title: Презентація на тему «Russian painting in the second half XIX - beginning of XX century»

text:
Russian painting in the second half XIX - beginning of XX century
Ivan Aivazovsky
The Ninth Wave.
 1850. Oil on canvas.  The State Russian Museum, St. Petersburg, Russia.
"The ninth wave" is a true masterwork. Aivazovsky reaches in this painting an absolute technical perfection, representing a group of unlucky castaways trying to survive under the merciless charges in form of oceanic waves. Nevertheless, the centre of the composition is the powerful, almost mystical and diffuse representation of the sun, which illuminates the scene with a strange, oneiric range of green and pink shades. This painting is often called "the most beautiful painting in Russia"
Ivan Aivazovsky
Brig "Mercury" Attacked by Two Turkish Ships
1892. Oil on canvas. The Tretyakov Gallery, Moscow, Russia
Ivan Shishkin

"Morning in a pine forest“
1886. Oil on canvas. Tetryakov Gallery, Russia

"Morning in a pine forest" is a marvelous pictorial fantasy that goes beyong the pure realism developed by many other Russian painters of the era. Shishkin has chosen one of his favorite motifs, the dense Russian pine forest, adding the unusual and rather bucolic presence of a family of bears.

Ivan Shishkin

“Rye Fields”
1878. Oil on canvas. Tretyakov Gallery, Moscow

Arkhip Kuindzhi
"Dnepr in the morning“
1881. Oil on canvas. The Tretyakov Gallery, Moscow, Russia

"Dnepr in the morning" (as "Dnepr in the night", executed a year before) is considered as one of the first works finished with Kuindshi's "mature" style, with stunning light and atmospheric effects. This panoramic view is especially remarkable for its simple but very strong composition.

Arkhip Kuindzhi
"Mount Elbrus, moonlit night “
1890-1895. Oil on paper mounted on canvas. Tretyakov Gallery, Moscow

Isaac Levitan

"Lake“
1900. Oil on canvas

"Lake" is Levitan's last painting, an unfinished masterpiece by the Russian painter (born in Kaunas, Lithuania) who mastered the landscape of mood, a very emotional interpretation of the Russian landscape.
While Levitan, as many other Russian landscape painters, was clearly influenced by the Barbizon School, this late work is (un)finished in a somewhat impressionist way.

Isaac Levitan
"Lake“
1900. Oil on canvas

“Autumn Landscape” 1880
“Sunny Day” 1876
Alexei K. Savrasov
“The rooks have returned”
1871. Oil on canvas. Tetryakov Gallery, Russia

Savrasov was one of the most important -arguably the most important- of all the 19th century Russian landscape painters, considered the creator of the "lyrical landscape style". A trully emblematic work, "the rooks have returned" (or "the rooks have come back") is Savrasov's most famous painting, a lovely elegy to the spring announced by the rooks return. The canvas shows Savrasov's love for the rural Russian landscape, very influenced by John Constable.

Alexei K. Savrasov
“View of the Kremlin from the Krymsky Bridge in Inclement Weather” 1851

Fyodor Vasilyev
"Wet Meadow“
1872. Oil on canvas. The Tretyakov Gallery, Moscow, Russia

Feodor Vasilyev was a brillian "boy genius" who established himself as one of the most important and respected Russian painters of his era, introducing the lyrical landscape style in Russian painting. "Wet meadow" is a beautiful, lyric masterwork done completely from memory and a few sketches of the Russian plains.
Fyodor Vasilyev
“After a Heavy Rain” 1870

Mikhail Vrubel
Lilac (Siren). 1900. Oil on canvas. The Tretyakov Gallery, Moscow, Russia.
In 1900, Vrubel became member of the World of Art group. The same year, he produced some of his best canvases, including The Swan Princess and Lilac.
The artist's fervent love of nature helped him to convey its beauty. The luxuriant clusters of lilac in the painting "Lilac" are alive and fragrant in the starlit night. One of Vrubel's contemporaries wrote that nature blinded him (the artist did indeed go blind near the end of his life) because he looked too closely at its secrets.

Mikhail Vrubel
“Yellow Roses”
1894. Oil on canvas
“Roses and Orchids”
1894. Oil on canvas


title: Презентація на тему «Здоровим бути модно»

text:
Здоровим
бути модно

Здоров'я – найдорожчий скарб
Такими словами відкриємо цю презентацію.
Власне, це є 100% правда… Про це можна написати цілу книгу, а можна сказати все однією фразою: «ЗДОРОВИМ  БУТИ  МОДНО»

Загальновідомо, що стан здоров'я лише на 10 % залежить від системи охорони здоров'я. Решта 90% припадає: на екологію, спадковість та найбільше – на умови способу життя.  Справедливо зазначив видатний вчений Амосов :”У більшості хвороб винна не природа, не суспільство, а сама людина. Найчастіше вона хворіє через лінощі й жадобу. Щоб бути здоровим, потрібні власні зусилля. ” Тому ми усвідомлюємо нову формулу життя:” Турбота про здоров'я – обов'язок кожного. ”

Здоровому
 все здорово!
В здоровому тілі –
Здоровий дух!
Веселий сміх –
здоров'я
Найбільше щастя в житті –
здоров'я!

Ми щасливі від того, що залучаючи нашу молодь
 до здорового способу життя, можемо вплинути на їхній життєвий вибір. Протягом року в нашій школі працює психологічний театр “Крок”, де діти граючи різні соціальні ролі, вчаться  аналізувати ситуації та вміло виходити з них. Учні приймають активну участь  у місячнику пропаганди здорового способу життя та в тижні профілактики наркоманії та СНІДу. Протягом року класні керівники готують виховні години щодо поліпшення здорового способу життя. Дітям демонструються  документальні фільми. Також наші учні власноруч виготовляють  інформаційні буклети, стінгазети,макети, які направлені на розширення знань про згубний вплив алкоголю, тютюнопаління та наркотиків.

Дай шанс здоров'ю !

Психологічний театр “Крок”

Відпочинок  для  здоров'я

Будь здоровим та привабливим

Рух
заради здоров'я

Веселі
старти

Ні дня без спорту

Спортивне дозвілля

Мій улюблений
ігровий майданчик

До перемоги –
 шкільною родиною

Здоров’я – це ранок зі свіжим повітрям,Це сонце, що гріє ласкаво й привітно.Здоров’я – смак свіжих ягід дозрілих,Це спорт, що дає нам наснагу і силу.


Презентація на тему «Вольфганг Амадей Моцарт» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Людина як частина природи»

text:
Людина,як частина природи
	У наші дні слово "природа" використовується в багатьох значеннях , йому може надаватися різний зміст. Широко розуміється природа - це буття , Всесвіт , все розмаїття рухомої матерії , її різноманітні стани і властивості . У цьому випадку природа включає в себе і суспільство
	Однак склалася і інша точка зору , згідно з якою природа - все те , що як би протистоїть суспільству , без чого суспільство , тобто люди разом із створеним їх руками продуктом не можуть існувати.

	Основу природи становлять
     елементарні частинки і поля ,
     що утворюють космічний простір ,
     Всесвіт. З елементарних
     Частинок  формуються атоми ,
     з яких    складаються хімічні
     елементи.  Хіміком Д. І. Менделєєвим
     (1834 - 1907) були розкриті закономірності виникнення хімічних елементів ,
     йому належить відкриття періодичного закону
     хімічних елементів.
    У ньому відображений стрибкоподібний характер змін хімізму залежно від зміни маси або атомної ваги . Закон Менделєєва вказує на єдність протилежних властивостей в кожному елементі , визначає його місце в загальному єдності.

     Космічний простір заселений гігантськими за масою і енергії згустками матерії - зірками і планетами , що утворюють Галактику . У свою чергу , сукупність галактик , що рухаються у величезних просторах Всесвіту , утворюють Метагалактику. Природа в межах Метагалактики відрізняється своєрідним будовою. Суттєвою ознакою структури природи є її стан - рухливе і мінливе , мінливий в кожен момент часу і ніколи не повертається до колишнього способу рівновагу.

    Видатний російський вчений В. І. Вернадський визначав таку будову природи поняттям організованість . Еволюція планет призводить до виникнення органічного світу і появи живої речовини.
   Подібний погляд на природу став можливий внаслідок тривалого вивчення її людиною. Одна з перших згадок про природу зберегли і донесли до нас пам'ятки древньої культури , серед яких важливе місце займає міфологія.
   Так , в міфопоетичному світогляді центральна роль відводилася космогонічним міфам і уявленням , оскільки в них описувалися просторово -часові параметри Всесвіту , можна сказати , космічні умови існування людини .
    Згідно міфологічним поглядам , існувала , як правило , однозначний зв'язок природи ( макрокосму ) і людини ( мікрокосму ) . Такий зв'язок увазі , що людина створена з елементів світобудови і , навпаки , Всесвіт відбувається з тіла першолюдини .
   Тому , будучи подобою Всесвіту , людина є лише один з елементів космологічної схеми . Більш того , космологічні принципи за аналогією переносилися і в соціальну сферу ( мезо -косм ) . Антропоцентристська погляд на космос вбачає в ньому вмістилище життя людини.

    Ці принципи склали основу різних міфологічних варіантів творіння природи, зокрема , Землі. Відповідно до них , відносини людини з природою здійснювалися через богів , які були вільні виконати або не виконати різні , в тому числі найпотаємніші та інтимні , прохання людини.
   Наприклад , найцінніші відомості про міфологічних відносинах людини і природи містяться в " Псалтирі " глави фінської реформації Мікаеля Агріколи . З цього твору відомо , що фіни поклонялися Тепіо - божеству лісу , посилали видобуток мисливцям ; Ахті - богу вод , давайте рибу ; Льекіо - богу трав , коренів дерев і т.д

	В силу своєї природи,  людина змінює середовище свого проживання. Ставлення громадськості до значного впливу людини на довкілля змінювалося впродовж 20 ст. Людство дедалі ясніше усвідомлює те, що його здатність викликати кліматичні зміни глобального масштабу, може поставити під загрозу його власне існування. Людина повинна ставитися до природи відповідально. Розпочався процес прийняття політичних рішень, вироблення заходів збереження середовища проживання, однак наразі незрозуміло, наскільки від буде ефективним, і чи ті зміни, що відбувалися в природі в останні роки й відбуваються зараз, не є початком незворотного процесу, який поставить під загрозу існування людства.
Дякую за увагу!
Підготував:
Учень 11 класу
Фесенко О.


title: Презентація на тему «Растамани» (варіант 1)

text:
Растамани
Робота - Миніч Марини
Растамани - це субкультура,  яка виникла в 20-х роках       минулого століття на Ямайці.     Це релігійне вірування було засновано в Африці.
      З їхньої точки зору, можна:
любити людей,
палити траву,
байдикувати,
міркувати про життя,
філософствувати,
бити в барабани,
носити дреди,
слухати реггі,
розповідати тим хто не в темі про растафарі.
      Згідно світогляду растаманів не можна:
їсти свиней,
молюсків,
сіль,
яблучний оцет,
риб, у яких немає луски,
пити коров'яче молоко,
палити тютюн,
пити ром і вино.
                Вони носять:
майки та футболки з листом травички,
берети,
 в'язані балахони і шапки саморобні зазвичай з трьох кольорів червоно-жовто-зеленими - це кольори прапора Ефіопії.
  Також своє волосся растамани   заплітають в дреди.
Боб Марлі був одним з правовірних растаманів


title: Презентація на тему «Томаш Гарріг Масарик»

text:
Томаш Гарріг Масарик1850 - 1937
Народився у місті Годонін у Моравії (у регіоні Моравська Словаччина) в словацько-німецькій родині.
1876 року закінчив Віденський університет.
Після поділу Карлового університету в Празі на німецький і чеський університети (1882) — професор філософії у чеському університеті.
Родина
Мати, Тереза Масарикова
Батько, Йозиф Масарик
Масарик з сім’єю, 1867 р.
Батьківський будинок
Політична діяльність
У своїй політичній діяльності Масарик  пройшов довгу еволюцію від космополіта до національно свідомого лідера.
1890 року приєднався до «молодочеської» партії, а 1900-го заснував Чеську народну партію (так звану Партію реалістів).
Період Першої світової війни
Під час Першої світової війни 1914–1918 зайняв антиавстрійську позицію і пов'язував надії та розв'язання чеської проблеми з перемогою Антанти.
1915 року організував Чеський комітет у Парижі, пропонував розв'язати національне питання у Центрально-Східній Європі шляхом надання самостійності народам Австро-Угорської імперії й автономії народам Російської імперії.
Обстоював ідею єдності «чесько-словацької нації».
1918 року став президентом новоствореної Чехословаччини.
1923 — Герберт Гувер, якого незабаром після того обрали президентом Сполучених Штатів Америки, та Томаш Масарик скликали у Празі перший міжнародний конгрес з менеджменту. Саме тоді низка великих компаній, таких як «Дюпон» і «Дженерал Моторс» у Сполучених Штатах, почали реорганізовуватися на основі нових концепцій менеджменту.
Заслугою Масарика було створення у міжвоєнній Чехословаччині стабільного і дієздатного демократичного ладу.
У 1935 році у віці 85 років відступив з посади президента.
Після його відставки (1935) президентом обрано багаторічного міністра закордонних справ Едварда Бенеша.
Т. Масарик помер 1937 року у замку Лани, за рік до краху створеної ним Першої Чехословацької Республіки.
Масарик і Україна
Як депутат австрійського парламенту взяв участь у дебатах довкола польсько-українських відносин у Галичині й у великій промові (25 травня 1908 року) виступив на захист прав українців.
Під час свого перебування в Україні (1917–1918) організував легіон із полонених чехів і словаків.
Уклав угоду з урядом Української Народної Республіки про екстериторіальний статус легіону.
 незважаючи на свої русофільські настрої, виявляв симпатії до українського національного руху.
Був знайомий з Іваном Франком.
Масарик у Києві.
Ставши президентом Чехословаччини, Масарик підтримував діяльність українських еміграційних груп у Празі та інших містах.
Допоміг відкрити і забезпечив фінансовою підтримкою Український вільний університет (1921), Вищий педагогічний інститут імені Драгоманова (1923 (обидва у Празі) та Українську господарську академію у Подебрадах (1922)..
Мав значну популярність серед українців.1930 року у Сваляві відкрито велику школу й названо його іменем. В Ужгороді є погруддя Масарику. На його честь названо вулицю у Львові й поставлено стелу з його зображенням.
Погруддя Томашу Масарику в Ужгороді
Стела на честь Томаша Масарика. Львів, вул. Масарика, біля ЗОШ № 43
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Планета Марс та його супутники» (варіант 1)

text:
Планета Марс та його супутники

Марс – четверта планета Сонячної системи, яка з періодом 687 земних діб рухається навколо Сонця на середній відстані 228 млн. км

Марс

За розмірами Марс майже вдвічі, а за масою – в дев’ять разів менший від Землі, сила тяжіння на Марсі становить 0,39 земної. Вісь його обертання нахилена до площини орбіти під кутом 25°, завдяки чому на Марсі відбувається зміна пір року, а тривалість доби лише на 20 хв. менша за земну

Тому коли обидві планети у своєму русі навколо Сонця опиняються поблизу цих точок водночас, тобто Марс перебуває у протистоянні до Землі, відстань між ними стає найменшою – 56 млн. км. Таке взаємне положення Землі та Марса називається великим протистоянням.
Великі протистояння повторюються через кожні 15 років і трапляються у серпні – на початку вересня. У цей час Марс повернутий до Землі південним полюсом, і тому його південна півкуля вивчена краще, ніж північна.

Марс має розріджену атмосферу. Це дозволяє вивчати його поверхню безпосередньо з Землі. Дві третини поверхні Марса займають світлі ділянки, які отримали назву материків, близько третини – темні ділянки, названі морями. Вони зберігають свою форму в часі, що дозволило скласти точні карти поверхні. Поблизу полюсів восени утворюються білі плями – полярні шапки, які зникають повністю або значно зменшуються в розмірах на початку літа.

Атмосфера на Марсі дуже розріджена, її тиск біля поверхні становить в середньому 0,006 тиску земної атмосфери. За складом вона нагадує атмосферу Венери: 95% належить вуглекислому газу, близько 4% - азоту і аргону. Кисню і водяної пари в атмосфері Марса менше 1%, проте в ній є хмари з кристаликів льоду, так що вона рідко буває цілком прозорою. Швидкість вітру, як правило, невелика, але часом досягає значення 40-50 м/с, і тоді вітер піднімає марсіанський пил високо догори, утворюючи пилову бурю.

Озера і кратери Марса

Червонуватий колір марсіанської поверхні обумовлений великою кількістю окислів заліза, тобто звичайної іржі. Тому панорами марсіанської рівнини, передані в різні роки американськими станціями, - це оранжево-червона пустеля, вкрита численними каменями з різкими краями.

Супутники Марса
Навколо планети Марс обертаються два природних супутники — Фобос і Деймос. Після відкриття Галілеєм у 1610 році 4 супутників Юпітера астрономи вважали, що кількість супутників зростає вдвічі при переході до більш далекої планети Сонячноі системи. Оскільки у Землі був відомий один супутник — Місяць, а у Юпітера — 4, вважалося, що у Марса повинно бути 2 супутники. Про це написав Джонатан Свіфт у повісті "Подорож Гулівера на літаючий острів Лапута". Дивним чином ця безпідставна з наукової точки зору гіпотеза справдилася.
Штучний супутник Марса

Супутники Марса були відкриті в 1877 році американським астрономом Асафом Голлом, і названі на честь давньогрецьких міфологічних богів Фобоса та Деймоса, які уособлювали страх і жах, з огляду на їх незвичну форму.
Обидва супутника обертаються навколо своїх осей з тим же періодом, що й навколо Марса, тому завжди повернуті до планети однією й тією же стороною. Приливна дія Марса поступово сповільнює рух Фобоса, що врешті-решт призведе до падіння супутника на Марс. Деймос, навпаки, віддаляється від Марса.

Супутник Марса - Деймос
Супутник Марса - Фобос
Підготувала учениця 11 класуФоменко Єлизавета


Презентація на тему «Екологічна ситуація в Україні» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Актори США»

text:
ВиконалаУчениця 11-Б класу ЗШ I-III ступенів №1
м. Апостолове
Аленіна Ірина
Найвідоміші кіноактори США
План
Джон Беррімор
Клара Боу
Клінт Іствуд
Мерилін Монро
Бред Пітт
Ніколас Кейдж
Джонні Депп
Брюс Вілліс
Аль Пачіно
Чак Норріс
Джулія Робертс

Джон Беррімор
	Джон Сидні Бліт Бе́ррімор (*15 лютого 1882 — †29 травня 1942) — американський актор театру, німого й звукового кіно, що вважається одним із найкращих акторів свого покоління. Спершу здобув славу як виконавець шекспірівських ролей у театрі і продовжив кар'єру в кінематографі. З однаковим успіхом грав ролі героїв-коханців і лиходіїв; його майстерність виявилася у виконанні подвійної ролі інтелігентного й шляхетного доктора Джекілла й злочинця містера Хайда в екранізації оповідання Р. Л. Стівенсона «Доктор Джекілл і містер Хайд» (1920), де йому вдавалося переходити з одного образа в інший практично без гриму. Увійшов в історію ще і як уособлення формули «геній і безпутність». Завдяки аристократичній зовнішності й класичним рисам обличчя, одержав прізвисько «Великий профіль», що був вибитий у цементному тротуарі перед «Китайським театром» Граумана у Лос-Анджелесі.
Клара Боу
	Клара Гордон Боу (*29 липня 1905 — †27 вересня 1965) — американська актриса, зірка німого кіно і секс-символ 1920-х років. Найбільшу популярність здобула завдяки фільмам «Пластмасове століття» (1925),«Капкан на чоловіка» (1926), «Це» (1927),
	 «Крила» (1927), «Називай її дикою» (1932). Відзначена зіркою на Голлівудській алеї слави.
Клінт Іствуд
	Клі́нтон І́ствуд молодший (*31 травня 1930, Сан-Франциско) —американськийкіноактор і кіноре-
	жисер. У період з 1960-х до 1980-х Клінт Іствуд був одним з найвідоміших зірок Голлівуду, уособлюючи образ небагатослівного героя бойовиків і вестернів. Зараз Клінт Іствуд є авторитетним режисером і лауреатом двох «Оскарів» за найкращу режисуру в 1992 і 2004 роках.
	13 листопада 2009 р. Клінт Іствуд став командором ордену Почесного легіону третього ступеня. Вищу державну нагороду Франції американському актору вручив Президент країни Ніколя Саркозі

Мерилін Монро
	Мерилін Монро(* 1 червня 1926, Лос-Анджелес—† 5 серпня 1962) - американська кіноактриса і співачка , культова персона, одна з найкрасивіших жінок всіх часів і народів , американський секс -символ на всі часи. Дебютом акторки стала роль у стрічці « The Shocking Miss Pilgrim » , але вона навіть не була вказана в титрах. У березні 1954 року Мерилін отримала нагороду « Найпопулярніша актриса» .
Бред Пітт
	Ві́льям Бре́длі Пітт, Бред Пітт (* 18 грудня 1963, Шауні, Оклахома, США) —американський кіноактор, лауреат премії «Золотий глобус», один з найпривабливіших чоловіків світу. Він тричі номінувався на премію Оскар: у 1996-му за роль у фільмі "12 мавп" - номінація за кращу чоловічу роль другого плану; в 2009-му за роль у фільмі "Загадкова історія Бенджаміна Баттона" за кращу чоловічу роль, і, нарешті, в 2012-му Бреда знову номінували в категорії "Краща чоловіча роль" у фільмі "Людина, яка змінила все".
Ніколас Кейдж
	Нíколас Кейдж при народженні: Ніколас Кім Коппола (*7 січня1964) — американський актор, продюсер і режисер . Лауреат премій « Оскар » і «Золотий глобус» за 1995 рік.  У 2-й половині 1980-х Ніколас Кейдж став одним з найкращих акторів США. Він виконував тільки нестандартні, дивацькі, «шалені» ролі.
Джонні Депп
	Джон Кристофер Депп ІІ (9 червня, 1963 р., м. Овенсборо, Кентукі) —американський актор, продюсер, режисер, сценарист, музикант. Найбільшу популярність Джонні Деппу принесла роль капітана Джека Горобця в серії фільмів "Пірати Карибського моря". Однак, незважаючи на свій безперечний талант і величезну популярність, актор досі не удостоївся статуетки " Оскар«, хоча був тричі номінований.
Брюс Вілліс
	Брюс Вілліс, повне ім'я Волтер Брюс Вілліс (19 березня 1955 в німецькому місті Ідар-Оберштейні), — американський кіноактор. Грав ролі у таких відомих фільмах: «Міцний горішок» (1988), «Кримінальне чтиво» (1994), «П'ятий елемент» (1997), «Шосте чуття» (1999), «Місто гріхів» (2005) та інших. 1987 р. — «Золотий глобус». Двічі нагороджувався телевізійною премією «Еммі».
Аль Пачіно
	Альфре́до Джеймс Пачі́но (*25 квітня 1940)  — американський кіно- і театральнийактор, режисер та сценарист. з Еллен Берстін та Гарві Кейтель очолює Акторську студію в Нью-Йорку.
	Вважається одним з видатних акторів сучасного американського кіно і театру. Нагороджений численними преміями та нагородами, зокрема «Оскар» за роль підполковника Френка Слейда у фільмі «Запах жінки», двократний лауреат «Еммі» за виконання ролей Роя Кона і Джека Кеворкяна та дві премії «Тоні» за «Чи носить тигр краватку?»і «Основна підготовка Павла Хамела».

Чак Норріс
	Чак Норріс (10 березня 1940, Раян, Оклахома, США) — американський кіноактор і майстер бойових мистецтв, зірка Голлівудута інтернету, популярний виконавець головних ролей у фільмах-бойовиках. Однією з найвідоміших його ролей є рейнджер Вокер із серіалу «Вокер, техаський рейнджер». Став чемпіоном світу з карате в напівважкій вазі і зберігав це звання протягом семи років.
Джулія Робертс
	Джулія Фіона Робертс (*28 жовтня 1967) — американська кіноакторка. Здобула популярність на початку 1990-х років, зігравши в парі з Річардом Ґіром в романтичній комедії «Красуня», яка зібрала 463 мільйони доларів у світовому прокаті. Джулія Робертс отримала премію «Оскар» Академії кіномистецтва США в 2000 році за головну роль в фільмі «Ерін Брокович». Вона також номінувалася на «Оскар» в категорії «найкраща акторка» в допоміжній ролі за фільм «Сталеві магнолії» (1989) та в цій же категорії за роль у «Красуні» (1990). Загалом фільми, у яких зіграла Робертс, зібрали понад 2 мільярди доларів, що вивело її на перше місце серед усіх актрис світу за касовими зборами.


title: Презентація на тему «Економічний кругообіг» (варіант 2)

text:
Економічний кругообіг
Кругообіг ресурсів, продуктів, доходів у ринковій економіці
Переваги і недоліки ринкової економіки


title: Презентація на тему «Біосфера.Основні положення вчень В.Вернадського про біосферу»

text:
Біосфера.Основні положення вчень В.Вернадського про біосферу.Еволюція уявлень про місце і роль природи у житті людини.Ноосфера
Підготувалаучениця 11 класу Махновська Вікторія
Біосфера
Біосфера — сфера життя, оболонка Землі, населена живими організмами
Структура біосфери

- Верхні шари літосфери
- Нижній шар атмосфери (тропосфера)
- Вся гідросфера

Біосфера з одного боку є середовищем життя,а з іншого-результатом життєдіяльності організмів.
Специфіка біосфери полягає в тому,що в ній постійно підтримується пов’язаний з життєдіяльністю організмів кругообіг речовин і чітко направлені потоки енергії.
   Вперше термін “біосфера” використав австрійський вчений - геолог Е. Зюсс у 1875 р.
  Термін походить від двох слів: “біо” - життя і “сфера”. Таким чином, біосфера - сфера життя або область існування живих організмів на Землі.
  Основоположниками вчення про біосферу є В. І. Вернадський та Тейяр де Шарден.
  Вони обґрунтували високу хімічну та геологічну активність живої речовини біосфери, підкреслюючи, що розвиток життя на планеті забезпечується особливими фізичними властивостями біосфери
Вчення В.Вернадського про біосферу

   Уявлення про біосферу як глобальну єдину систему Землі, де увесь хід геохімічних та енергетичних перетворень визначається життям, у 20-х роках ХХ ст. розробив у своїх працях В.І. Вернадський. У наукових колах ця несподівана робота не викликала ні дискусій, ні навіть заціка-вленості. Лише через деякий час публікації, присвячені біосфері, набули наукового визнання, і тисячі спеціалістів, немовби разом усі прозріли і почали відроджувати, самі того не підозрюючи, давні ідеї В.І. Вернадського.
За Володимиром Івановичем, біосфера – це оболонка Землі, склад, структура і енергетика якої значною мірою обумовлені життєдіяльністю живих організмів. Крім того, вчений трактував біосферу як ту частину нашої планети, в якій існує або колись існувало життя і яка постійно зазнає або зазнавала дії живих організмів. Ідеї Вернадського по-справжньому були оцінені лише у другій половині століття, зокрема після виникнення концепції про екосистеми.
Слід звернути увагу на ствердження В. І. Вернадського про те, що біосфера - планетарне явище космічного характеру. Виходячи з уявлення про біосферу, як про земний, але одночасно й космічний механізм, В. І. Вернадський пов'язував її утворення та еволюцію з організованістю Космосу. "Для нас є зрозумілим,- писав він,- що життя є явище космічне, а не суто земне".
"Початку життя в тому Космосі, який ми спостерігаємо, не було, оскільки не було початку цього Космосу. Життя вічне, оскільки вічний Космос".
В. І. Вернадським було розроблено уявлення про біосферу як глобальну єдину систему Землі, де основний хід геохімічних перетворень визначається життям. Біосферою В. І. Вернадський назвав ту область нашої планети, в якій існує або будь-коли існувало життя і котра постійно піддається, або піддавалася впливу живих організмів. В. І. Вернадський довів, що живі організми грають дуже важливу роль у формуванні образу Землі. Хімічний склад атмосфери,гідросфери і літосфери зумовлений життєдіяльністю організмів
Якби на Землі було відсутнє життя,,обличчя її було б таким же незмінним і хімічно інертним, як нерухоме обличчя Місяця, як інертні уламки небесних світил.» (І.В.Вернадський)
В.І. Вернадський визначив біосферу як термодинамічну оболонку з температурами +50...-50°С і тиском приблизно 10 000 Па, що відповідає межам життя для більшості організмів.За В.І. Вернадським, верхня межа біосфери знаходиться на висоті 15-22 км, охоплюючи тропосферу і нижню частину стратосфери. Знизу біосфера обмежена відкладеннями на дні океанів (до глибини 11 км) і глибиною проникнення в надра Землі організмів і води в рідкому стані (2-3 км).Нижня межа біосфери в рамках літосфери обумовлена тепловим бар'єром і, як правило, не опускається нижче 5 км. Загальна протяжність біосфери - 40 км. Від усіх геосфер вона відрізняється енергійним перебігом хімічних перетворень.
Основними поняттями біосфери В.І. Вернадський вважає живу речовину (організми, біогенну речовину - створені живими організмами органо-мінеральні або органічні продукти і кам'яне вугілля, сапропель, торф, лісову підстилку, гумус ґрунту тощо), біокосну речовину, створену живими організмами за участі неживої природи (приземна атмосфера, осадові породи, глинисті мінерали, вода та інше) і косну речовину - гірські породи магматичного, неорганічного походження, воду, а також значно перероблені і видозмінені живими організмами речовини космічного походження (космічний пил, метеорити тощо). Крім того, до складу біосфери входять радіоактивні речовини, які виникають у результаті розпаду радіоактивних елементів, і розсіяні атоми, не зв'язані хімічними реакціями
   В.І. Вернадський називає живу речовину основною рухомою силою біосфери. Бути живим - значить бути організованим, зазначав Вернадський, і в цьому полягає суть поняття біосфери як організованої оболонки Землі. Протягом мільярдів років існування біосфери організованість створюється і зберігається діяльністю живої речовини - сукупності всіх живих організмів^ Живі організми, - писав В.І.     Вернадський, - є функцією біосфери і найтіснішим чином матеріально і енергетично з нею пов'язані, є величезною геологічною силою, що її визначає. Для того, щоб у цьому переконатися, ми повинні виразити живі організми як щось ціле і єдине. Виражені таким чином живі організми складають живу речовину, тобто сукупність усіх живих організмів, існуючих на даний момент, чисельно виражену в елементарному хімічному складі, у вазі, в енергії. Вона пов'язана з навколишнім середовищем біогенним потоком атомів: своїм диханням, живленням і розмноженням».

В.І. Вернадському належить відкриття й такого основного закону біосфери: «Кількість живої речовини є планетною константою з часів архейської ери, тобто за весь геологічний час». За цей час живий світ Землі морфологічно змінився невпізнанно, але ці зміни не впливали ні на загальну кількість живої речовини, ні на її валовий склад.
ЕВОЛЮЦІЯ СВІТОГЛЯДНИХ УЯВЛЕНЬ У ПРОЦЕСІ ВЗАЄМОДІЇ ЛЮДИНИ І ПРИРОДИ
У світовідчутті первісної людини особисте «Я» та навколишній світ були однією нерозчленованою спільністю. Первісна людина призвичаювалась до сил природи шляхом уособлення, тобто уподібнення
У часи Античності відбуваються кардинальні світоглядні зрушення, пов’язані з переходом від прямого ототожнення людини і природи, людини і суспільства, матеріального та ідеального доїх розмежування.
Світ природи з його масштабом, розмаїтістю та міццю постав як об’єкт дослідження допитливої людини, а першою проблемою античної філософії стала проблема пошуку вихідного початку буття («архе»). Через деяке першобуття мислителі намагалися збагнути природу та розумний, одухотворений, самодостатній космос в їх цілісності.

У ранньому Середньовіччі переважає аскетична лінія, людська тілесність і природа взагалі сприймаються як такі, що заявляючи про свої права, тільки перешкоджають спасінню душі й цілого світу.
Пізніше природу й природне починають розглядати як символічні вияви божественної премудрості, адресовані людині.
У філософії Нового часу спостерігається принциповий поворот у відносинах людини і природи. Якщо в Середні віки філософія виступала в союзі з богослов’ям, в епоху Відродження – з мистецтвом і гуманітарним знанням, то в Новий час вона опирається на науку.
НоосфераНоосфе́ра (від грец. νους в значенні «розум») — сучасна стадія розвитку біосфери, пов'язана з появою в ній людства
Ноосфера
Основні ідеї Вернадського про ноосферу викладені в його визначній монографії «Наукова думка як планетне явище» та у статті «Декілька слів про ноосферу». В останній він пише: «Людство, взяте в цілому, стає могутньою геологічною силою. І перед ним, перед його думкою та працею, постає питання про перебудову біосфери в інтересах вільно думаючого людства як єдиного цілого. Цей новий стан біосфери, до якого ми, не помічаючи цього, наближаємось, і є «ноосфера»
«Ноосфера, — розвиває вчений свою думку в іншій праці, — нове геологічне явище на нашій планеті. У ній вперше людство стає найбільшою геологічною силою. Вона може і повинна перебудувати своєю працею і думкою сферу свого життя, перебудувати докорінно порівняно з тим, що було раніше. Перед нею відкриваються дедалі ширші творчі можливості. Й, може бути, покоління моєї онуки вже наблизиться до їх розквіту. Ми входимо в ноосферу. Ми вступаємо в неї у новий стихійний геологічний процес… Але важливий для нас факт, що ідеали нашої демократії ідуть в унісон зі стихійним геологічним процесом, із законом природи, відповідають ноосфері. Можна дивитись тому на наше майбутнє впевнено. Воно в наших руках. Ми його не випустимо»


title: Презентація на тему «Екологія як наука про довкілля» (варіант 4)

text:
Екологія як наука про довкілля.

Еколо́гія  — наукова дисципліна, один з розділів біології, який досліджує взаємовідносини між біотичними та соціальними цілісностями та їхнім довкіллям.
Екологія вивчає взаємовідносини організмів із довкіллям, досліджує структурно-функціональну організацію надорганізмових систем (популяцій, угруповань, екосистем, біосфери), виявляє механізми підтримання їх стійкості у просторі й часі.
Об’єкт та предмет дослідження.
Об’єктом дослідження науки про довкілля є екосистеми всіх рівнів та їхні елементи.
Предметом дослідження науки про довкілля є взаємозв’язоки між живими організмами.

Першим, хто дав визначення екології як науки був Ернест Геккель – біолог, природознавець.

Першим, хто ввів поняття «Екотоп », що означає  різку перехідну зону між спільнотами був Ф.Даль - вчений, еколог.

Автором вчення про біосферу та ноосферу був природодослідник В.І.Вернадський.
Сучасна екологія — складна багатогранна дисципліна, основою якої є біогеографічні знання, але яка поєднує сьогодні всі природничі, точні,гуманітарні і соціальні науки. Сьогодні її поділяють на: біоетику, біоекологію, геоекологію, техноекологію, соціоекологію і космічну екологію.
Розділи сучасної екології
Аутекологія;
Демекологія;
Біосферологія.

 Екологія - міждисциплінарна наука на перехресті біологічних та гуманітарних наук. Вона досліджує живі об’єкти та їх сукупність та визначає місце людини в природі, формує її світогляд та сприяє оптимізації розвитку соціальних та виробничих процесів.


title: Презентація на тему «Богдан Лепкий» (варіант 1)

text:
Богдан
Лепкий
(1872-
1941)
Поет
Прозаїк
Перекладач
Літературознавець
Мемуарист
Видавець
Художник
Мистецтвознавець

Народився на хуторі Кривенькім (тепер Гусятинський район на Тернопільщині)
Батько – письменник Марко Мурава (псевдонім)
Закінчив Бережанську гімназію
Вчився в Академії мистецтв у Відні, Віденському та Львівському університетах
Викладав у Бережанській гімназії та Краківському університеті
Бережанська гімназія імені Богдана Лепкого
Ще в 2 класі писав вірші, оповідання, написав поему про русалок (не збереглася)
1895р. – дебютував як поет віршем «Світ за очі» у журналі «Зоря»
1895р. – опублікував своє перше оповідання «Шумка» в газеті «Діло»

Збірки поезій
«Стрічки»
«Листки падуть»
«Осінь»
«З глибин душі»
«Поезіє, розрадо одинока»
«Тим, що полягли»
«Доля»
Перекладав твори
Гейне
Шеллі
Лермонтова
Вірш «Журавлі» («Чуєш, брате мій» 1910р.) став народною піснею (музика Л. Лепкого)
Помер 21 липня 1941р. У кракові
Могила Б.Лепкого на Раковецькому цвинтарі у Кракові(Польща)
Пам'ятний знак Б.Лепкому у міському Парку Батурина


title: Презентація на тему «Coca Cola» (варіант 3)

text:
Подготовилаученица 10-В классаБирюк Анна

«Coca-Cola» — безалкогольный газированный напиток, производимый компанией «The Coca-Cola Company». Также «Кока-Кола» является самым дорогим брендом в Америке в 2006—2011 годах.Сегодня данный напиток продается более чем в 200 странах мира.

История
Напиток «Кока-Кола» был придуман в Атланте (штат Джорджия, США) 8 мая 1886 года. Его автор — фармацевт Джон Стит Пембертон, бывший офицер американской Армии конфедерации (есть легенда, что его придумал фермер, который продал свой рецепт Джону Ститу за 250$, о чём Джон Стит якобы сказал в одном из своих интервью). Название для нового напитка придумал бухгалтер Пембертона Фрэнк Робинсон, который также, владея каллиграфией, написал слова «Coca-Cola» красивыми фигурными буквами, до сих пор являющимися логотипом напитка.

Основные ингредиенты «Кока-Колы» были таковы: три части листьев коки (из этих же листьев в 1859 году Альберт Ниман (Albert Niemann) выделил особый компонент (наркотик) и назвал его кокаин) на одну часть орехов тропического дерева колы. Получившийся напиток был запатентован как лекарственное средство «от любых нервных расстройств» и начал продаваться через автомат в крупнейшей городской аптеке Джекоба в Атланте. Пембертон также утверждал, что «Кока-Кола» исцеляет от импотенции и что на неё можно перейти тем, кто пристрастился к морфию (к морфию, кстати, был неравнодушен и сам Пембертон). Здесь нужно отметить, что кокаин тогда не являлся запрещённым веществом, и о его вреде для здоровья ещё ничего не знали (к примеру, в повести «Знак четырёх» Артура Конан Дойля Шерлок Холмс употреблял кокаин в минуты бездействия, так тягостно переносимые им). Поэтому кокаин свободно продавался, и его часто добавляли для удовольствия и тонуса в напитки взамен спирта — «Кока-Кола» в этом не была новинкой.

Сначала напиток ежедневно покупали в среднем лишь 9 человек. Выручка с продаж в течение первого года составила всего 50 долларов. Интересно, что на производство «Кока-Колы» было затрачено 70 долларов, то есть в первый год напиток был убыточным. Но постепенно популярность «Кока-Колы» возрастала, и прибыли от её продажи тоже. В 1888 году Пембертон продал права на выпуск напитка. А в 1892 году бизнесмен Аса Григгс Кэндлер, обладавший правами на «Кока-Колу», основал компанию «The Coca-Cola Company», которая занимается производством «Кока-Колы» и поныне.
В 1902 году с оборотом в $120 тысяч «Кока-Кола» стала самым известным напитком в США.
«„Кока-Кола“ за 5 центов» — рекламный плакат «Кока-Колы» периода 1890—1900 годов

Но в конце 1890-х годов общественное мнение повернулось против кокаина, а в 1903 году в газете «New York Tribune» появилась разгромная статья, утверждавшая, что именно «Кока-Кола» виновата в том, что упившиеся ею негры из городских трущоб начали нападать на белых людей. После этого в «Кока-Колу» стали добавлять не свежие листья коки, а уже «выжатые», из которых был удалён весь кокаин.
С тех пор популярность напитка возрастала в геометрической прогрессии. И уже через пятьдесят лет после изобретения «Кока-Кола» стала для американцев чем-то вроде национального символа. С 1894 года «Кока-Кола» продавалась в бутылках, а с 1955 года⎯ в банках.

В 1915 году дизайнер Эрл Р. Дин (англ. Earl R. Dean) из Терре-Хот, штат Индиана, придумал новую бутылку в 6,5 унций. Форма бутылки была вдохновлена плодом какао (по одной версии, Дин спутал слова «coca» и «cocoa», по другой — не смог найти в библиотеке ничего ни про коку, ни про колу). Чтобы бутылка лучше стояла на ленточном конвейере, внизу сделано расширение. За все последующие годы было произведено более 6 млрд таких бутылок.

Факты
В 1916 году было возбуждено 153 судебных исков против марок-имитаторов, таких как «Fig Cola», «Candy Cola», «Cold Cola», «Cay-Ola» и «Koca Nola».

В 1955 году «Кока-Кола» начала продаваться в бутылках объёмом 10, 12 и 26 унций.
В 1982 году начался выпуск диетической «Diet Coke».
В 1988 году «Кока-кола» вышла на рынок СССР.

В 2009 году в ходе судебного разбирательства по настоянию турецких властей и фонда Святого Николая появилась информация, что в состав пищевых добавок также входит пищевой краситель кармин (E120) — экстракт из самок насекомых вида Dactylopius coccus (кошенильный червец), что вызвало скандал, связанный в том числе с тем, что некоторые религии, такие как ислам и иудаизм, запрещают употреблять в пищу насекомых. Позже компания раскрыла часть формулы, заявив что вместо кармина, на самом деле, использовался обычный жженый сахар.


title: Презентація на тему «Официально – деловой стиль»

text:
Григор Татьяна и Осадчук Валерия
                10Б класс
                  2012 г.
Официально – деловой стиль
План
Введение1.Официально-деловой стиль среди книжных стилей языка.2.Особенности.3.Две разновидности стиля.4.Официально-деловые документы.
5. Современный официально-деловой стиль .6.Вывод.Литература
Официально-деловой стиль — функциональный стиль речи, среда речевого общения в сфере официальных отношений.

 Эта сфера охватывает международные отношения, юриспруденцию, экономику, военную отрасль, сферу рекламы, общение в официальных учреждениях, правительственную деятельность.
Среди книжных стилей языка официально-деловой стиль выделяется своей относительной устойчивостью и замкнутостью. С течением времени он, естественно, подвергается некоторым изменениям, вызванным характером самого содержания, но многие его черты, исторически сложившиеся жанры, специфическая лексика, фразеология, синтаксические обороты придают ему в целом консервативный характер.
сжатость, компактность изложения, экономное использование языковых средств;
широкое использование терминологии, наименований, наличие особого запаса лексики и фразеологии, включение в текст сложносокращенных слов, аббревиатур;
частое употребление отглагольных существительных, отыменных предлогов ,сложных союзов, а также различных устойчивых словосочетаний
повествовательный характер изложения, использование номинативных предложений с перечислением;
прямой порядок слов в предложении как преобладающий принцип его конструирования;
тенденция к употреблению сложных предложений, отражающих логическое подчинение одних фактов другим;
почти полное отсутствие эмоционально-экспрессивных речевых средств;
слабая индивидуализация стиля.
Особенности
Неоднородность тематики и разнообразие жанров позволяют выделить в рассматриваемом стиле две разновидности:
официально-документальный стиль и обиходно-деловой стиль.

В свою очередь, в первом можно выделить язык законодательных документов, связанных с деятельностью государственных органов, и язык дипломатических актов, связанных с международными отношениями.

В обиходно-деловом стиле различаются по содержанию, жанрам и по характеру используемых языковых средств служебная переписка между учреждениями и организациями, с одной стороны, и частные деловые  бумаги — с другой.

Определение служебный документ разграничивает две сферы общественной практики: административно-управленческую, где используются служебные документы, и научно-техническую, где применяется техническая или научная документация.

Служебные документы обладают следующими обязательными качествами:
достоверность и объективность;
точность, исключающая двоякое понимание текста;
максимальная краткость, лаконизм формулировок;
безупречность в юридическом отношении;
стандартность языка при изложении типовых ситуаций делового общения;
нейтральный тон изложения;
соответствие нормам официального этикета, который проявляется в выборе устойчивых форм обращения и соответствующих жанру слов и словосочетаний, в построении фразы и всего текста.

Вид документа должен соответствовать данной ситуации и компетенции учреждения. Форма документов разных видов унифицирована. Многие документы состоят из отдельных элементов - реквизитов, набор которых определяется видом и назначением документа (например, адресант, адресат, дата, наименование документа, подпись).

В тексте документа обычно выделяются две смысловые части: в одной излагаются причины, основания и цели составления документа, в другой - вывод, предложения, просьбы, рекомендации, распоряжения. Некоторые документы могут состоять из одной части: заявление, приказ, письмо.
Образцы некоторых деловых бумаг.

Заявление
Прошу Вас предоставить мне недельный отпуск для поездки домой по семейным обстоятельствам. Прилагаю письмо с сообщением о болезни моей матери.
                           10 января 1974 г.
 (подпись)
Расписка.
Я, Антон Иванов, учащийся 5 "Б" класса, получил в школьной библиотеке 1 (один) экземпляров «Толкового словаря русского языка» С. И. Ожегова и Н. Ю. Шведовой для проведения урока русского языка . Книги обязуюсь вернуть в этот же день.

23 марта 2000 г.           А. Иванов
Современный официально-деловой стиль относится к числу книжных стилей и функционирует в форме письменной речи. Устная форма официально-деловой речи - выступления на торжественных собраниях, заседаниях, приемах, доклады государственных и общественных деятелей и т. д.
Официально-деловой стиль обслуживает сугубо официальные и чрезвычайно важные сферы человеческих взаимоотношений: отношения между государственной властью и населением, между странами, между предприятиями, учреждениями и организациями, между личностью и обществом. Фактически от рождения и до смерти человек находится в сфере действия официально-деловой речи.

Итак, официально-деловая речь - один из важнейших стилей русского литературного языка, играющего большую роль в жизни общества. Он строг, официален и по-своему выразителен. Подлинная официально-деловая речь не имеет и не должна иметь ничего общего с канцеляритом.
Вывод
Список использованной литературы
http://www.licey.net/russian/culture/5_3
wikipedia.org
http://images.yandex.ua


title: Презентація на тему «Порцеляна і фаянс» (варіант 1)

text:
Порцеляна і фаянс
Підготувала учениця
10-Б класу
Олінська Дарія
Порцеля́на — один із видів тонкої кераміки — білий матеріал. Слово «порцеляна» походить від староіталійського «porcellana» — назви молюска Concha Veneris. Назву запозичено у зв'язку з напівпрозорим виглядом його мушлі (черепашки), яка подібна до справжньої порцеляни.

Це матеріал, що здебільшого складається з SiO2, Al2O3 i K2O. Як сировину для добування використовують білу глину —каолін, кварцевий пісок і польовий шпат (K2O·Al2O3·6SiO2). Порцеляну отримують високотемпературною термічною обробкою цієї суміші. З розвитком техніки з’явились різновиди порцеляни: цирконієва, глиноземна, літієва тощо.
Порцеляна має невелику пористість, через що вона непроникна для газу та води, має доволі високу механічну міцність, термостійкість, електроізоляційні властивості. На зламі має склоподібний вигляд, що спікся. Цінується порцеляна, яка просвічується на світлі.

Виготовляють посуд, санітарно-технічні вироби, електроізолятори, предмети побуту, художні вироби, зубні протези.
Використання
Порцеляна вперше була отримана в 620 році у Китаї. Порцеляна мала великий попит в країні, тому виникло декілька порцелянових центрів і її різновидів:
Селадон
Санкай тощо.
Відомий центр видобутку каоліну - місто Дзіньдечжень в Китаї, що є відомим центром виробництва порцеляни з сивої давнини. Уява про китайську порцеляну в Європі сформована на виробах порцеляни майстерень Дзіньдечженя.
Через 500 років сусіди корейці налагодили виробництво так званого твердого фарфору: вироби із білої глини піддавалися високотемпературному обпалюванню. Ще через 500 років секретом порцеляни (друга назва фарфору) заволоділи японці. Склад твердої порцеляни, винайденої китайцями ще в VI столітті, так і не був розкритий. Китайці століттями берегли таємницю й удосконалювали свою порцеляну. У Європу китайську порцеляну завезли португальські мореплавці.

Історія
Порцеляна Китаю династії
 Північна Цинь,селадон 10 ст.,
 музей Гіме, Париж.
Китайська порцелянова ваза
 періоду Династії Мін.
Класична Fine China — порцеляна з білою глиною-каоліном в основі. Порцеляна класу «люкс» — це Bone China, себто кістяна (винайдена 1796 року в Британії). Каолін у ній замінено фосфатом кальцію — подрібненими коров'ячими кістками.
Знамениті французькі марки порцеляни — севрська і лімозька — виробляються з лімозької білої глини без домішків фосфату кальцію і традиційно мають інші тавра.
Фахівці й досі сперечаються, що краще - твердий чи кістковий фарфор. Об'єктивної оцінки досі не дав ніхто. Міцність і довговічність залежать лише від якості сировини, температурного режиму обпалу і майстерності кераміста.

Матеріал, технологія
Порцеляна Китаю династії Канхі
( 1662-1722), Брістоль, музей.
Китайська порцеляна
Різницю між елітною та хорошою порцеляною помітно неозброєним оком. Елітна порцеляна надзвичайно біла і прозора настільки, що малюнок має просвічуватися на світлі. Також, справжня порцеляна навдивовижу міцна. Для перевірки якості порцеляни радять упіймати блискучою білою поверхнею (наприклад, серединою тарілки) сонячний зайчик, а потім уважно оглянути освітлену промінцем ділянку. Там, як у краплі води на світлі, відіб'ються всі сторонні тіла́. Таким чином, якісна порцелянова маса має бути абсолютно чистою, без найменших дефектів і вкраплень.
Дорога порцеляна — це порцеляна з абсолютно гладенькою блискучою поверхнею. У родоначальників порцелянового промислу китайців найціннішим вважався посуд ручної роботи з відбитками пальців автора. В Європі ж вироби навіть із мікронними відхиленнями визнають браком. На цінність сервізу вказує також якість декору, дорогі види оздоби (матове золото, рельєфи з золотом тощо) та, зрозуміло, марка.
Якість виготовлення
Напівпрозорість справжньої порцеляни
У XIII столітті європейські ювеліри вставляли китайську порцеляну в оправу і нарівні з іншими коштовними предметами зберігали в церковних, монастирських і дворянських скарбницях. Цінуються також вироби з твердого фарфору серед дворів шейхів тощо, бо за законами мусульманства та іудаїзму посуд з кісткового фарфору (тобто з тваринного матеріалу) використовувати для вживання їжі не можна.
Утилітарне значення
Фая́нс (або глиняна кераміка) — керамічний матеріал, схожий на порцеляну, покритий тонкою склоподібною плівкою — поливою. Під цією назвою в кераміці прийнято розуміти глиняні вироби з білої або кольорової маси з пористим (проникним для рідин) черепком, який в зламі має шорсткий землистий вигляд, а ззовні виріб покритий завжди глазур’ю, або поливою.
Фаянс

В основному складається з SiO2, Al2O3 i K2O.

З фаянсу виготовляють облицювальну плитку, посуд, художні вироби.

Назва походить від міста в Італії Фаєнца, де був відомий центр виготовлення подібної кераміки.
Фаянс відрізняється від порцеляни пористим черепком, тоді як у порцеляни черепок добре випалений і склоподібний. Ця склоподібна властивість робить вироби з порцеляни напівпрозорими при освітленні. Фаянсу не притаманна напівпрозорість, бо температура випалювання фаянсу менша за температуру випалювання порцеляни. Вироби з фаянсу мають товстішу стінку в порівнянні з порцеляновою.
У наш час почав вживатись термін санфаянс (санітарний фаянс) — для позначення фаянсу, що використовується для виготовлення санітарно-технічних виробів — раковин, унітазів, пісуарів, біде і т. ін.
Назва

Фаянс Стародавнього Єгипту
Портрет Якоба Бьома,
розпис Альберта Анкера, 19 ст.
Вважають, що фаянс виник в Північній Африці у Стародавньому Єгипті. Саме там цінували блакитні і сині напівкоштовні камені. Попит на них спричинив появу дешевих замінників з випаленої кераміки, вкритої непрозорими блакитними поливами. З Стародавнього Єгипту ремесло вироблення фаянсу поширилося у Вавилон, Малу і Передню Азію, Персію.
В Персії виник свій спосіб декорування кераміки - роспис люстром золотавих відтінків. За легендою, Коран забороняв мусульманам користування золотим посудом, а дуже хотілося. Дешевим і незабороненим замінникомі став фаянс, вкритий золотавим люстром. Керамічні вироби з фаянсу поширилися в усьому мусульманському регіоні від Індії до мавританської Іспанії. Фаянсові вироби мавританської Іспанії копіювали в місті Фаєнца, від якого пішла сучасна назва цих виробів.
В Україні уславився Межигірський фаянс, який виготовляли поблизу Києва на межигірській мануфактурі у 19 столітті.

Історія виникнення

Фаянсова таріль з розписом ( копія фрески 13 ст « Таємна вечеря») Туреччина. Гюльсехір.
Вироби з фаянсу, місто Люневіль,Лотарінгія
Ваза 1883 р.,стиль необароко.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Технологія приготування традиційних українських страв з круп»

text:
Виконала учениця 11-А класу:
-Александрук Таня
Технологія приготування традиційних українських страв з круп
види круп

З ячменю виробляють звичайні ячні крупи у вигляді подрібненого зерна ячменю без верхньої оболонки й перлові крупи (дорідні й дрібні) у вигляді добре відточених зерен.
З вівса виробляють крупи трьох сортів — дорідні (неподрібнені), дрібні (подрібнені) й пластівці (розплющені зерна вівса)
Гречані крупи виробляють двох видів — цілі (ядро) й дрібні (проділ).
Рисові крупи бувають полірованими, шліфованими й подрібненими.
Пшоняні крупи виробляють з проса. Вони бувають із стертою оболонкою й подрібненими.
Кукурудзяні крупи бувають трьох сортів: дрібні, середні й дорідні.
Із пшениці виробляють манні й пшеничні крупи. Манні крупи являють собою дрібну крупку з ядра зерна, обчищеного від оболонок.
Страви з Круп

Каша — одна з найдавніших і найпоширеніших слов'янських страв. На Україні кашу виготовляли з пшона, гречки, ячменю, пшениці, вівса, кукурудзи, пізніше рису. Товчені зерна відокремлювали від луски, одержуючи чисту крупу за допомогою шеретування у круподерках або товчення у ступах. При цьому крупа могла лишатися цілою або перетворювалася на дрібну січку. Крупи готували до варіння по-різному: ячмінь, пшоно, кукурудзу, пшеницю мили, гречку і овес підсмажували до золотавого кольору.
Гречані битки

2 склянки гречки , 3 склянки води , сіль , шматочок вершкового масла , 1 невелика цибулина , 1 зубчик часнику , 1 яйце , 1 ст ложка майонезу або сметани , панірувальні сухарі

Зварити розсипчасту гречану кашу.
У каструлі довести до кипіння воду. Засипати перебраний і промиту гречку , посолити і покласти шматочок вершкового масла. Поставити на великий вогонь. Коли вода закипить , каструлю закрити кришкою , вогонь зменшити до мінімуму і варити , не відкриваючи кришки , 20 хвилин.
Коли каша небагато або повністю охолоне (також можна використовувати вчорашню кашу ) , прокрутити її через м'ясорубку з сирої маленької цибулиною і зубчиком часнику. ( При бажанні цибулю можна попередньо обсмажити , але при використанні сирої цибулі смак котлет більше нагадує м'ясні . )
У гречану масу вмішати сире яйце і ложку майонезу або сметани (майонез переважно).
Вологими руками сформувати котлетки , обваляти їх у панірувальних сухарях і обсмажити на середньому вогні на рослинному маслі до рум'яної скоринки

Пшоняна каша з чорносливом

Інгредієнти:
- 500 г пшона
- 1 л води
- 100 г вершкового масла
- 400 г чорносливу
- Сіль
Для підливи:
- 400 г відвару чорносливу
- 200 г цукру

Приготування
Підготовлений чорнослив залити водою і варити до готовності. Відокремивши кісточки, подрібнити. Пшоно всипати у киплячу підсолену воду, додати вершкове масло і зварити розсипчасту кашу. Кашу викласти в каструлю, перемішати з відвареним чорносливом і поставити в духовку. Добре прогріти. Подають кашу на стіл з підливою або сиропом.

Молочна пшоняна каша

Інгредієнти:
- 500 г пшона
- 200 г води
- 800 г молока
- 50 г цукру
- 100 г вершкового масла
- 1 яйце
- Сіль

Приготування
Підготовлене пшоно залити невеликою кількістю підсоленій води і варити 10 хв. Додати гаряче молоко, цукор і варити до готовності. Кашу заправляють вершковим маслом, яйцем.

Польова каша

Інгредієнти:
- 450 г пшона
- 300 г картоплі
- 100 г сала
- 30 г цибулі
- 1 л води
- 2 яйця
- Сіль
- Зелень

Приготування
Картоплю нарізати дрібними шматочками, покласти в підсолену воду і варити до напівготовності. Додати промите пшоно і зварити до готовності. Наприкінці варіння додати яйця, сіль і добре перемішати. Заправити кашу дрібно нарізаною підсмаженою салом з цибулею, зеленню кропу і петрушки.

Каша чумацька

Інгредієнти:
- 400 г пшона
- 500 г білих грибів
- 100 г сала
- 100 г цибулі
- Зелень кропу
- М'ята
- Сіль

Приготування
Свіжі гриби почистити, промити, дрібно посікти і підсмажити на салі з ріпчастою цибулею. Підготовлене пшоно відварити до напівготовності, перемішати з грибами та цибулею, посолити і поставити в духовку. Чумацьку кашу подають на стіл із зеленню кропу або дрібно нарізаною м'ятою.

Рисова бабка

Інгредієнти:
- 500 г рису
- 40 г цукру
- 1 л води
- 200 г родзинок
- 8 яєць
- 200 г масла
- Сіль
- Ванілін

Приготування
Зварити з рису на воді кашу. Перемішати її з цукром, родзинками, жовтками, розтертими з цукром, ваніллю, розтопленим вершковим маслом, додати збиті білки. Підготовлену масу викласти у змащену маслом і посипану сухарями форму і запікати в духовці. На стіл подають з маслом, сметаною або сметанним соусом.

Січенікі з сиром

Інгредієнти:
- 200 г перлової крупи
- 500 г молока
- 300 г води
- 2 яйця
- 100 г цукру
- 300 г сиру
- 50 г мелених сухарів
- 50 г соняшникової олії
- 200 г сметани
- 200 г фруктового сиропу
- Сіль

Приготування
Зварити молочну перлову кашу, охолодити і пропустити через м'ясорубку. Додати яйця, цукор, протертий сир, сіль, все добре перемішати і обробити січенікі. Обваляти їх у сухарях і підсмажити на олії. На столу подають зі сметаною або фруктовим сиропом.

Крупник з гречаної крупи

Інгредієнти:
- 1 склянка гречаної крупи
- 200 г сиру
- 1 / 2 склянки сметани
- 2 яйця
- 2 склянки молока
- 1 / 2 ч. ложки солі
- 2 ст. ложки олії
- 2 ст. ложки цукру

Приготування
У кипляче молоко всипати крупу і варити її до загустіння. Після цього покласти сир, протертий крізь сито або пропущений через м'ясорубку, сметану, додати сирі яйця, сіль, цукор. Все це добре перемішати і викласти в неглибоку каструлю або на сковороду, попередньо змащену маслом і посипану сухарями, розрівняти ложкою, змазати зверху сметаною, полити 1 ст. ложкою розтопленого масла і поставити в духову шафу на 40-50 хв. Готовий крупник полити олією. ПРИМІТКА. За бажанням масло можна замінити сметаною.

Вимоги до якості страв з круп

В готової в'язкої каші зерна добре розвариться. Каша являє собою густу масу, яка при температурі 60 - 70 С тримається на тарілці гіркою, не розпливаючись.
В готової рідкої каші зерна повинні бути повністю набряклими, добре розвареним, що втратили свою форму. Консистенція каші рідка однорідна; маса розтікається по тарілці. Не допускаються присмак гіркоти, затхлий запах або підгорілої каші, сторонні включення.

Готові страви з круп, бобових і макаронних виробів зберігають на марміті при температурі 7О-80 С. В'язкі каші, котлети і битки з них, страви з бобових, запіканки із круп реалізують протягом 3 годин після приготування, страви з макаронних виробів - 2, каші розсипчасті - 6 ч.

Показники вологості каш встановлені Збірником рецептур з урахуванням кожного виду крупи і консистенції каші.

В готової розсипчастою каші зерна повністю набухлі, добре проварені, в основному зберегли форму і легко відокремлюються один від одного.

Вироби з каш мають рівно забарвлену поверхню - золотисто-жовту або світло-коричневу; пористу консистенцію. Вироби повністю пропектися; зерна круп розвариться. Смак і запах - без дефектів.


title: Презентація на тему «Трудове право» (варіант 1)

text:
Трудове право
Білоус Марина
10-Б

Чернігів
2013
Трудове Право
Трудовé прáво — об'єктивно відокремлена система взаємопов'язаних правових норм які регулюють суспільно-трудові та пов'язані з ними відносини суспільної організації праці з приводу реалізації права на працю та застосовувати найману працю на підприємствах різних форм власності,з поєднанням суспільно-колективних та особистих інтересів їх суб'єктів

Кожна людина в Україні має право на працю. Це закріплено ст. 43 Конституції України від 28.06.1996 р. Кодекс законів про працю України

метод автономного регулювання, який виходить з координування інтересів та цілей сторін суспільних відносин, де суб'єкти насамперед задовольняють свої приватні інтереси;

метод централізованого регулювання, який ґрунтується на відносинах субординації учасників суспільних відносин, де в приватні інтереси втручається держава.

Для трудового права характерними є два основних методи правового регулювання:

Трудове право
Захист від безробіття
Свобода праці та зайнятості
рівноправність у праці
справедлива винагорода за працю
охорона праці
право на відпочинок
право на професійну підготовку,
 захист трудових прав,
право на виробничу демократію
Принципи трудового права
Перша група:
свобода праці й зайнятості, заборона примусової праці

2)право на працю, захист від безробіття, допомога у працевлаштуванні та матеріальна підтримка безробітних

3)рівноправність у праці й зайнятості, заборона дискримінації в праці
Принципи трудового права
Друга група:
1) справедлива винагорода за виконану роботу. Його правове забезпечення здійснюється нормами інститутів:
а) оплата праці;
б) гарантії і компенсації;

2) охорона праці. Правове забезпечення цього принципу здійснюється нормами таких інститутів:
а) трудовий договір (прийняття на роботу, переведення на іншу роботу);
б) охорона праці як загальний інститут, в тому числі посилена охорона праці жінок та молоді, контроль за охороною праці;
в) норми матеріальної відповідальності роботодавця за шкоду, заподіяну працівникові в разі трудового каліцтва
Принципи трудового права
Друга група:
3) право на відпочинок. Правове забезпечення цього принципу здійснюється нормами таких інститутів:
а) робочий час;
б) час відпочинку;
в) поєднання роботи з навчанням;

4) захист трудових прав. Цей принцип забезпечується нормами таких інститутів:
а) нагляд і контроль за додержанням трудового законодавства;
б) повноваження профспілок і трудових колективів;
в) трудові спори.
Принципи трудового права
Третя група:
1) безплатної професійної підготовки, перепідготовки й підвищення кваліфікації. Правове забезпечення цього принципу здійснюється нормами таких інститутів:
а) працевлаштування і зайнятість населення;
б) трудовий договір;
в) робочий час;
г) оплата праці й гарантійні виплати;

2) виконання трудових обов'язків сторонами трудового договору. Правове забезпечення цього принципу здійснюється нормами таких інститутів:
а) трудова дисципліна (дисциплінарні звільнення);
б) трудовий договір;
в) матеріальна відповідальність сторін трудового договору за заподіяну шкоду;
г) розгляд трудових спорів.


title: Презентація на тему «Уран» (варіант 1)

text:
Уран
Уран у сонячній системі
Уран-сьома від сонця велика планета Сонячної  системи , належить до  планет гігантів. Третя за діаметром та четверта за масою планета Сонячної системи.

Уран
Історія відкриття Урана
13 березня 1781 року  англійський  астроном Вільям Гершель при допомозі власноручно
зконструйованого телескопа відкрив Уран, сьому планету Сонячної системи. Це було перше
відкриття планети, здійснене у новітній час. Використання телескопа дозволило Гершелю
встановити, що спостережуваний об'єкт є саме планетою, а не зіркою чи кометою, як
вважалось до того.
За своє історичне відкриття Вільям Гершель був нагороджений медаллю Королівського
наукового товариства, отримав рицарське звання і посаду придворного астронома. Нову планету
Гершель назвав "Georgium Sidus" або "Планета Георга", на честь англійського монарха Георга
III. Однак, згодом німецький астроном Іоганн Боде запропонував назвати її Уран, щоб зберегти
традицію іменування планет персонажами з класичної міфології. До середини 19-го століття
саме ця назва стала загально вживаною щодо 7-ї планети Сонячної планети.
Уран - третя за розміром планета-гігант у Сонячній системі. Вонна складається з газів водню,
гелію і метану; період її обертання навколо Сонця становить 84 роки, а середня відстань до
нього - 2871 мільйон кілометрів. Уран єдина з планет, вісь обертання якої практично
перпендикулярна до площини орбіти. Уран має 15 супутників, 5 з яких були відкриті з Землі, а
ще 10 - у 1986 році під час фотозйомок з американської непілотованої станції "Вояджер-2".

Гершель Фрідріх Вільгельм
телескоп Гершеля із фокусною відстанню 12 м
Рух, розміри, маса
Уран рухається навколо Сонця по еліптичній орбіті, велика піввісь котрої (середня
геліоцентрична відстань) у 19,182 більше, ніж у Землі, і складає 2871 млн. км. Ексцентриситет
орбіти дорівнює 0,047, тобто орбіта досить близька до кругової. Площина орбіти нахилена до
екліптики під кутом 0,8° . Один оборот навколо Сонця Уран здийснює за 84,01 земного року.
Період власного обертання Урану складає приблизно 17 горин. Існуючий розкид при визначенні
значень цього періоду обумовлений декількома причинами, із яких основними є дві: газові
поверхні планети не обертається як єдине ціле і, крім того, на поверхні Урану не виявлено
помітних локальних неоднорідностей, що допомогли б уточнити тривалість доби на планеті.
Обертання Урану володіє низкою відмінних рис: вісь обертання майже перпендикулярна (98 ) до
площини орбіти, а напрямок обертання протилежна напрямку обертання навколо Сонця, тобто
обернене (із всіх інших великих планет обернений напрямок обертання спостерігається тільки у
Венери).
Уран відносять до числа планет-гігантів: його екваторіальний радіус (25600 км) майже в чотири
рази, а маса (8,7·1025 кг) - у 14,6 разу більше, ніж у Землі. При цьому середня густина Урану
(1,26 г/см3) у 4,38 разу менше, чим густина Землі. Відносно мала густина типова для планет-
гігантів: у процесі формування з газово-пилевого протопланетної хмари найбільше легкі
компоненти (у першу чергу, водень і гелій) стали для них основним «будівельним матеріалом»,
тоді як планети земної групи включають помітну частку більш важких елементів.

Склад і внутрішня будова
Подібно іншим планетам-гігантам, атмосфера
Уран в основному складається з водню, гелію і
метану, хоча їхні відносні внески декілька
нижче в порівнянні з Юпітером і Сатурном.
Теоретична модель будови Урану така: його
поверхневий прошарок являє собою газорідку
оболонку, під яким знаходиться крижана
(суміш водяного й аміачного льоду) мантія, а
ще глибше - ядро з твердих порід. Маса мантії і
ядра складає приблизно 85-90% від усієї маси
Урану. Зона твердої речовини простирається
до 3/4 радіуса планети.
Температура в центрі Уран близька до 10000 С
при тиску 7-8 млн. атмосфер (одна атмосфера
приблизно відповідає одному бару). На межі
ядра тиск приблизно на два порядки нижче
(біля 100 кілобар).
Ефективна температура, обумовлена по
тепловому випромінюванню з поверхні
планети, складає біля55 С.

Склад і внутрішня будова
 Крижана мантія
Ядро
Воднево-гелієва атмосфера
Внутрішня будова
Уран важчий за Землю в 14,5 разів, що робить його найменш масивним з планет-гігантів Сонячної системи. Щільність Урана, рівна 1,270 г/см³, ставить його на друге місце після Сатурна за найменшою щільністю серед планет Сонячної системи. Попри те, що радіус Урана трохи більше радіуса Нептуна, його маса дещо менше, що свідчить на користь гіпотези, згідно з якою він складається в основному з різних льодів — водного, аміачного і метанового. Їхня маса, за різними оцінками, становить від 9,3 до 13,5 земних мас. Водень і гелій складають лише малу частину від загальної маси (між 0,5 і 1,5 земних мас); інша частка (0,5 — 3,7 земних мас) припадає на гірські породи (які, як вважають, становлять ядро планети).
Стандартна модель Урана припускає, що Уран складається з трьох частин: у центрі — кам'яне ядро, в середині — крижана оболонка, зовні — воднево-гелієва атмосфера. Ядро є відносно маленьким, з масою приблизно від 0,55 до 3,7 земних мас і з радіусом в 20% від радіуса всієї планети. Мантія (льоди) складає велику частину планети (60% від загального радіуса, до 13,5 земних мас). Атмосфера при масі, що становить всього 0,5 земних мас (або, за іншими оцінками, 1,5 земної маси), простягається на 20% радіуса Урана. У центрі Урана щільність повинна підвищуватися до 9 г/см³. Тиск на кордоні ядра і мантії має досягати 8 млн бар (800 ГПа) при температурі в 5000 К. Крижана оболонка фактично не є крижаною в загальноприйнятому розумінні цього слова, тому що складається з гарячої та щільної рідини, що є сумішшю води, аміаку й метану.
Цю рідину, що має високу електропровідність, іноді називають «океаном водного аміаку». Склад Урана і Нептуна сильно відрізняється від складу Юпітера і Сатурна завдяки «кригами», переважаючим над газами, виправдовуючи приміщення Урана і Нептуна в категорію крижаних гігантів.

Атмосфера
Хоча Уран і не має твердої поверхні в звичному розумінні цього слова, найвіддаленішу частину газоподібної оболонки прийнято називати його атмосферою. Вважають, що атмосфера Урана починається на відстані 300 км від зовнішнього шару при тиску в 100 бар і температурі в 320 K. «Атмосферна корона» простягається на відстань, що в 2 рази перевищує радіус від «поверхні» з тиском в 1 бар. Атмосферу умовно можна розділити на 3 частини: тропосфера (-300 км — 50 км; тиск становить 100 — 0,1 бар), стратосфера (50 — 4000 км; тиск становить 0,1 — 10-10 бар) і термосфера/атмосферна корона (4000 — 50000 км від поверхні). Мезосфера у Урана відсутня.
Клімат
Атмосфера Урана — незвично спокійна у
порівнянні з атмосферами інших планет-
гігантів, навіть в порівнянні з Нептуном,
який схожий з Ураном як за складом, так
і за розміром. Коли «Вояджер-2»
наблизився до Урана, то вдалося
зафіксувати всього 10 смуг хмар у
видимій частині планети. Така спокійна
атмосфера може бути пояснена
надзвичайно низькою внутрішньою
температурою. Вона набагато нижча, ніж у
інших планет-гігантів. Найнижча температура,
зареєстрована в тропопаузі Урана, становить
49 К (-224 °C), що робить планету
найхолоднішою серед планет Сонячної
системи — вона навіть холодніша у порівнянні
з більш віддаленими від Сонця Нептуном
та Плутоном.
Формування Урана
Багато аргументів свідчать про те, що відмінності між
крижаними і газовими гігантами були обумовлені при
формуванні Сонячної системи. Як вважають, Сонячна
система сформувалася з гігантської кулі з газу і пилу, так
званоїпротосонячної туманності, яка оберталась.
Поступово куля ставала щільнішою, сформувався диск
з Сонцем в центрі. Більша частина водню та гелію пішла на
формування Сонця. Частинки пилу стали збиратися разом,
щоб згодом сформувати протопланети. Оскільки планети
збільшувалися в розмірах, у деяких з них утворилися
досить сильні магнітні поля, які дозволили їм почати
концентрувати навколо себе залишковий газ. Чим більше
газу, вони отримували, тим більше ставали, і чим більше
ставали, тим більше газу отримували, поки їхня маса не
досягала критичної точки, після якої починала
збільшуватись в геометричній прогресії. Крижаним
гігантам вдавалось накопичити значно менше газу
(отриманий ними газ тільки в кілька разів перевищував
масу Землі), і тому їхня маса не досягала цієї критичної
точки. Сучасні теорії формування Сонячної системи мають
деякі труднощі в поясненнях формування Урана і Нептуна.
Ці планети занадто великі для відстані, на якій вони
знаходяться від Сонця. Можливо, раніше вони були ближче
до Сонця, але потім якимось чином змінили орбіти. Втім,
нові методи планетарного моделювання показують, що
Уран і Нептун дійсно могли сформуватися на своєму
теперішньому місці, і, таким чином, їхні справжні розміри,
згідно з цими моделями, не стоять на заваді в теорії
походження Сонячної системи

 Супутники Урану
Уран має 27 супутників та систему кілець. Всі супутники отримали назви на честь персонажів творів Вільяма Шекспіра та Александра Поупа. Перші два супутники —Титанію і Оберон — 1787 року відкрив Вільям Гершель. Ще два сферичні супутники (Аріель та Умбріель) були відкриті 1851 року Вільямом Ласселом. 1948 рокуДжерард Койпер відкрив Міранду. Останні супутники були відкриті після 1985 р., під час місії «Вояджера-2», або за допомогою вдосконалених наземних телескопів.
Супутники Урана можна поділити на три групи:
тринадцять внутрішніх,п'ять великихдев'ять нерегулярних супутників.Внутрішні супутники — невеликі, темні об'єкти, схожі за характеристиками та походженням на кільця планети.
П'ять великих супутників досить масивні, щоб гідростатична рівновага надала їм сфероїдальної форми. На чотирьох з них помічено ознаки внутрішньої і зовнішньої активності, такі як формування каньйонів і гіпотетичний вулканізм на поверхні. Найбільший з них, Титанія, має в діаметрі 1578 км і є восьмим за величиною супутником у Сонячній системі. Її маса у 20 разів менша земного Місяця.
Нерегулярні супутники Урана мають еліптичні і дуже нахилені (здебільшого ретроградні) орбіти на великій відстані від планети.

Головні супутники Урана в порядку зростання відстані, зліва на право:Міранда, Аріель, Умбріель, Титанія, Оберон (фотографії Вояжера-2).
Міранда (супутник)
   Міра́нда (Уран V) — найближчий і найменший серед п'яти великих супутників Урана. Супутник відкрито 1948 року Джерардом Койпером і названо на честь персонажа п'єсиШекспіра «Буря» (Міранда - дочка Просперо)
Титанія
Титанія —
найбільший супутник Урана,
відкритий Вільямом
Гершелем в 1787 році.
Його діаметр становить
близько 1800 км, середня
відстань від центра
планети — 439 тис. км.
Оберон
Оберо́н — другий за
розміром та
масою супутник планети
Уран, дев'ятий за масою
супутник
планет сонячної
системи. Також відомий
як «Уран IV».
Кільця Урана
Кільця Урану — система планетних
кілець, що оточують Уран. Серед інших
систем кілець вона займає проміжне
положення за складністю будови між
розвиненішою системою
кілець Сатурна й простими системами
кілець Юпітера та Нептуна.
Перші кільця Урана було відкрито 10
березня 1977 року Джеймсом Елліотом,
Едвардом Данхемом і Дугласом Минка.
За 200 років до цього Вільям
Гершель повідомляв про спостереження
кілець у Урана, проте сучасні астрономи
сумніваються у можливості такого
відкриття, тому що кільця дуже слабкі й
темні і не могли бути виявлені за
допомогою астрономічного обладнання
того часу. Ще два кільця було
виявлено «Вояджером-2» 1986 року, ще
два зовнішніх кільця було
виявлено телескопом «Хаббл» у 2003-
2005 роках.

Більшість кілець Урана непрозорі, їх ширина не більше декількох кілометрів. У цілому, кільцева система містить не багато пилу, вона складається в основному з великих об'єктів діаметром від 20 сантиметрів до 20 метрів. Однак деякі кільця оптично тонкі: широке тьмяне 1986U2R / ζ, μ та ν складаються з дрібних частинок пилу, тоді як вузьке тьмяне λ містить великі тіла. Відносно невелика кількість пилу в кільцевій системі пояснюється аеродинамічним опором протяжної екзосфери - корони Урана.
Вважається, що кільця Урана відносно молоді, їхній вік не перевищує 600 мільйонів років. Кільцева система Урана, ймовірно, походить від зіткнень супутників, які раніше оберталися навколо планети. У результаті зіткнень супутники, ймовірно, поступово розбивалися на дрібніші частинки, які тепер існують як кільця в чітко визначених зонах максимальної гравітаційної стабільності.

Уран – цікава планета
Всі планети в нашій Сонячній системі обертаються навколо своєї осі з незначним ухилом. Вісь обертання нашої Землі має нахил 23,5 градуси. Ось і цікаві факти про дивовижною планеті Уран, її нахил 99 градусів! Кажучи іншими словами, якщо інші "світи" Сонячної системи більше нагадують "обертається дзига", то цей більше схожий на величезний котиться куля. Ці закономірності призводять до ще одного цікавого факту про планету Уран – період літа триватиме 1 дуже довгий день протягом 42 років! А період обертання навколо Сонця – 84 роки, а на Землі відповідно 365 днів. Ось де доведеться довго чекати Нового Року! Світловий день тривати 17 годин, швидше, ніж у нас.

Презентацію підготували
Коноваленко Юлія
та
Сосуля Інна


title: Презентація на тему «Іван Мазепа» (варіант 5)

text:
Іван Мазепа .
Відома постать у нашій історії
                               Іван Мазепа
                                          1639 – 1709 рр.
Фортеці І. Мазепи
Ново – Сергіївська фортеця
Новобогородицька фортеця
“ Мазепинське бароко “
Спасо – Преображенський Мгарський монастир
Велика дзвіниця Києво – Печерської лаври
Мазепа – меценат
      Срібна плащаниця
               Євангеліє


title: Презентація на тему «Natural disaster in the U.S. North American winter storm»

text:
Natural disaster in the U.S. North American winter storm
prepared: Alena Rudenko
North American winter storm, also known as the Blizzard  was the February 11-14, 2014. The strongest snow and ice storm again "attacked" the southern states and the East Coast of the United States. They left without electricity for more than half a million buildings. Disaster was in the Texas and North and South Carolina. Interfax reported that 9 people were killed on Wednesday.
President Barack Obama declared a state of emergency in South Carolina. Airlines canceled thousands of flights, roads partially blocked by snow, partially blocked by abandoned cars. Most schools closed in the south and in several northeastern states.
As a result 22 people had died of February 13, including three in North Carolina.


title: Презентація на тему «Extreme»

text:
Top 10 Extreme Sports
Hang Gliding
Paragliding
Surfing
Windsurfing
Ice Climbing
Hot Air Ballooning
Skydiving
Mountain Biking
Bungee Jumping
Mountaineering


title: Презентація на тему «Класифікація проектів з трудового навчання»

text:
Класифікація проектів з трудового навчання
Виконалаучениця 10 класуЛисяна Валерія
Навчальні проекти, що виконуються школярами на уроках трудового навчання, можна класифікувати за такими ознаками:
Потребують добре обміркованої структури, визначеної мети, актуальності предмета дослідження для всіх учасників, його соціальної значущості. Вони повністю підпорядковані логіці дослідження і мають відповідну структуру; обґрунтування теми дослідження, аргументації її актуальності, визначення предмета і об'єкта, завдань і методів, висунення гіпотез розв'язання проблеми і шляхів її розв'язання.
Дослідницькі проекти
Результат діяльності учасників чітко визначено з самого початку, він орієнтований на їх соціальні інтереси (документ, рекомендації, проект шкільного саду). Проект потребує складання сценарію всієї діяльності його учасників з визначенням функцій кожного з них. Особливо важливою с охорона організація координаційної роботи у вигляді поетапних обговорень та презентації отриманих результатів і можливих засобів їх упровадження у практику.
Практико-орієнтовані проекти
Спрямовані на збирання інформації про який-небудь об'єкт, на ознайомлення учасників проекту з цією інформацією, її аналіз і узагальнення фактів. Ці проекти потребують добре продуманої структури, можливості систематичної корекції у ході роботи над проектом. Структуру цього проекту можна позначити наступним чином: мета проекту, його актуальність, методи отримання (літературні джерела, засоби масової інформації, бази даних, Internet) та оброки інформації (її аналіз, узагальнення, зіставлення з відомими фактами, аргументовані висновки), результат (стаття, реферат, відеофільм). Такі проекти можуть бути частиною будь-якого іншого проекту.
Інформаційні проекти
Не мають детально опрацьованої структури спільної діяльності учасників, вона розвивається, підпорядковуючись кінцевому результату, прийнятій групою логіці спільної діяльності, інтересам учасників проекту. Вони заздалегідь домовляються про заплановані результати і форму їх представлення - звіт, реферат, відеофільм тощо.
Творчі проекти
Виконуються у рамках одного навчального предмета.
Предметні проекти
Це такі проекти, де в процесі їх виконання використовуються знання з інших дисциплін.
Інтегровані проекти
При виконанні групових і колективних проектів учителю необхідно поділити обов'язки між учнями та визначити відповідальність кожного за виконання проекту в цілому.
Групові і колективні проекти
Реалізація проекту за кілька уроків з програми предмета.
Короткотривалі
Реалізація  проекту від тижня до місяця.
Середньої тривалості
Реалізація проекту охоплює кілька місяців.
Довготривалі
На практиці частіше доводиться мати справу зі змішаними типами проектів.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ


title: Презентація на тему «Віктор Неборак»

text:
Віктор Неборак
(9 травня 1961р.)
Тема: Життєвий і творчий шлях Віктора Неборака
Мета: ознайомити студентів із життєвим шляхом та особливостями творчості Віктора Неборака; розвивати естетичні смаки; виховувати любов до поезій

План:
1. Життєвий і творчий шлях В. Неборака2. Аналіз творчості митця
Народився Віктор Неборак 9 травня 1961 p. y смт. Івано-Франкове Львівської області.  З 1963 р. — мешканець Львова. Закінчив українську філологію Львівського державного університету ім. І. Франка (тепер — Львівський національний університет ім. І. Франка) (1983) та аспірантуру Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України (1989).   Учителював на Ворошиловградщині (тепер — Луганщина) (1983—1984) та Львові (1984—1985) у системі профтехосвіти.
Займався продюсеруванням поезо-симфо-рок дійств, був концептуалістом кількох фестивалів
(«Вивих», Львів, 1992; «Альтернатива», Львів, 1994), продюсером і ведучим театралізованих акцій «Реберітація» (Львів, 1992—1994, понад 20 дійств), читав лекційні курси з різних періодів української літератури у рідному університеті (1993—2000).
1985 р. разом з Юрієм Андруховичем та Олександром Ірванцем заснував відому в Україні поетичну групу «Бу-Ба-Бу» і є Прокуратором «Бу-Ба-Бу» — «носієм верховної виконавчої влади».
З 1991 р. працює у Львівському відділенні Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України. Лауреат премій фонду ім. Щербань-Лапіки (1996) та ім. Павла Тичини (2002). Член Національної спіли письменників України та Асоціації українських письменників.
Учасник  майстерні «Пси Святого Юра».
Автор поетичних збірок «Бурштиновий час» (1987), «Літаюча голова» (1990), «Alter Ego» (1993), «Розмова зі слугою» (1994), «Епос про тридцять п'яту хату» (1999), незавершеного роману «Пан Базьо та решта».
Живе у Львові.
Неборак був, як сам зазначає в автобіографії, «рецитатором власних текстів, продюсером поезо-химеро-рокдійств, концептуалістом кількох фестивалів і рушень».
Микола Рябчук вважає, що «поетичний карнавал Віктора Неборака — це ще й добре організований спектакль, з прекрасною режисурою… з питанням з-поміж питань у кінці, в останньому вагоні карнавальної кавалькади, питанням, заради якого, можливо, й розігрується все це дійство». (Вітчизна, 1089).
З середини 1990-х років найпомітнішим з літературних проектів В.Неборака є «Третє тисячоліття» — серія літературних вечорів у Львові, до участі в яких запрошуються «письменники наживо», а сам автор проекту поєднує організаційно-продюсерські функції з функціями ведучого і співрозмовника.
  Поетичну творчість Віктора Неборака переважно розглядають у ширшому контексті літературного угруповання Бу-Ба-Бу, куди, крім нього, належать також Юрій Андрухович таОлександр Ірванець.
Проте, як і кожна видатна літературна особистість, Неборак не завжди вкладається у виключно бубабістські стилістичні межі. Можна говорити про частково «перед-бубабістського» Неборака (збірка поезій «Бурштиновий час», 1987) — поета швидше романтичного, іноді навіть сентиментального, водночас уже із виразним іронічно-сміховим первнем і не менш виразним урбаністичним світовідчуттям. Уже з ранніх поетичних декларацій починаючи, одним із
Аналіз творчості Віктора Неборака
головних героїв Неборакової творчості стає його рідне місто Львів.
  З роками ця тенденція аж ніяк не ослабла, навпаки — стале і часте звертання
Неборака до суто львівських тем і образів набуло ознак послідовної
програмовості й навіть деякої нарочитості.
Своєрідним апоґеєм Неборакового бубабізму стала збірка поезій «Літаюча голова» (1990) — напрочуд вітальна й поліфонічна «книжка-карнавал», у якій повною мірою розкриваються і щасливо поєднуються раблезіансько-ренесансовий світогляд автора і високотехнічна, часом навіть віртуозна манера віршування. Саме з моменту виходу «Літаючої голови» в українській літературній критиці починають говорити про постмодернізм і необароко. Особливої уваги, крім того, заслуговує концепційне засвоєння і переосмислення автором «Літаючої голови» тематичних площин і знаків масової молодіжної культури (сфера рок-музики, шоу-бізнесу, молодіжної моди,сленґові вкраплення в лексиці тощо).
Втім, паралельно із «Літаючою головою» писалася цілком не схожа стилістично збірка «Alter ego» (1993) — книжка переважно верліброва, за жанром лірико-медитативна, з претензією на екзистенційно-філософські узагальнення щодо «підвалин буття». Звичний для більшості читачів-шанувальників Неборак лише іноді впізнається з її сторінок завдяки черговому сплескові блискучої самоіронії, як наприклад, у вірші «Вечеря».
Збірка «Розмова зі слугою» (1994), задумана як своєрідне продовження карнавалу «Літаючої голови» на новому щаблі, в той же час засигналізувала досить поважні зміни в авторовому світовідчутті. За всієї зовнішньої грайливості й версифікаторської вишуканості (саме художньо-технічне оформлення збірки вирішувалось як елемент гри — зовні це мало бути щось на кшталт інтимного й писаного від руки зшитка) вона передусім свідчить про відчутне посерйознішання і поступове навернення автора до традиційно-консервативних, іноді навіть фундаменталістських вартостей.
Остаточно нова Неборакова поетична якість засвідчена у найостаннішій на сьогодні збірці «Епос про тридцять п'яту хату» (1999). Як задекларовано вже в анотації, ключовою для неї є «проблема вкорінення, відшукування екзистенціальних цінностей у межах малої батьківщини». Для «Епосу» характерне унаочнення принаймні кількох Неборакових творчих метаморфоз. Іронічність переросла в проповідництво, часом саркастичне, карнавальна поліфонія — у різного роду звернення, послання, листи та інші, сповнені риторики, відверто монологічні форми; богемно-легковажне, святкове сприймання життя — в переконане відстоювання традиційно християнських родинно-побутових основ.

Окремої розмови вартують експерименти Неборака з рок-музикою, здійснювані у першій половині 90-х років (аудіокасета «Неборок», 1995), а також його довготривалі проекти «Реберітація» та «Третє тисячоліття», які відчутно вплинули на формування в сучасному Львові нового мистецько-літературного середовища.
Як літературознавець Віктор Неборак цікавиться широким спектром нової української літератури. Це помітно і в монографії «Перечитана «Енеїда», яке на сьогодні є не лише новим поглядом на Котляревського і його знамениту поему, що перевертає усталені її трактування, а й новим виміром самого Віктора як творчої особистості — оригінального і вдумливого науковця-інтерпретатора.
«Бу-Ба-Бу» (1985)
1985 року у Львові Юрій Андрухович, Олександр Ірванець, Віктор Неборак заснували літугрупування, яке назвали «Бу-Ба-Бу». Віктор Неборак у своїй книжці «Введення у “Бу-Ба-Бу”» дає пояснення, що звукосполучення бу-ба-бу виникло як своєрідне складноскорочення слів бурлеск, балаган, буфонада і з того часу обростає новими значеннями.
Основоположники літугрупування пояснюють, що бу-ба-бу — це стиль художньої літератури, де немає обмежень. Бубабісти вважають, що й політика, і економіка, і мистецтво можуть стати об’єктом естетичних зацікавлень, бо це є наше життя.
Період найактивнішої діяльності «Бу-Ба-Бу» (23 концертні поетичні вечори) припав на 1987–1991 рр. Апофеозом став фестиваль «Ви-вих‑92», коли головну фестивальну акцію склали чотири постановки поезоопери «Бу-Ба-Бу» «Крайслер Імперіал».
1995 р. у львівському видавництві «Каменяр» вийшла книга «Бу-Ба-Бу». Бу-Ба-Бу заснувало свою Академію.
Наше життя — Бу-Ба-Бу.
Наша історія — Бу-Ба-Бу.
Наша політика — Бу-Ба-Бу.
Наша економіка — Бу-Ба-Бу.
Наша релігія — Бу-Ба-Бу.
Наше мистецтво — Бу-Ба-Бу.
Наша країна — Бу-Ба-Бу.
І це Бу-Ба-Бу потрібно перебороти…
(Віктор Неборак)
Літугруповання стало втіленням карнавального необарокового мислення, притаманного метаісторичній карнавальній культурі людства. Соціальним фундаментом метаісторичного карнавалу в Україні став підсвідомий масовий синдром зламу, що супроводжував розпад імперії і викликав дві метапсихічні складові: суспільну депресію і масову карнавальну сміхову рефлексію на катаклізм системи. Творчість учасників Бу-Ба-Бу в межах самого літугрупування стала ситуативно-концептуальним мистецьким відгуком на суспільну рефлексію.
Віктор Неборак

"- Вчителю, що робити? Вчитель на небесах..."

 Вчителю,  що  робити?  Вчитель  на  небесах.  Серце  шепче  -  любити,  а  в  голові  -  гніздо  бісиків  звивистих,  серце,  їхнє  тьохкання  до  Неба  не  долітає,  гусне  у  тілесах.
-  Пастирю,  де  отари?  Смерть  скубуть  у  ярах.  Гострять  на  них  вістря,  розкладають  вогонь.  Костура  відклади,  тонко,  легко  торкнись  до  скронь  -  гупає  кров  у  скронях  і  закипає  страх.  -  Отче,  хай  буде  воля,  хай  буде  воля  Твоя!  Небо,  згорнуте  в  руру,  -  у  письменах  знамень.  Вічний,  нерукотворний  сяє  Великий  День.  Всесвіт  в  утробі  зміїній.  Все  ще  сичить  Змія.  15-31 серпня 1998 р. Львів
Віктор Неборак

"Вона від'їхала з усім своїм кордебалетом..."

Вона  від'їхала  з  усім  своїм  кордебалетом,  забрала  все  своє  у  подорож,    як  у  тунель.  Діра  від'їзду  вкрилась  мохом,  листом,  ледом,  задовольнилась  паща  міста  шоколадом  і  висхли  сльози,  щирі  сльози  —  натюрель!  Пані  й  панове!  Ріки  сліз  повисихали!  Зросли  оази,  кнайпи  виникли,  помер  тиран,  перестрілялися  васали.  Життя  пішло,  потрібно  визнати,  веселе!  Хтось  вибрав  револьвер,  хтось  —  луни  сфер.  Її  близнючки  підросли  і  вийшли  в  люди,  запакувалися  в  рекламні  кліпи,  не  втекти  від  порохів  її,  парфумів,  паст  —  усюди  відбитки  пальців,  пастки…  Ми  таки  —  сусіди?!  Отож  завжди  можливо  пику  розтовкти  під  наглядом  її…  Відліт  —  розтягнута  пружина  присутности.  Готується  приліт.  Чия  вона  тепер  любов?  Чия  дружина?  Чия  хвороба?  Одержима?  Жанна?..  Ширяючи  лишає  вічний  слід.15-31 серпня 1998 р. Львів
Віктор Неборак

"І все-таки її нема. Поетики — безсилі..."

І  все-таки  її  нема.  Поетики  —  безсилі.  Бездарні  віршарі  вдягають  шати  голубі,  пов’язують  на  горла  шовк,  пащеки  їхні  —  в  милі.  Вони  вивалюють  себе  і  цьомки  шлють  собі.  Без  неї  пустка  щодоби  відчутніша  на  дотик.  Накручуються  механізми  снів-пересувань.  Прохід  проспектом  —  введений  без  заштрику  наркотик,  пустеля  різнобарвних  слів,  розпечена  гортань.  Баяни  імітують  гру.  У  келихах  —  павуча  кров.  У  двориках  —  смердючий  тлін.  Розлазиться  ядучий  дим.  Вона  покинула  свій  дім,  як  ангел,  вигнаний  Творцем.  В  цей  дім  вселилося  Ніщо  з  її  страшним  лицем.  15-31 серпня 1998 р. Львів
http://uk.wikipedia.org
http://www.ukrlit.vn.ua/author/neborak.html
http://rusnak.blox.ua/2012/05/Viktor-NEBORAK-poet-prozayik-eseyist-perekladach.html
http://www.poetryclub.com.ua/metrs.php?id=23&type=tvorch

Використана література


Презентація на тему «Железобетон»


title: Презентація на тему «Марчук Іван Степанович»

text:
Юрій Ребрик 11-в
Марчук Іван Степанович
Марчук Іван Степанович (12 травня 1936, с. Москалівка, Тернопільська область) — український живописець, народний художник України, лауреат Національної премії України ім. Т.Г.Шевченка. Почесний громадянин Тернополя.
Марчук Іван Степанович
Навчався у Львівському училищі прикладного мистецтва ім. І.Труша на відділі декоративного розпису, потім на відділі кераміки Львівського інституту прикладного мистецтва, який закінчив 1965 року.
Протягом 1965–1968  років працював у Інституті надтвердих матеріалів НАН України.
Протягом 1968–1984 років працював на Київському комбінаті монументально-декоративного мистецтва.
З 1984 року — на творчій роботі.
Протягом 1989–2001  років мешкав у Австралії, Канаді й США.
Тепер живе та працює в Києві.

Біографічні відомості
Доробок митця налічує більш ніж 4 000 творів і понад 100 персональних виставок.
До 1988 року Спілка художників офіційно не визнавала творчість Івана Марчука, хоча він мав понад 15 експозицій у різних містах колишнього СРСР. І лише 1988 року його прийняли у члени Спілки художників України.
 Сьогодні його картини вражають мистецтвознавців Європи, Америки, Австралії, йому пропонують виставлятися в найкращих залах світу, і це все на противагу минулому гонінню та переслідуванню в Україні.

Творчість
1996 — отримав звання Заслуженого художника України.
7 березня 1997 — став лауреатом Національної премії України ім. Т.Г.Шевченка.
2004 - у Києві заклали музей Івана Марчука, який, проте, досі не збудований.
2006 - Міжнародна академія сучасного мистецтва в Римі прийняла Івана Марчука до лав «Золотої гільдії» та обрала почесним членом наукової ради академії. Це перший випадок визнання українського художника інституцією такого високого рівня. Сьогодні «Золота гільдія» нараховує 51 художника з усього світу.
У жовтні 2007 був включений до британського рейтингу «Сто геніїв сучасності» (72-е місце). На формування рейтингу впливали: роль в зміні системи поглядів, суспільне визнання, сила інтелекту, досягнення та культурна значимість кожного з кандидатів.
Картини Івана Марчука зберігаються в багатьох колекціях у різних країнах світу.

Відзнаки і нагороди
2005 Президент України Віктор Ющенко обіцяв створити всесвітньовідомому художнику музей його картин на Андріївському узвозі у Києві. Було навіть закладено капсулу на місці майбутньої споруди. Музей не було створено.
Перший музей художникові створили його земляки у рідному селі Москалівці 2010 року. На його відкритті був сам І.Марчук.

Музей Марчука
Дякую за увагу!