Не дивлячись на різнорідниій характер моїх праць, нема інтелектуального чи догматичного правила у моїм мистецтві. Його основою є чиста духовність і воно випливає з універсального закону творчості, збагаченого досвідом".
"Не дивлячись на різнорідний характер моїх праць, нема інтелектуального чи догматичного правила в моїм мистецтві. Його основою є чиста духовність і воно випливає з універсального закону творчости, збагаченого досвідом."
"Від готики я навчився трансформації пропорцій, як виразу духовности."
"Я співпрацював у створенні кубізму в Парижі в 1910 році разом з групою мистців, між якими я був наймолодший."
"Досконалий скульптор повинен знати колір так само добре, як і форму. Це була аксіома мистців античності."

Слова О. Архипенка:

Поза танцюриста
Великий танець
Тарас Шевченко
Скульпто-живопис – ефективніша й різнобічніша за характером техніка, ніж звичайний живопис чи нетонована скульптура. Поєднання кольору і форми не заперечує одухотвореності, – навпаки, полегшує вираження абстрактного. Тут немає місця розфарбуванню, що породжує манекенів з блакитними очима, чорними бровами і червоними вустами. Скульпто-живопис розв'язує зовсім протилежну техніко-естетичну проблему, коли має справу з абстрактним, духовним чи символічним.
У скупьпто-живописі, як і в звичайному живописі, колірна пляма може бути обмежена різким контуром або може зливатися з сусідніми кольорами, щоб перетворитися на розмиту пляму. Переваги скульпто-живопису перед звичайним живописом полягають у тому, що рельєфи чи увігнутості на живописній площині підсилюють композиційний ефект і надають нової значимості звичному зображенню.
Олександр Архипенко
Архипенко став майстром модерністської течії, а також носієм прогресивних національних у мистецтві.
Відкриття О. Архипенка самі говорять за себе: це просто геніальний, самобутній і незалежний митець, який, фактично, із нічого, із відсутнього, із неіснуючого позитивного, може створити шедевр. Його важлива роль беззаперечна. І його вплив на сучасне мистецтво варте поглибленого дослідження.
Виконала:учениця 11-В класуГуцул Анастасія