title: Презентація на тему «Драгоманов Михайло Петрович» (варіант 2)

text:
Драгоманов Михайло Петрович
Народився 6 (18) вересня 1841 м. Гадяч, Полтавська губернія
український публіцист, історик, філософ, економіст, літературознавець, фольклорист, громадський діяч, представник відомого роду українських громадських і культурних діячів Драгоманових.
Брат письменниці та громадської діячки Олени Пчілки, дядько Лесі Українки й Оксани Драгоманової. Його син — Драгоманов Світозар Михайлович.

Біографія
Батьки М. Драгоманова, дрібнопомісні дворяни, нащадки козацької старшини, були освіченими людьми, поділяли ліберальні для свого часу погляди. «Я надто зобов'язаний своєму батьку, який розвив у мені інтелектуальні інтереси, з яким у мене не було морального розладу і боротьби…» — згадував пізніше М. Драгоманов.

У 1849–1853 навчався в Гадяцькому повітовому училищі, де, з-поміж інших дисциплін, виділяв історію, географію, мови, захоплювався античним світом.

Продовжив навчання в Полтавській гімназії. Вражав викладачів своєю надзвичайною цілеспрямованістю, працьовитістю, освіченістю. Його сестра Ольга (письменниця Олена Пчілка, мати Лесі Українки) згадувала, що «книжок… Михайло перечитав ще в гімназії таку силу і таких авторів, що багато учнів середніх шкіл пізніших часів… здивувались би, почувши, що між тими авторами були й такі… як Шлосер, Маколей, Прескот, Гізо».

Восени 1859 вступив на історико-філологічний факультет Київського університету. Тут у нього з'являються значно ширші і більші можливості вдосконалювати свою загальну освіту, повніше і живіше знайомитися з тими суспільними і політичними процесами, що постійно зароджувалися у студентському середовищі.

Університет тих часів являв собою один із найважливіших осередків наукового, культурного і громадського життя. М. Драгоманов намагався органічно поєднувати процес навчання з практичною громадською роботою, на яку підштовхували розбуджені загальною ситуацією політичні настрої.

Етапним у справі становлення М. Драгоманова як політичного і громадського діяча став його виступ над труною Шевченка у Києві, коли прах великого Кобзаря перевозили до Чернечої гори.

1863 — став членом товариства «Громада», об'єднання, що було формою пробудження свідомості національної інтелігенції до пізнання української історії, культури, народного побуту, права. Пізніше, у 1870-х рр., з'явилися нові, «молоді» Громади, в статутах яких уже стояло питання про «самостійне політичне існування» України з «виборним народним правлінням».

Зі середини 1860-х років становлення М. Драгоманова як ученого відбувалося в тісному взаємозв'язку з його публіцистичною діяльністю. У тодішніх роботах М. Драгоманова — історичних, етнографічних, філологічних, соціологічних — мимоволі відбувається зміщення акцентування на політичне підґрунтя означуваного питання.

1870 — Київський університет відрядив М. Драгоманова за кордон. Замість запланованих двох років молодий учений пробув там майже 3, відвідавши за цей час Берлін, Прагу, Відень, Флоренцію, Гайдельберг, Львів.

Особливе місце в політично-публіцистичній діяльності М. Драгоманова посідала Галичина. Він намагався «розбудити» галицьке громадське життя (так, як він це розумів), піднести рівень суспільної свідомості.

Трирічне закордонне турне М. Драгоманова було надзвичайно плідним для молодого вченого. Він тепер міг критично оглянути й оцінити свої переконання, зіставляючи їх з науковим західноєвропейським досвідом.

Наступ реакції, повторне запровадження утисків проти відроджуваних проявів української культури змусили М.Драгоманова виїхати за кордон і стати політичним емігрантом. Восени 1875 року через Галичину й Угорщину він вирушив до Відня з наміром створити там осередок національної політичної думки, започаткувати випуск української газети.

Восени 1876 М.Драгоманов створив у Женеві громадсько-політичний збірник «Громада». Було видано 5 томів збірника. Головна тема «Громади» — дати якнайбільше матеріалів для вивчення України і її народу, його духовних починань і прагнення до свободи і рівності серед світової спільноти.
З 2-ї половини 1880-х рр. М. Драгоманова запрошували до співпраці ряд провідних видань Галичини.

1889 — запрошений викладати на кафедрі загальної історії історико-філологічного факультету Софійського університету (Болгарія), де працював до своєї кончини.

«Пригнічений стан духу значною мірою збільшується від усвідомлення печального стану справ в Україні», — свідчила Леся Українка про останні дні свого дядька. Тимчасові поліпшення загального стану сприяли сплескам творчого піднесення, але несподівана смерть від розриву аорти обірвала життя вченого і громадського діяча.

Похований у Софії.
Пам'ятна таблиця на честь Драгоманова в Софії
Ювілейна монета присвячена М.Драгоманову
Наукова кар'єра
У студентські роки захопився історією стародавнього світу. Під керівництвом професора В. Я. Шульгіна підготував дисертацію на право читання лекцій в університеті «Імператор Тиберій», яку захистив у 1864.
Працював учителем географії у 2-й Київській гімназії.
1865 — прийнятий на посаду приват-доцента на кафедру загальної історії історико-філологічного факультету Київського університету Св. Володимира. Читав лекції з історії Стародавнього Сходу, історії та історіографії Стародавньої Греції, історії Стародавнього Риму, Нової історії (доби Реформації та Відродження). Опублікував низку статей зі стародавньої історії.
1870 — захистив магістерську дисертацію на ступінь магістра загальної історії на тему «Питання про історичне значення Римської імперії та Тацит».
Після наукового відрядження за кордон у 1873 призначений на посаду штатного доцента.
1875 — звільнений з університету за політичну діяльність.

                                                             Літературознавчі погляди

М.Драгоманов у своїх наукових і літературно-критичних працях 1870-1890-х років («Література російська, великоруська, українська і галицька», 1873–1874; «Листи на Наддніпрянську Україну», 1893–1894; "Святкування роковин Шевченка в «руському обществі», 1873; «Війна з пам'яттю про Шевченка», 1882; «Т.Шевченко в чужій хаті його імені», 1893 та ін.) вимагав, щоб література неодмінно керувалася принципами вірності правді життя, відповідала своєму часові, сягала проблемами та героями глибин суспільного життя.

Одним із перших в українському літературознавстві М.Драгоманов звернувся до аналізу романтизму як напряму в мистецтві, що в попередні десятиліття відіграло позитивну роль у становленні національної літератури, викликавши зацікавленість до усної народної творчості, етнографії, міфології українців. Цим самим було підготовлено передумови для реалізму, який став домінувати в українській літературі 2-ї половини XIX століття.

Цікавою є сама концепція реалізму в естетиці М.Драгоманова, осердям якої є вимога безтенденційного, об'єктивного змалювання життя. Недооцінка переваг реалістичного способу відображення дійсності вела до того, що окремі українські письменники (наприклад, О.Стороженко) малювали абстрактні схеми, а не живих людей, захоплювалися дидактизмом, у той час як художня творчість вимагає «виводити на сцену існуючі, а не видумані особи й становище». Досягнення реалізму в українській літературі вчений пов'язував з творчістю Тараса Шевченка, Марка Вовчка, Панаса Мирного, Івана Нечуя-Левицького, частково Юрія Федьковича. Займаючись порівняльним літературознавством, М. Драгоманов пропагував важливість загальнолюдських естетичних цінностей у розвиткові культури українського народу.

Бібліографія
Автор праць «Шевченко, українофіли і соціалізм» (1879), «Историческая Польша и великорусская демократия» (1883), «Чудацькі думки про українську національну справу» (1891), «Листи на Наддніпрянську Україну» (1893); «Автобіографічної замітки» (1883) та «Добавлення» до неї (1889); мемуарів «Австро-руські спомини. 1867–1877» (1889–1892); «Исторические песни малорусского народа» (1874–1875, у співавторстві з В.Антоновичем), «Малорусские народныя предания и рассказы» (1876), «Нові українські пісні про громадські справи: 1764–1880» (1881), «Політичні пісні українського народу 18-19 ст.» (1883–1885) та інших.

Праці М.П. Драгоманова
М.Драгоманов і Рівненщина
Є в м. Рівне вулиця Михайла Драгоманова. Перед від’їздом у Болгарію в червні 1871 р. він гостював у Рівному в своїх приятелів.


title: Презентація на тему «The most dangerous jobs»

text:
The most dangerous jobs

I think everyone knows about the professions such as a doctor, an economist, a nurse, and more, but do you know what the most dangerous profession, and what with a lower level of stress.
I asked my friends about it and they answered:
The most dangerous job:
Miner
Builder
Pilot
Driver
Forester
Police man
I want to give my list of the most dangerous jobs…

Firefighters
Risk of work:
Three categories:
1) physical
2) chemical
3) Psychological
According to experts, the most dangerous profession for mental health - a trade firefighter

Police Officers
Unfortunately they are probably not the most popular public servants in many parts of the world, and yes, corruption is real…but some people really do put their lives on the line for others.
Risk of work:
1) Physical
2) Psychological

Miner
Risk of work:
Many years of work=poor health
Collapses in mines= Death or severe injuries
Psychological

P.S. Very small salary which does not correspond to risk
Lumberjack
Along with deep sea fishing, the logging industry is a long time source of workplace danger. Big trees, sharp saws, and hard hours are not a good mix.
Risk of work:
1) Physical
2) Psychological

Sapper
In the period from 1996 to 2002 during demining activities have killed more than 500 people.
Risk of work:
1) Physical
2) Psychological

Also at the end I want to provide a list of the most calmest profession.
Web-programmer (100%)
Makeup artist (100%)
Cultural studies (100%)
Repairer-(100%)
Finance Manager (100%)
Baker (60%)
Masseur (50%)
 Librarian (34%)
Hairdresser (33%)
Seamstress (29%)
Cook (28%)
An auto mechanic (25%)
Electricians (22%)
 Confectioner (20%)
The Economist (17%)
Thank you for your attention!
Made by Bonk Veronika


title: Презентація на тему «Білки» (варіант 15)

text:
БІЛКИ
Данилюк Анастасія 11-Б

Білки́ — складні високомолекулярні природні органічні речовини, що складаються з амінокислот, сполучених пептидними зв'язками.
Зазвичай білки є  лінійними полімерами — поліпептидами, хоча інколи мають складнішу структуру.

За складом виділяють прості і складні білки. Прості білки містять тільки амінокислоти, зв'язані в ланцюжки. На відміну від них складні білки мають також неамінокислотні групи. Ці додаткові групи у складі складних білків називаються простетичними групами. Деякі простетичні групи служать кофакторами, необхідними для роботи ферментів. Інші, такі як полісахаридні ланцюжки, допомагають білку приймати потрібну конформацію і додають додаткову стабільність.
Харчування
Білки надходять в організм разом з їжею й служать основним джерелом амінокислот. Обов'язкове використання білків у їжі обумовлене потребою в незамінних амінокислотах, які не можуть синтезуватися людиною з інших речовин.
Джерела харчового білка включають м'ясо, яйця, зерно, боби і молочні продукти (наприклад, молоко і сир)
Борщ — джерело різноманітних денатурованих рослинних і тваринних білків.
Використання в промисловості
Серед всіх білків в харчовій промисловості активно використовуються численні ферменти. Так, у пекарській промисловості використовуються альфа-амілаза і протеази; у пивоварінні використовуються численні ферменти ячменю (амілаза, глюканази, протеази); хімозин, ліпаза і лактаза використовуються для виготовлення кисломолочних продуктів; а папаїн застосовується для пом'якшення м'ясних продуктів. Для виготовлення крохмалю використовують амілазу і глюкоамілазу, а для виготовлення паперу — целюлази і ксиланазу. Також протео- і ліполітичні ферменти часто додаються до миючих засобів.
Білкові лікувальні препарати
Значна кількість досліджень у медицині направлена на використання білків в якості терапевтичних препаратів та засобів діагностики захворювань. Фармацевтичне застосування білків почалося з природних білків отриманих з різноманітних живих організмів. Нові препарати створюються штучно, рекомбінантними методами або за допомогою проектування білків.
Прагнення до перемоги будь-якою ціною штовхає деяких спортсменів, культуристів та спецназівців до вживання білкових ліків, що сприяють витривалісті та росту м'язів. Найпопулярнішими є еритропоетин та гормон росту людини. Фармацевтичні білки, як і інші ліки, можуть являти загрозу здоров'ю.
Протеїн
18-20% нашого тіла - це протеїн. Єдина речовина, що знаходиться в нашому тілі більше, ніж протеїну, - це вода.

Яєчний білок вважається самим високоякісним з протеїнів, що зустрічаються в продуктах харчування

У людському організмі існує близько 100 000 різних типів протеїну. Організм потребує них для росту, відновлення і підтримки внутрішніх хімічних реакцій

Білок, що міститься в спортивних добавках, має природне походження і повністю фізіологічен по відношенню до організму людини


title: Презентація на тему «СМИ»

text:
Проект на тему : СМИ ( виды и функции СМИ , СМИ как средство формирования общественного мнения )

Ученицы 11-Б класса
ЗМЛ№99
Шевченко Анжелы
Учитель :
Диордиева Н.В.
Средства массовой информации (СМИ), масс-медиа — периодические печатные издания, радио-, теле- и видеопрограммы, кинохроникальные программы, иные формы распространения массовой информации. Под массовой информацией законодатель понимает: «предназначенные для неограниченного круга лиц печатные, аудио-, аудиовизуальные и иные сообщения и материалы».
У СМИ огромное количество функций в разных сферах:

 коммуникативная - функция общения, налаживания контакта, которую автор называет исходной функцией журналистики;

 непосредственно-организаторская, в которой наиболее наглядно проявляется роль журналистики как "четвертой власти" в обществе;

идеологическая (социально-ориентирующая), связанная со стремлением оказать глубокое влияние на мировоззренческие основы и ценностные ориентации аудитории, на самосознание людей, их идеалы и стремления, включая мотивацию поведенческих актов;

культурно-образовательная, заключающаяся, по мнению автора, в том, чтобы, будучи одним из институтов культуры общества, участвовать в пропаганде и распространении в жизни общества высоких культурных ценностей, воспитывать людей на образцах общемировой культуры, тем самым способствуя всестороннему развитию человека;

 рекламно-справочная, связанная с удовлетворением утилитарных запросов в связи с миром увлечений разных слоев аудитории (сад, огород, туризм, коллекционирование, шахматы и т.д. и т.п.)";

 рекреативная (развлечения, снятия напряжения, получение удовольствия).

в современных исследованияхможно также встретитьсамое простое разделение функций:
• гуманитарные функции СМИ - информирование, образование, развлечение и т.п.;
• политические функции СМИ - формирование массового общественного сознания и/или направленное влияние на отдельные группы населения.
 Видимо, эти функции названы политическими, поскольку политическая власть воздействует на общественное мнение, формирует определенную идеологию в массах, привлекает к политическим идеям различные группы лиц. Особенно сильно процесс влияния на общественное мнение происходит во время политических выборов, когда внедряются установки, стереотипы, навязываются свои цели и человек побуждается к определенному действию.

В современных исследованиях можно также встретить самое простое разделение функций:
• гуманитарные функции СМИ - информирование, образование, развлечение и т.п.;
• политические функции СМИ - формирование массового общественного сознания и/или направленное влияние на отдельные группы населения.

Видимо, эти функции названы политическими, поскольку политическая власть воздействует на общественное мнение, формирует определенную идеологию в массах, привлекает к политическим идеям различные группы лиц. Особенно сильно процесс влияния на общественное мнение происходит во время политических выборов, когда внедряются установки, стереотипы, навязываются свои цели и человек побуждается к определенному действию.
Все конкретные разновидности средств массовой информации, в своей совокупности образуют единую систему СМИ. Структурно эта система распадается на три базовые группы:

Печатная пресса (газеты, журналы…)

Аудиовизуальные СМИ (радио, телевидение…)

Информационные службы (новостные агентства, пресс-службы…)

История рекламы в прессе уходит в далекое прошлое. Однако действительное рождение прессы произошло гораздо позже, лишь в пятнадцатом веке. Именно в это время в результате бурного развития торговли в европейских странах начал формироваться устойчивый спрос на информацию.
Первые печатные листки выходили нерегулярно, небольшими тиражами, с несистематизированным содержанием. Лишь в семнадцатом веке по всему цивилизованному миру начали издаваться настоящие периодические печатные издания.
Развитию прессы того периода способствовала как готовность людей к потреблению информации, связанная с повысившимся уровнем грамотности населения, так и экономическая выгодность издания периодики.
На начало двадцатого века газеты и журналы являются единственным средством массовой информации. Реклама в них становится самым мощным маркетинговым средством. Однако в дальнейшем ситуация существенно меняется. Научные и технические достижения вносят свои коррективы в формирование рекламного рынка.
В тридцатые годы достаточно мощно развивается новое средство массовой информации – радио. Часть рекламодателей начинает пользоваться «эфирными» возможностями. Еще через двадцать лет наступает эра телевидения.

В семидесятые годы двадцатого века становится очевидным, что пресса окончательно утратила монополию на рекламу в средствах массой информации – современный рынок требует новых подходов.
В 90-е годы 20 века на рекламном рынке мощно заявляют о себе директ-маркетинг и интернет. Резко падает доля расходов на рекламу в прессе.
В полной мере свои преимущества как рекламоносителя , пресса раскрывает на примере сообщений с объемным и сложным для восприятия вербальным текстом, требующим неспешного, заинтересованного изучения.

В газетном или журнальном объявлении можно:

– рекламировать не один товар или услугу, а длинный их перечень;
– приводить значительное количество доводов и аргументов в пользу рекламируемого продукта;
– подробно описывать продукт, даже сложный по своей природе и функциям, представляя его в подробностях;
– комментировать изображение продукта, а также схему его конструкции или проезда к нему;
– применять мало и даже вовсе незнакомые реципиенту слова
– подкреплять предложение цифрами в почти неограниченном количестве;
– перечислять почтовые и интернет-адреса, другую дополнительную информацию

Самый обширный сектор медиаэкономики – аудиовизуальный – наряду с традиционным эфирным телевидением располагает и другими чрезвычайно существенными сегментами – радио, кабельными сетями, спутниковым ТВ, видеопроизводством.

Аудиовизуальные СМИ более явно, чем прочие, демонстрируют нам роль технологического фактора в развитии медиаиндустрии. Его связь с развитием медиасистемой очевидна: телеграф и телефон способствовали становлению системы ускоренной доставки текстов, немое кино продемонстрировало новые возможности по распространению изображений.
Радио, кинематограф, телевидение создали действительно массовую аудиторию – неограниченное количество людей могли одновременно слушать или смотреть одни и те же программы.

Появление массовой аудитории у телевидения и определило и экономическую специфику аудиовизуальных СМИ. Возможность одновременного доступа рекламодателей к большому числу потребителей сформировала практику коммерческого телевидения, реализующего одну из ведущих концепций современнойтелеиндустрии. Именно в условиях коммерческого радио и телевидения зрители впервые получили возможность «бесплатного» доступа к программам. Коммерческому ТВ противостоит практика общественного вещания, основанная на признании особой социально-политической миссии аудиовизуальных СМИ. Обращаясь к массовой аудитории, непосредственно влияя на формирование общественного мнения и индивидуальных взглядов зрителей, вещание стало сегодня уникальным медиаинститутом, сердцевиной политической системы, механизмом создания национальной идентичности, с одной стороны, и массовой культуры – с другой.

25-й кадр  — вымышленная методика воздействия на подсознание людей посредством вставки в видеоряд скрытой рекламы в виде дополнительных кадров. Автор метода Джеймс признал,что результаты экспериментов, якобы подтверждавших наличие такого воздействия на людей, были им сфабрикованы. Несмотря на это, использование сублиминальной рекламы запрещено в ряде стран.

Идея заключается в том, что зрение человека якобы способно различать не более чем 24 кадра в секунду (хотя эта граница зависит от чёткости краёв и скорости движения объектов на экране). Поэтому инородный кадр, показываемый менее чем на 1/24 секунды, якобы минуя сознание, воздействует сразу на подсознание. Таким образом отсеивается огромное количество информации . На самом же деле через подсознание проходит вся информация, поступающая в мозг, а затем для обработки той информации, которая будет воспринята как наиболее важная, подключается сознание. жительности восприятия может значительно превышать 1/25 секунды (например, обычная телевизионная реклама), а следовательно, «скрытая» реклама уже в любом случае менее продуктивна, чем обычная.

Таким образом было изобретено еще одно средство влияния на сознание людей .
Пример применения 25-го кадра в политике
Во время парламентских выборов на Украине в 2006 году руководитель избирательной кампании Партии регионов Евгений Кушнарёв заявил об использовании блоком «Наша Украина» так называемого «25-го кадра» в агитационном фильме «Загроза. Страшнаправда», продемонстрированном 10 марта на Первом национальном канале. По его словам, на протяжении всей ленты пять раз по три кадра появляется изображение черепа. Блок «Наша Украина», в свою очередь, опроверг через свою пресс-службу обвинения, назвав череп спецэффектом, упрекнув Партию регионов в раздувании псевдосенсаций для отвлечения внимания от компрометирующих фактов, приведённых в фильме. При замедленном просмотре видно, что изображение черепа проявлялось в виде вспышки при смене сюжетов и занимало более одного кадра в каждом случае, то есть не являлось 25-м кадром как таковым.

С появлением и распространением Интернета он стал сам по себе во многом использоваться как средство массовой коммуникации, и в его рамках стали действовать традиционные средства массовой коммуникации, появились интернет-СМИ. Они быстро завоевали популярность, хотя их аудитория пока гораздо меньше, чем «традиционных» (как их стали называть) СМИ.

Почти все СМИ имеют сайты в Интернете, на многих из них публикуются регулярно обновляемая информация: как правило, это интернет-версии тех же материалов, иногда они выходят с задержкой, иногда к материалам и/или архивам доступ является платным. Также существуют интернет-радио и интернет-телевидение.
Благодаря развитию интернет-СМИ, количество людей, предпочитающих читать бумажную прессу, с каждым годом сокращается. Так, опросы общественного мнения в 2009 г. показывали, что только 19 % жителей США в возрасте от 18 до 35 лет просматривают бумажную прессу. Средний возраст читателей бумажных газет в США равен 55 годам. Общий тираж выпускаемых в США газет с 1989 по 2009 годы сократился с 62 млн до 49 млн экземпляров в день.


Презентація на тему «Творчість Іллі Юхимовича Рєпіна»


title: Презентація на тему «Джо Дассен»

text:
Джо Дассен
Презентацію підготував
Учень 11 класу
Закопайко Іван
Коротко про французький шансон
Шансон — назва ряду різновидів французької пісні, а також жанру сучасної естради. Виконавців шансону, які нерідко є і авторами текстів і музики називають шансоньє.
Джо Дассен — французький співак і музикант американського походження - видатний шансоньє Франції. Народився 5 листопада 1938 р. в Нью-Йорку в сім'ї режисера єврейського походження Жуля Дассена і скрипальки Беатріс Лонер. Під час маккартистського полювання на відьом сім'я перебралася із США до Європи.
Джозеф вчився в коледжі Ле-Розей в Швейцарії, потім повернувся у США, де закінчив університет в Енн-Арбор (штат Мічіган). У 1958 році його батько попросив сина записати декілька пісень до фільму «Закон» з участю Джини Лоллобріджиди. У 1959 році Джо випустив диск-сорокап'ятку з цими піснями.
В 1964 році подруга Джо (пізніше його дружина) Маріз Массьера тайкома від нього передає запис, де він співає пісні, акомпонуючи собі на гітарі, в звукозаписну компанію. Незабаром Джо випускає першу платівку, а двома роками пізніше — перший альбом, «Джо Дассен в Нью-Йорку». У 60-і роки до нього приходить перший успіх. Протягом наступних десяти років він випускає ще цілий ряд успішних пісень, серед яких «L'Amérique», «Le Moustique», «Si tu t'appelles mélancolie», «L'Été indien» та «Le Café des trois colombes». Джо Дассен записує свої пісні різними мовами: французькою, англійською, німецькою, іспанською, італійською і грецькою.
У 1975 році музичний директор Жак Пле помічає тандем Тото Кутуньо та Дассена. Автори текстів пісень Дассена Клод Льомель і Пьер Деланое пишуть на мелодії Тото Кутуньо французкі тексти. Так з'являються відомі Et si tu n`éxistais pas та Salut.
За три наступні роки співпраці Кутуньо і Джо з'являються ще 6 пісень, в том числі рекордно довга (12 хв.) композиція Le jardin du Luxembourg. Більшість пісень на музику Кутуньйо, є адаптаціями уже давніших італійських композицій, записаних самим Кутуньйо з його группою.

Факти із життя
Його перший син, Джошуа, народився сильно недоношеним і помер через п'ять днів після народження.

У 1977 році він розлучається і знов одружується на Крісті́н Дельво, з якою мав двох синів, Джонатана і Жульєна.

Співак помер від серцевого нападу під час відпустки на Таїті 20 серпня 1980 р. Похований на єврейській ділянці кладовища Hollywood Forever в Лос-Анджелесі.


title: Презентація на тему «My favorite dishes»

text:
My favorite dishes
Sushi
trout (salted) - 100g; avocado - 1 piece. cheese 'Philadelphia' - 1/3 of the package; nori - 1-2 leaf; sushi rice - 200g; water - 450ml; sauce: rice vinegar - 120 ml sugar - 5.5 tbsp, salt - 1.5 tbsp; Conboy - 5 cm; sesame - 30g
Recipe
Fried potatoes
Clean potatoes, cut into strips and blot excess moisture from the starch and paper towel. Season with salt and shake off excess salt. After 10 minutes, the potatoes and mix gently, lifting toasted wedges from the bottom of the pan and moving them to the upper layers. Sprinkle on top of potatoes chopped onion half-rings. Close the lid and cook another 10 minutes, then stir and close the lid.
Recipe
Paella
Increase rice - 250-300g; chicken - 1 piece. Chorizo - 100g, shelled shrimp - 250g, large shrimp (in shell) - 6 pcs.; Peppers - 2 pcs. Green peas (freezing) - 150g; onions - 1 piece. garlic - 4-5 cloves, saffron - 2 whispers, sweet paprika - 1/2 tsp, olive oil, broth for: onions - 1 piece. carrots - 2 pcs., bay leaf - 1-2 pcs., salt
Recipe
The end


title: Презентація на тему «О. Теліга» (варіант 1)

text:
Життя - це боротьба, а боротьба - це справжнє життя                                             О. Теліга
      Справжнє ім'я — Олена Іванівна Шовгенева.
Народилася 21 липня 1907р. в сім'ї інженера-гідротехніка професора І. Шовгенева (Теліга — це прізвище чоловіка Олени Іванівни, яке вона взяла після одруження).
У 1917 р. після Лютневої революції родина Шовгеневих повернулась до Києва, де батько став міністром Української Народної Республіки.
Протягом 1917—1919 pp. Олена навчалась у гімназії Дучинської.
У 1919р. після наступу більшовиків Центральна Рада змушена була залишити Київ, а разом з нею виїхав І. Шовгенів, який оселився з родиною в Чехії, згодом ставши ректором Української господарської академії в Подєбрадах.
У 1929 р. Олена закінчила історико-філологічний факультет Високого педагогічного інституту ім. М. Драгоманова, того ж року вийшла заміж за кубанського козака Михайла Телігу.
Протягом 1929—1939 рр. разом з чоловіком вона жила і працювала у Варшаві, беручи активну участь у громадському житті.
У 1932р. Олена почала активно співпрацювати з «Вісником» Д. Донцова.
У 1939—1941 pp. у Кракові вона очолювала літературно-мистецьке товариство «Зарево» і під керівництвом О. Ольжича працювала у Проводі ОУН (організації українських націоналістів).
22 жовтня 1941 р. у складі однієї з похідних груп ОУН Олена Теліга поїхала до Києва, де, незважаючи на небезпеку, взяла участь у заснуванні Української національної ради.
О. Теліга як член референтури культурної комісії створила «Спілку письменників», заснувала і редагувала журнал «Літаври» (1941 —1942), який знаходився під постійним наглядом фашистів. О. Ольжич намагався переконати О. Телігу виїхати з міста, але вона категорично відмовлялася, мало того, знаючи про масові арешти українців і про те, що гестапо влаштувало засідку в приміщенні Спілки письменників, вона пішла на чергове засідання, де й була заарештована.
9 лютого 1942 р. Олену Телігу арештувало гестапо.
13-го, за іншими даними 21 лютого 1942р., Олену Телігу разом із Михайлом Телігою, редактором Іваном Рогачем і поетом Іваном Ірлявським було розстріляно німецькими фашистами у Бабиному Яру в Києві.
Дерев'яний хрест у Бабиному Яру, встановлений на пам'ять розстрілянихҐестапо членів ОУН у Києві.
Спадщина Олени Теліги невелика за обсягом, але вельми значна за своєю сутністю і публіцистичною спрямованістю, характерною для поетів «празької школи».
Остаточні зміни у світогляді майбутньої поетеси й революціонерки відбулись після її вступу на історико-філологічний факультет Українського педагогічного інституту ім, М. Драгоманова в Празі, де вона близько познайомилась із       Н. Лівицькою-Холодною, Ю. Дараганом, Є. Маланюком, Л. Мосендзом,         О. Ольжичем та іншими талановитими письменниками «празької школи».
За своїм духом вічного бунту, заклику до боротьби її поезія нагадує поетичні твори Олега Ольжича.

 Героїзм як найвища чеснота, як взірець людської гідності,— то визначальний орієнтир її життя і творчості, тісно пов'язаних із боротьбою за національне визволення рідного народу.
У вірші «Сучасникам» поетеса звернулась нє тільки до сучасників, можна сказати, що рядки цього твору — моральний заповіт усім нащадкам, яких вона закликає не до словесного марнотратства, а до конкретних дій:
Нe треба слів! Хай буде тільки діло!
Його роби — спокійний і суворий.
Авторка не вимагає від своїх послідовників повного зречення власних інтересів заради боротьби, лірична героїня каже, що вміє і страждати, і радіти, і бути ніжною, але, коли цього потребує ситуація, коли перед нею ворог,— вона не має права бути слабкою чи безвольною:
Вітрами й сонцем Бог мій шлях намітив,
Та там, де треба, я тверда й сувора:
О краю мій, моїх ясних привітів
Не діставав від мене жодний ворог.
Пам'ятник Олені Телізі у Києві
0. Теліга розвивала кращі традиції української літератури, зокрема Лесі Українки, що не раз відзначала емігрантська критика. Поетеса, яка завжди була прихильницею суворих ритмів, ніколи не втрачала жіночих інтонацій.
Наприклад, вірш «Вечірня пісня» — це поезія думки, яка відбиває трагізм людської душі: лірична героїня прощається зі своїм коханим, якого вона має зібрати в похід, «коли простори проріже перша сурма». І поцілунок коханої водночас є м'яким і теплим, що може загасити «полум'яне пекло в очах і думках» коханого, і в той же час це непереможна зброя:
 Тобі ж подарую зброю:
Цілунок, гострий, як ніж.
Щоб мав ти в залізнім свисті
Для крику і для мовчань —
Уста рішучі, як вистріл,
Тверді, як лезо меча.
Роль жінки в суспільстві, в житті нації — одна з головних тем лірики О. Теліги.
Жінка, на думку поетеси,— це не квола істота, не рабиня, а помічник і надійний тил чоловіка-воїна, це новий тип особистості — вольової і цілісної.
Досить цікавим є твір, який Олена Теліга присвятила чоловікам, прагнучи нагадати їм, що бути чоловіком — означає бути, насамперед, борцем, воїном, а місія жінки — тільки надихати, підтримувати, бути поруч до останнього, а не навпаки: зі списом у руках захищати себе й чоловіка:
Гойдайте ж кличний дзвін!       Крешіть вогонь із кремнів!       Ми ж, радістю життя вас напоївши вщерть,—       Без металевих слів і без зітхань даремних       По ваших же слідах підемо хоч на смерть!       («Мужчинам»)
Із вуст людини, яка власним життям і власною смертю підтвердила такі ідеї, ці рядки звучать абсолютно по-особливому.
      За своє досить коротке життя Олена Теліга не встигла видати жодної власної збірки (всі вони вийшли після), «На чужині» (1947), збірка «Олена Теліга» (1977), «Дороговказ. Поезії О. Теліги та О. Ольжича» (1994), збірник «О краю мій» (1999), а більша частина її віршів, на жаль, загубилася.
ОСНОВНІ ТВОРИ:              Поезії «Сучасникам», «Радість», «Пломіннийдень», «Поворот», «Мужчинам», «Чоловікові», «Життя», «Відповідь» «Напередодні»,'«Літо», «Вечірня пісня»


Презентація на тему «Виробництво хліба» (варіант 1)


Презентація на тему «Культура Індії» (варіант 5)


Презентація на тему «Дизайн, реклама та роль засобів масової інформації у поширенні мистецьких цінностей»


title: Презентація на тему «Баскетбол» (варіант 2)

text:
Баскетбол
    Баскетбол - спортивна командна гра з м'ячем, який закидають руками в кільце із сіткою (кошик) закріплене на щиті на висоті 3 метри 05 сантиметрів (10 футів) над майданчиком.
      Грають дві команди по 5 осіб на майданчику 28 х 15 м. На коротких сторонах майданчика укріплені на щитах на висоті 305 см «кошики» — металеві кільця діаметром 45 см з мотузяною сіткою без дна. Переможцем визнається команда, якій вдалось більше число разів закинути м'яч у «кошик» супротивників. Тривалість гри — чотири періоди по 10 хвилин, з півтора хвилинними перервами між першою та другою і третьою й четвертою чвертями, та великою перервою у 15 хвилин між другим та третім періодом. В Національній баскетбольній Асоціації гра триває 48 хвилин і розбивається на 4 чверті.
Історія виникнення і розвиток баскетболу
      Історія виникнення баскетболу йде далеко в глиб століть. Прапрадід сучасного баскетболу називався « Пок -та- пок ». Цією грою захоплювалися більше 2500 років тому індіанці племен інків , майя та ацтеків , які жили на землі Мексики, Гватемали , Гондурасу. Майданчик для гри в « пок -та- пок » була оточена високою кам'яною стіною , на протилежній стороні майданчика високо від землі висіло по одному дерев'яному кільцю . Дві команди ( 3- 4чол . ) змагалися хто закине більше куль в кільце супротивника. За правилами дозволялося грати тільки ліктями , колінами або стегнами. Майя та інки грали в цю гру , щоб розважитись, а ацтеки - ті ставилися до неї як до священнодійства .
Другий раз баскетбол народився в 1891 році. Доктор Джеймс Нейсміт-викладач фізичної культури в коледжі США винайшов гру для своїх студентів. Щоб пожвавити урок. Студенти з азартом носилися по майданчику. Намагаючись заволодіти м'ячем і кинути його в одну з двох кошиків. Гру назвали «кошик-м'яч», в перекладі на англійську баскетбол. З цього часу пройшло більше 100 років. Дітище скромного викладача фізкультури знають у всьому світі. У 1894 році Дж. Нейсміт вперше надрукував правила гри і цей рік став роком народження сучасного баскетболу.
Правила гри
        В баскетбол грають дві команди, зазвичай по дванадцять осіб (як чоловіки, так і жінки), від кожної з яких на майданчику одночасно діють п'ять гравців. Мета кожної команди в баскетболі — закинути м'яч у кошик суперника і перешкодити іншій команді опанувати м'ячем і закинути його в кошик своєї команди. М'ячем грають тільки руками. Бігти з м'ячем, не ударяючи їм в підлогу, навмисно бити по ньому ногою, блокувати будь-якою частиною ноги або бити по ньому кулаком — порушення. Випадкове ж зіткнення або торкання м'яча стопою або ногою не є порушенням.
        Переможцем в баскетболі стає команда, яка після закінчення ігрового часу набрала більшу кількість очок. При рівному рахунку після закінчення основного часу матчу призначається овертайм (зазвичай п'ять хвилин додаткового часу), у разі, якщо і після його закінчення рахунок буде рівним, призначається другий, третій овертайм і т. д., до тих пір, поки не буде виявлений переможець матчу.

     За одне влучення м'яча в кільце може бути зарахована різна кількість очок:
1 очко — кидок зі штрафної лінії;
2 очки — кидок з середньої або близької дистанції (ближче триочкової лінії);
3 очки — кидок з-за триочкової лінії на відстані 6м 75см (7м 24см в Національній баскетбольній асоціації);
      Гра офіційно починається спірним кидком в центральному колі, коли м'яч правильно відбитий одним з гравців.
      Гра може відбуватися на відкритому майданчику і в залі висотою не менше 7 м.
Порушення
Аут — м'яч вийшов за межі ігрового майданчика.
Пробіжка — гравець, який контролює «живий» м'яч, здійснює переміщення ніг понад обмеження, встановлене правилами.
Порушення ведення м'яча, що включає в себе проніс м'яча, подвійне ведення.
Три секунди — гравець нападу перебуває в зоні штрафного кидка більше трьох секунд у той час, коли його команда володіє м'ячем у зоні нападу.
П'ять секунд — гравець при виконанні вкидання не розлучається з м'ячем впродовж п'яти секунд.
Вісім секунд — команда, що володіє м'ячем із зони захисту не вивела його в зону нападу за вісім секунд.
24 секунди — команда володіла м'ячем більше 24 секунд і не здійснила жодного точного кидка в кільце. Команда отримує право на нове 24 секундне володіння, якщо м'яч, кинутий по кільцю, торкнувся дужки кільця, або щита, а також у разі одержання фолу від команди, що захищається.
Опікуваний гравець — гравець тримає м'яч більше п'яти секунд, у той час як суперник його щільно опікає.
Порушення повернення м'яча в зону захисту — команда, що володіє м'ячем у зоні нападу, перевела його в зону захисту.

Фоли
Фол в баскетболі — недотримання правил, викликане персональним контактом або неспортивною поведінкою. Серед видів фолів такі:
персональний;
технічний;
неспортивний;
дискваліфікуючий.
Гравець, який отримав 5 фолів (6 фолів у НБА) в матчі повинен покинути ігровий майданчик і не може брати участь у матчі (але при цьому йому дозволяється залишитися на лаві запасних). Гравець, що отримав дискваліфікуючий фол, повинен залишити місце проведення матчу (гравцеві не дозволяється залишитися на лаві запасних).
Тренер дискваліфікується, якщо:
він зробить 2 технічних фоли;
офіційна особа команди або запасний гравець здійснять 3 технічних фоли;
тренер здійснить 1 технічний фол, і офіційна особа команди або запасний гравець здійснять 2 технічних фоли.
порушується заборона нецензурної лайки і образ.
Кожен фол йде в рахунок командних фолів, за винятком технічного фолу, отриманого тренером, офіційною особою команди чи гравцем на лавці запасних.

Чемпіонат СРСР з баскетболу
     Чемпіонат СРСР з баскетболу - баскетбольна першість СРСР, що розігрувалася починаючи з 1924 року. В останні чотири десятиріччя свого існування, чемпіонат Радянського Союзу вважався однією з найсильніших ліг в Європі - радянські клуби вісім разів вигравали баскетбольний Кубок європейських чемпіонів. З українських клубів, чемпіоном СРСР ставав Будівельник (Київ), що взяв "золото" в 1989 році, а також безпосередньо збірна Української РСР (на основі все того ж "Будівельника"), що стала переможцем Спартакіади 1967 року
Федерація баскетболу України
          Федерація баскетболу України заснована 28 лютого 1992 року та офіційно прийнята до членівМіжнародної Федерації баскетболу (ФІБА) 10 липня 1992 року.
          За період існування ФБУ було проведено дванадцять чемпіонатів України. У нинішньому XIII Чемпіонаті беруть участь 68 команд (20 жіночих та 48 чоловічих), в яких будуть грати 667 чоловіків та 225 жінок. Розширилась географія учасників XIII Чемпіонату. З'явилися нові команди в містах: Миколаєві, Южному (Одеської області) та Кіровограді, а також нові жіночі команди в Івано-Франківську та Кіровограді. Крім того, Львівська федерація баскетболу проводить змагання західної любительської ліги за участю 12 чоловічих та 4-х жіночих       команд.
         Нині баскетболом в Україні займаються близько 40 тисяч осіб, працюють більш 1000 тренерів. У рамках спортивно-технічної та суддівської комісій створено суддівський комітет, який координує роботу та організує підвищення кваліфікації суддівсько-комісарського корпусу. Зараз чемпіонати України обслуговують 85 арбітрів та 30 технічних комісарів (у тому числі 8 арбітрів та 4 комісари ФІБА).
          Президентом Федерації баскетболу України є народний депутат України, член фракції Партії регіонів України Волков Олександр Анатолійович.

Українська баскетбольна суперліга
       Починаючи з 1991 року, одразу після розпаду СРСР, в Україні проводиться власний чемпіонат з баскетболу. Першим чемпіоном країни став столичний «Будівельник», що здавна вважався найсильнішою українською командою. Гегемонія київського клубу розтягнулася на шість сезонів, протягом котрих конкуренти фактично не могли нічого протиставити «Будівельнику». Ця гонка за лідером призвела і до появи перших легіонерів в українських командах — починаючи з середини 90-х років Суперліга ставала все привабливішою для американських і балканських гравців, щоправда, досить невисокого рівня.
         Наприкінці століття, пріоритети в Суперлізі змінилися — серйозні фінансові проблеми, що спіткали столичні клуби «Будівельник» і «Денді-Баскет», вивели їх з рангу фаворитів, натомість, на їх місце прийшли одеська БІПА-Мода, маріупольський «Азовмаш» та новоутворений БК «Київ». Саме під знаком протистояння двох останніх клубів пройшло майже ціле перше десятиріччя 2000-х років. Враховуючи, що в команди стали вкладатися досить солідні кошти, зростав і рівень легіонерів, котрі приїздили в українські клуби — відповідно, ті ж «Азовмаш» і БК «Київ» вже мали змогу заявити про себе на європейській арені — в період з 2005 по 2007 роки силами маріупольського та київського клубів Україна мала постійне представництво в «Фіналі чотирьох» Єврокубку ФІБА. Починаючи з 2007 року кращі клуби Суперліги виступають в європейських турнірах під егідою УЛЄБ. В той же час, гравці, що виросли на теренах Суперліги, поповнювали клуби Старого та Нового світу. Серед таких — Віталій Потапенко, Станіслав Медведенко, Леонід Яйло, Григорій Хижняк, Олександр Лохманчук,Олексій Печеров, Сергій Ліщук, Сергій Гладир.
Баскетбольні клуби України
«Азовмаш» (Маріуполь)
«Будівельник» (Київ)
«Галичина» (Львів)
«Говерла» (Івано-Франківськ)
«Дніпро» (Дніпропетровськ)
«ДніпроАзот» (Дніпродзержинськ)
«БК Донецьк» (Донецьк)
«БК Київ» (Київ)
«Кривбасбаскет» (Кривий Ріг)
«Миколаїв» (Миколаїв)
«Одеса» (Одеса)
«Феро-ЗНТУ» (Запоріжжя)
«Хімік» (Южне)
«Черкаські мавпи» (Черкаси)

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Німецький модерн»

text:
Підготувала
Шарудило Наталія
Німецький модерн.Югенд стиль
Модернізм — загальна назва напрямів мистецтва кінця XIX — середини XX ст. Він об'єднав багато експериментальних і авангардистських течій у літературі, живописі, архітектурі, скульптурі та музиці.Одним із найяскравіших напрямів модернізму був модерн. У Німеччині він отримав назву югенд стиль.
Засновниками югедстилю були:
О.Екман
П.Беренс
Югендстиль прагнув  поєднати художні й утилітарні функції творів мистецтва.
Наповнити художнім змістом усі сфери діяльності людини.
Мета Югендстилю
Період становлення югендстилю позначений національно- ромактичними захопленнями митців, їхнім інтересом до середньовічного й народного мистецтва. Тож для цього етапу розвитку німецької художньої культури є характерною поява художньо-ремісничих майстерень, що протиставляли себе великим промисловим підприємствам: «Німецькі майстерні художніх ремесел» та «Об'єднані художньо- ремісничі майстерні».
Характерні риси югендстилю
Архітектура
У музичному мистецтві югендстилю провідну роль відіграла творчість композитора Р. Вагнера, автора терміна «сукупний твір мистецтва», що мав бути реалізований у його опері як єдність дії, музики й картини, що пов'язує мистецтво з життям. Дійсно, жоден вид мистецтва не зміг настільки повно увібрати в себе всі течії свого часу й передати їх іншим поколінням, як опери Вагнера.
В образотворчому мистецтві (живописі, скульптурі, графіці) югендстиль, нерозривно пов'язаний із символізмом, прагнув створити власну художню систему, що стала своєрідним переходом від традиційних форм мистецтва до умовності. Провідними митцями Німеччини, які творили в югендстилі, є художники Т. Хейне, Г. Фогелер, скульптори М. Клінгер, Г. Обрист. їхні твори сповнені поетики символізму, для якого особливого значення набули лінія й колір предмета, динаміка й плинність форми.
Художники
Т.Хейне
Г.Фогелер
Скульптори
М.Клінкер
Г. Обрист
У творчості живописців простежувався вплив традицій примітивного й середньовічного мистецтва, африканської пластики, а також надзвичайно емоційного живопису голландського художника Вінсента ван Гога і його норвезького сучасника Едварда Мунка. Яскравим прикладом німецького експресіонізму в живописі є група «Міст», представники якої (Е. Кірхнер, К. Шмідт-Ротлуфф, Е. Нольде і М. Пехштейн) вважали, що їхні твори мають бути, своєрідним містком між сучасністю і минулим. У їхньому живописі натура деформована, фарби покладені важкою масою.
Роботи Макса Клінгера


title: Презентація на тему «Сімейне право» (варіант 4)

text:
Сімейне право
Вступ.
1. Загальна характеристика сімейного права.
2. Умови і порядок укладення та припинення шлюбу.
3. Особисті немайнові та майнові права і обов’язки подружжя, батьків і дітей.

Зміст
В історії людського суспільства немає більш давнього стійкого утворення, ніж сім’я. Вона з’явилася раніше, ніж виникла сама держава. Сім’я була і залишається до сьогодні основним інститутом соціалізації людини. У більшості традиційних суспільств саме сім’я визначала майбутнє становище дитини. За тисячолітню історію сім’я змінилася, але ці зміни менші, ніж ті, яких зазнала держава.
Сім’я важлива для кожної людини. Якщо вищою цінністю для демократичної держави є людина, то цінності людини повинні бути важливими для держави. У зв’язку з цим сім’я знаходиться під захистом держави.  Захист держави означає, що вона за допомогою законів та норм права регулює правовідносини в сім’ї.
Проте сімейні відносини урегульовані не лише нормами права, а й звичаями, нормами моралі, догмами релігії та договорами. Сімейні відносини регулюються нормами права лише в тій частині, в якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Тому поняття сімейних відносин ширше за поняття сімейних правовідносин.
Вступ
      Сімейне право – це галузь права, яка складає сукупність правових норм і принципів, що регулюють та охороняють особисті і пов’язані з ними майнові відносини фізичних осіб, що виникають із шлюбу й належності до сім’ї.

Загальна характеристика сімейного права
Суб’єкти сімейних правовідносин:
Подружжя;
Батьки, діти, усиновлювачі, усиновлені;
Баба, дід, прабаба, прадід, онуки, правнуки;
Рідні брати і сестри; мачуха, вітчим, падчерка, пасинок.

Об’єкти сімейних правовідносин:
Майнові блага;
Особисті немайнові блага;
Дії;
Послуги.

Змістом сімейних відносин є суб’єктивні сімейні права та юридичні обов’язки.

Джерела сімейного права:
Конституція України - визначає загальні засади правового регулювання сімейного законодавства.
Закони України є найважливішими джерелами сімейного права, оскільки вони містять норми, які закріплюють правовий механізм регулювання сімейних правовідносин.
Укази і нормативні розпорядження Президента України.
Постанови і нормативні розпорядження Кабінету Міністрів України.
Договори, якими регулюються сімейні відносини.
Звичай.
Міжнародні договори.

Шлюб – це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
При вступі до шлюбу існують певні умови і перешкоди.
Умови (позитивні) до шлюбу – це обставини, необхідні для того, щоб шлюб міг бути зареєстрованим і був визнаний дійсним.
Перешкоди (негативні) – це обставини, за наявності яких реєстрація шлюбу не допускається.

Умови і порядок укладання та припинення
шлюбу
Порядок реєстрації шлюбу

Недійсність шлюбу – це форма відмови держави від визнання укладеного шлюбу як юридично значущого акта, виражена в рішенні суду, винесеному в порядку цивільного судочинства у зв’язку з порушенням встановлених законом умов укладанням шлюбу, що є за своєю суттю заходом захисту.

Сімейний кодекс України
Ст.104. Підстави припинення шлюбу.
Шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.


title: Презентація на тему «Шрих-код»

text:
ШТРИХ-КОД
Робота
Учня 10-А класу
Миргородської гімназії
імені Т. Г. Шевченка
Кропенка Дмитра
ІСТОРІЯ СТВОРЕННЯ
В 1948 році Бернард Сільвер почув, як президент місцевої продовольчої мережі запропонував одному із деканів розробити систему для автоматичного зчитування інформаціі з продукту.
Перша працююча система використовувала ультрафіолетові чорнила, які з часом зникали.
В 1951 році Вудланд і Сільвер намагались зацікавити компанію IВМ в розвитку їх системи.
Перший комерційний формат штрих-коду був розроблений в 1972 році та отримав назву UPC – Universal Product Code.
ШТРИХ-КОД ТА ЙОГО РІЗНОВИДИ
Штриховий код (штрихкод, штрих-код) —графічна інформація, яка наноситься на поверхність, маркування чи упаковку виробів, яка надає змогу зчитуванняя її технічними засобами — послідовність чорних та білих полос або інших геометричних фігур.
Сьогодні існує більше, ніж 300 стандартів штрих-коду
Штрих-коди поділяються на такі види:
Лінійні
Двовимірні

Лінійний штрих-код
Двовимірний штрих-код
ПРИКЛАДИ ШТРИХ-КОДУ
ЛІНІЙНІ
ДВОВИМІРНІ
Data Matrix
QR-Code
PDF417
ISBN-10/ISBN-13
UPC-E
EAN-2
ПЕРЕВАГИ ВИДІВ ШТРИХ-КОДІВ
Переваги двовимірних штрих-кодів
Великий об’єм зберігаючої інформації
Компактність
Можливість використання у багатьох сферах
Переваги лінійних штрих-кодів
Швидкість та легкість зчитування інформації
Легка перевірка правильності закодованої інформації

ІНФОРМАЦІЯ НА ШТРИХОВОМУ КОДІ

КОД КРАЇНИ
КОД ВИРОБНИКА
КОД ТОВАРУ
КОНТРОЛЬНАЦИФРА
КОД КРАЇНИ
Код країни, вказаний на штрих-коді, не завжди вказує на походження товару з тої чи іншої країни
Спеціальні коди:
977 - Періодичні видання, преса
978-979 - Книги
980 - Зворотні квитанції
981-982 - Валютні купони
990-999 - Купони
200-299 – Для внутрішнього використання підприємствами

РОЗРАХУНОК КОНТРОЛЬНОЇ СУМИ (EAN-13)
Правильний штрих-код
Неправильний штрих-код
5
1
2
3
4
5
1
9
0
3
2
3
4
3
2
7
4
5
9
6
8
5
3
1
5
4
• Сумуємо цифри, які розташовані на непарних місцях:
 5 + 0 + 2 + 4 + 2 + 4 =
24 * 3 =
• Сумуємо цифри, які розташовані на парних місцях:
• Знаходимо добуток останньої суми і 3:
 9 + 3 + 3 + 1 + 3 + 5 =
17
24
72
• Знаходимо суму добутку і першої суми:
17 + 72 =
89
• Відкидаємо усі цифри останньої суми перед останньою цифрою:
89 =>
9

• Знаходимо різницю 10 і останньої отриманої цифри:
10 - 9 =
1
1
=
3 + 5 + 1 + 4 + 7 + 5 = 25
8 + 3 + 5 + 2 + 4 + 9 = 31
31 * 3 = 63
63 + 25 = 88
88 => 8
10 - 8 =
6
2
=
/


title: Презентація на тему «Рококо»

text:
Рококо

Рококо - стиль у мистецтві і архітектурі, що зародився у Франції на початку 18 століття і поширився по всій Європі. Відрізнявся граціозністю, легкістю, інтимно-кокетливим характером. Прийшовши на зміну важковаговику бароко, Рококо став одночасно і логічним результатом його розвитку, і його художнім антиподом. З Бароко стилем Рококо об'єднує прагнення до завершеності форм, проте якщо бароко тяжіє до монументальної урочистості, то Рококо тяжіє до витонченості і легкості. Більш темні кольори і пишна, важка позолота барокового декору змінюються світлими тонами - рожевими, блакитними, зеленими, з великою кількістю білих деталей. Рококо має в основному орнаментальну спрямованість; сама назва походить від поєднання двох слів: "бароко" та "рокайль" .
В живописі доби рококо переважали свята і театральні вистави, закохані пари міфологічних персонажів. В портретах всі  усміхнені, люб'язні, витончені, але це була маска, що приховувала численні недоліки і проблеми.Для живопису, скульптури та графіки характерні еротико-міфологічні та пасторальні  сюжети. Стиль рококо зародився у Франції в 30-х роках ХVIII століття і поширився по Європі. Італія, Німеччина, Австрія, Англія, частина Росії також стали жертвами  рококо. Саме Франція максимально вплинула на розвиток рококо і внесла найяскравіші стилеутворюючі елементи, властиві цьому історичному напрямку. При відносній суворісті зовнішнього вигляду будівлі в стилі бароко інтер'єр рококо відрізнявся особливою пишнотою,витонченістю і затишком.
Приміщення в ніжних, пастельних тонах, витончено декоративні, відрізнялися просторовою свободою і були пройняті духом комфорту та увагою до особистої зручності. Колористика стилю – біле у поєднанні з блакитним, з сіро-блакитним, ніжно-зеленим, рожево-перловим, оливковим, жовтувато-золотим – збагачувалася тонованим або матовим золотом, іноді сріблом. Під час панування рококо з'явилися нові типи приміщень: будуари, інтимні кабінети. Планування і геометрія приміщень, так само як і декор, вириваються на волю з-під впливу канонів. Саме в епоху рококо вперше виникає подання про інтер'єр, як цілісному ансамблі: стильовій єдності будівлі, декору стін і стель, меблів. Всі предмети інтер'єру виготовлені з більшою увагою до комфорту й життєвій дрібниці.
•  Порцеляна. Саме на добу рококо припадає віднайдення секрету китайської порцеляни. Експерименти 1708-1709 рр, що проводив Беттгер Йоганн Фрідріх в Дрездені, вперше в Європі дали повноцінні зразки порцеляни, що нічим не поступалися зразкам Китаю.В Мейсені відкривають першу в Європі порцелянову мануфактуру.Трохи пізніше виникають інші центри з вироблення порцеляни у Франції, Російській імперії, Чехії, Австрії тощо. До створення дрібної порцелянової пластики залучають кращих скульпторів доби.
•    Меблі. Свій характер отримали і меблі доби рококо.Вони втратили масивність барокових зразків і стали більш легкі, тонкі, більш зручні у побуті. Меблеві майстри створили і особливі зразки меблів - бюро, комодів, секретерів, шифоньєрів.
•    Мереживо. Здається, вдруге після початку 17 століття, мереживо пережило новий злет і увійшло у високу моду. Декоративні якості мережива повністю використані в сукнях аристократичних дам. Мереживо прикрасило зачіски, шию, рукава парадних і святкових костюмів. Мереживо сполучають з діамантовими оздобами, атласом, хутром тощо.
Кращі зразки архітектури доби рококо в Україні: Покровська 1766 і Набережно-Миколаївська 1772—1774 , Лаврська дзвіниця 1731—1745, Андріївський собор 1747 — 1753 у Києві, катедра св. Юра у Львові 1745—1770, собор Успіння Почаївської Лаври 1771—1783, костьол Домініканів у Львові.       Центром розвитку скульптури рококо був Львів. У добу раннього рококо тут працювали переважно майстри німецького походження, автори численних статуй, що прикрашали місто.
                                                             Таким чином, завдяки  ознайомленню  із видами та різновидами  мистецтва  і мистецьких напрямів, історично сформованими  стилями  мистецтва ми можемо належною мірою сприйняти та оцінити невичерпні можливості мистецької діяльності та осмислити мистецтво як незамінну складову людського буття.
Стиль рококо створений для жінки й пристосований до її смаків і примх. Майже головним словом доби рококо було слово « примха».В добу  рококо скульптура стала  істотною частиною архітектурної  композиції а орнамент (зокрема у різьбі) набрав форм мушлі («rocaille»). У добу рококо широко розвинулося мистецьке ремесло — ткацтво, ювелірство, порцеляна, меблі, гобелени.


title: Презентація на тему «Экология, как наука: ее предмет и задачи»

text:
Экология, как наука: ее предмет и задачи
Выполнили
Ученицы 11 класса
Харьковская Оксана
Нетребко Галина
Экология
    Экология - это наука об изучении взаимоотношений живых организмов с окружающей их средой.

Эрнст Геккель в 1866 г. ввел в науку термин экология.

«Под экологией мы подразумеваем общую науку об отношении организмов к окружающей среде, куда мы относим все «условия существования» в широком смысле этого слова. Они частично органической, частично неорганической природы…
К неорганическим условиям существования, к которым должны приспосабливаться все организмы, относятся в первую очередь физические и химические особенности его местообитания, климат (свет, тепло, влажность и электрические свойства атмосферы), неорганическая пища, состав воды, почвы и т. д.
Под органическими условиями существования мы подразумеваем отношение организма к другим организмам, с которыми он вступает в контакт и среди которых большинство способствует его пользе или вредит…»
	Э. Геккель

Объект экологии
Основным объектом исследования экологии являются экосистемы.

Предмет экологии
Предметом экологии является совокупность или структура связей между организмами и средой.

Экология как наука должна решать следующие задачи:
 1. Изучить законы и закономерности взаимодействия организмов со средой их обитания;
 2. Изучить формирование, структуру и функционирование надорганизменных биологических систем (популяция, биоценоз (сообщество), биогеоценоз (экосистема), биом, биосфера).
 3. Изучить законы и закономерности взаимодействия надорганизменных биологических систем (популяция, биоценоз (сообщество), биогеоценоз (экосистема), биом, биосфера) с окружающей средой.
Биоценоз пруда
Стратегическая задача экологии
Стратегической задачей экологии считается развитие теории взаимодействия природы и общества на основе нового взгляда, рассматривающего человеческое общество как неотъемлемую часть биосферы.

Цели экологии:
  1. Разработка оптимальных путей взаимодействия общества и природы с учетом законов существования природы;
 2. Прогнозирование последствий воздействия общества на природу с целью предотвращения негативных результатов.
Методы для решения экологических задач
 1. Полевые методы - это методы, позволяющие изучить влияние комплекса факторов естественной среды на естественные биологические системы и установить общую картину существования и развития системы.
 2. Лабораторные методы - это методы, позволяющие изучить влияние комплекса факторов моделированной в лабораторных условиях среды на естественные или моделированные биологические системы. Эти методы дают возможность получить приблизительные результаты, которые требуют дальнейшего подтверждения в полевых условиях.   3. Экспериментальные методы - это методы, позволяющие изучить влияние отдельных факторов естественной или моделированной среды на естественные или моделированные биологические системы. Они применяются в сочетании как с полевыми, так и с лабораторными методами. Кроме собственных методов экология широко использует методы таких наук, как биохимия, физиология, микробиология, генетика, цитология, гистология, физика, химия, математика и др.
Структура современной экологии
Связь экологии с другими науками
Место экологии среди биологических наук.
Уровни организации живых систем в экологии
Молекулярный (генный) уровень в виде функционирования молекул белков, нуклеиновых кислот, углеводов. Обмен веществ, с превращением энергии, передача наследственности с помощью ДНК, РНК, свойственна устойчивость структур в поколениях.
 Клеточный – уровень, на котором выше перечисленные активные молекулы соединяются в единую систему.
Тканевой – уровень сочетания клеток по функциям и строению и образующие ткань. Имеют общность происхождения.
 Органный – уровень нескольких типов тканей, функционально взаимодействующих, и образующих определенный орган.
Организменный – уровень взаимодействия ряда органов, сводимый в единую систему индивидуального организма.
 Популяционно-видовой – уровень совокупности однородных организмов, связанных единством происхождения, образом жизни и местом обитания.
 Биоценотический – уровень, на котором совместно живущие и связанные между собой виды образуют целостность, называемую биоценозом.
 Биогеоценотический – уровень (экосистемный), более высокий уровень разных по составу видов, взаимосвязей и условий жизни.
Биосферный – уровень формирования природной системы наиболее высокого ранга, охватывающий все проявления жизни в пределах нашей планеты.

Основные законы экологии
Закон необратимости эволюции Л. Долло
Закон незаменимости биосферы
Закон биогенной миграции атомов (В.И.Вернадский)
Закон физико-химического единства живого вещества
Принцип Реди
Закон единства "организм-среда"
Закон однонаправленности потока энергии
Закон (правило) 10%
Закон толерантности Шелфорда В.
Закон оптимума
Закон ограничивающего фактора
Закон Гаузе
Законы Б.Коммонера

Основные разделы экологии: аутэкология, популяционная экология, синэкология
аутэкология - изучает взаимоотношения отдельной особи (представителей вида) с окружающей ее (их) средой;
определяет пределы устойчивости и предпочтения вида по отношению к различным экологическим факторам.

Популяционная экология – учение о популяции, т. е. совокупности особей одного вида, населяющих определенную территорию и в большей или меньшей степени изолированную от соседних таких же совокупностей.

Синэкология, или экология сообществ, исследует биотические сообщества и их взаимоотношения со средой: формирование сообществ, их энергетику, структуру, развитие и т.д.

Основные экологические проблемы
1. Изменение климата Земли в результате естественных геологических процессов, усиленных тепличным эффектом, вызываемым изменениями оптических свойств атмосферы выбросами в нее главным образом СО, СО2, других газов;
2. Замусоривание околоземного космического пространства (ОКП), последствия которого до конца пока не осмыслены, если не считать реальную опасность космическим аппаратам, включая спутники связи, локации поверхности земли и другие, широко использующиеся в современных системах взаимодействия между людьми, государствами и правительствами;
3. Сокращение мощности стратосферного озонового экрана с образованием так называемых “озоновых дыр”, снижающих защитные возможности атмосферы против поступления к поверхности Земли опасной для живых организмов жесткой коротковолновой ультрафиолетовой радиации;
4. Химическое загрязнение атмосферы веществами, способствующими образованию кислотных осадков, фотохимического смога и других соединений, опасных для биосферных объектов, включая человека и создаваемых им искусственных объектов;
5. Загрязнение океана и изменение свойств океанических вод за счет нефтепродуктов, насыщения их углекислым газом атмосферы, в свою очередь загрязненной автотранспортом и теплоэнергетикой, захоронения в океанических водах высокотоксичных химических и радиоактивных веществ, поступления загрязнений с речным стоком, нарушения водного баланса прибрежных территорий в связи с регулирования рек;
6. Истощение и загрязнение всех видов источников и вод суши;
7. Радиоактивное загрязнение отдельных участков и регионов с тенденцией его расползания по поверхности Земли;
8. Загрязнение почв вследствие выпадения загрязненных осадков (например - кислотные дожди), неоптимального использования пестицидов и минеральных удобрений;
9. Изменение геохимии ландшафтов, в связи с теплоэнергетикой, перераспределением элементов между недрами и поверхностью Земли в результате горнометаллургического передела (например концентрация тяжелых металлов) или извлечения на поверхность аномальных по составу, высокоминерализованных подземных вод и рассолов;
10. Продолжающее накапливание на поверхности Земли бытового мусора и всякого рода твердых и жидких отходов;
11. Нарушение глобального и регионального экологического равновесия, соотношения экологических компонентов в прибрежной части суши и моря;
12. Продолжающееся, а местами - усиливающееся опустынивание планеты, углубление процесса опустынивания;
13. Сокращение площади тропических лесов и северной тайги, этих основных источников поддержания кислородного баланса планеты;
14. Освобождение в результате всех вышеуказанных процессов экологических ниш и заполнение ими иными, видами;

15. Абсолютное перенаселение Земли и относительное демографическое переуплотнение отдельных регионов, крайняя дифференциация бедности и богатства;
16. Ухудшение среды жизнеобитания в переуплотненных городах и мегаполисах;
17. Исчерпание многих месторождений минерального сырья и постепенный переход от богатых ко все более бедным рудам;
18.Усиление социальной нестабильности, как следствия все большей дифференциации богатой и бедной части населения многих стран, возрастания уровня вооруженности их населения, криминализации, природных экологических катаклизмов.


Презентація на тему «Скульптура» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Конфлікти та шляхи їх вирішення» (варіант 2)

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Презентація на тему «Історія української писемності»

text:
Презентація роботи на тему:“Історія української писемності”
Підготувала учениця 11-А класу
Чинадіївської ЗОШ І-ІІІ ступенів
Пехньо Олександра
9 листопада
 День української писемності та мови
	 9 листопада, у день вшанування пам'яті Преподобного Нестора-літописця, наша держава відзначає  День української писемності та мови, свято, яке гуртує усіх нас - на шляху відродження духовності, зміцнення державності, формування громадянського світогляду.
     Кожен народ відбувся тоді, коли усвідомив себе у            рідному слові.
Історія української мови веде свій початок від праслов'янської мовної єдності. Писемність на східнослов'янських землях існує ще до запровадження християнства. Про існування писемності на Русі свідчать також договори з греками, писані руською мовою 911 і 944 рр., тексти яких вміщено в "Повісті временних літ". Літописець зазначив, що в руських послів були грамоти, підписані князем.

     Розвиток письменства Київської Русі припадає на кінець X — середину XIII ст.
     Для всього православного півдня й сходу Європи єдиними були біблійна, богослужбова, проповідницька, агіографічна, церковно-історична, природничо-наукова та часткова світська історіографічна й повістева літератури.
Перекладне мистецтво в часи Київської Русі досягло високого рівня. У Київській Русі під впливом цієї літератури та в основі власної усної словесності розвиваються: оригінальне літописання, проповідництво, оригінальне агіографія і паломницьке
Старі літописи не дійшли до нас в оригіналах, а збереглися в копіях або переробках.
У 1113 році з'явилася славнозвісна праця печерського Нестора "Повість временних літ".

НЕСТОР…
Він прийшов до Києво-Печерської лаври сімнадцятилітнім юнаком і назавжди залишився тут, щоб стати не тільки монахом-чорноризцем, а й батьком української історії. Ще застав він тут славетного Феодосія Печерського, йому пощастило на розмову з Великим старцем, і потім він залишив для нащадків образ цього мудрого і чистого чоловіка, який дбав про благо рідної землі і хотів щастя для кожної людини.

У складних і суперечливих умовах відбувався подальший розвиток культури української літературної мови, на що вплинуло виникнення козацтва та заснування Запорізької Січі як форми української державності.

Сучасна українська літературна мова пов'язується з конкретною датою – виданням "Енеїди".   І.П. Котляревського 1798 року. Знаменита поема стала першим друкованим твором, написаним живою народною мовою.

Ще одна дата – 1840 рік, коли вперше видано Т.Г.Шевченка. – можна вважати доленосною: з того часу українська літературна мова стала на важкий, але плідний шлях розвитку і нормативної стабілізації. На цьому шляху були і перепони, і заборони, і кров та сльози найкращих синів і доньок України.

ДЯКУЮ
ЗА
УВАГУ!


title: Презентація на тему «Архип Иванович Куинджи»

text:
Архи́п Ива́нович Куи́нджи 15 (27) января 1841 (по другой версии 1842), местечко Карасу (Карасёвка), ныне в черте Мариуполя,Украина — 11 (24) июля 1910, Санкт-Петербург, Российская империя) — русский художник, мастер пейзажной живописи.
Архип Иванович Куинджи – русский художник,
 мастер пейзажной живописи.
Підготували учениці 10-А класу
Фурдиш Вероніка,
Засоріна Євгенія та
Васильченко Єлизавета

Архип Иванович Куинджи родился в Крыму в Мариуполе в семье бедного сапожника, грека по национальности. Наиболее вероятная дата рождения - 1842 год. Фамилия Куинджи была дана ему по прозвищу деда, что по-татарски означает «золотых дел мастер».

В 1845 году у мальчика умерли отец и мать, а еще через несколько лет родственники отдали его «в люди» - сперва к строительному подрядчику Чабаненко, потом к хлеботорговцу Аморети. Архип даже не успел окончить начальную городскую школу. У Аморети он прослужил до 1855 года. Позднее Куинджи стал заниматься ретушерством.

Любовь к рисованию проявилась у Архипа еще в детстве он рисовал везде, где приходилось на стенах домов, заборах, обрывках бумаги. В 1860-1861 годах Архип едет в Петербург, мечтая о поступлении в Академию художеств.
Однако поступить в академию ему не удалось он дважды «проваливается» на вступительных экзаменах.

В 1868 году Куинджи написал картину «Татарская сакля», близкую к полотнам Айвазовского, за которую получил звание неклассного художника, и в том же году был принят вольнослушателем в Академию художеств.

Куинджи подружился с Репиным и В. Васнецовым, знакомится с Крамским. Он начинает искать самостоятельные пути в искусстве.

Созданная им в 1872 году картина «Осенняя распутица» своей реалистической направленностью была близка картинам художников-передвижников. «Куинджи не просто передал осенний холодный день, размытую дорогу с тускло поблескивающими лужами, он ввел в пейзаж одинокую фигуру женщины с ребенком, которая с трудом идет по грязи, - пишет Э.В. Кузнецова. - Осенний пейзаж, пронизанный сыростью и мглой, становится печальным рассказом о простых русских людях, о тоскливой безрадостной жизни».

Лето 1872 года Куинджи провел на Ладожском озере, на острове Валаам. В результате появились картины «Ладожское озеро» (1872), «На острове Валаам» (1873). О последней Репин сказал, что она написана «удивительным серебряным тоном».

В этот период в творчестве Куинджи увлечение суровой красотой северной природы сочетается с социальными мотивами, отражающими его гражданские чувства, его близость к идейно-демократическому искусству передвижников. Такова, например, его картина «Забытая деревня» (1874). Отодвинув деревню на дальний план, Куинджи усилил впечатление ее заброшенности среди пустынной равнины и изображением хмурого осеннего неба с плывущими по нему дождевыми тучами, раскисшей от дождей дороги, непролазной грязи глинистой почвы сумел вызвать тоскливое ощущение жалкого человеческого прозябания среди бесприютной, однообразной и скудной природы. То же настроение порождает и другое полотно Куинджи - «Чумацкий тракт в Мариуполе» (1875)».

Поздней весной 1874 года художник поехал на родину. В Мариуполе его ждала девушка, которую он знал и любил едва ли не с самого детства. Вера Елевфериевна Кетчерджи (после переезда в столицу ее станут звать Верой Леонтьевной), дочь состоятельного купца, отказывала всем женихам. Теперь они могли пожениться Куинджи уже зарабатывал достаточно, чтобы обеспечить жене безбедную жизнь в столице.

С середины семидесятых годов художник от социальной тематики переходит к пейзажу. Новый период в развитии дарования Куинджи открывает его «Украинская ночь» (1876). Здесь призрачный лунный свет, заливающий стены хат, придает необычайность и поэтичность скромному пейзажу. Контрастом глубоких теней и напряженного света Куинджи стремится передать особую чуткую тишину и какую-то торжественность ночи. Возносящиеся вверх тополя стоят словно молчаливые стражи. В 1878 году «Украинская ночь» была показана на Всемирной выставке в Париже.

Дальнейшим шагом в этом направлении явились картины Куинджи 1879 года «После грозы», «Север» и особенно знаменитая «Березовая роща».

«Его «Ночь на Днепре» вся наполнена действительным светом и воздухом, его река действительно совершает величественное свое течение, небо - настоящее, бездонное и глубокое», - писал Крамской.
«Лунную ночь на Днепре» хотел купить Солдатенков, но оказалось, что она уже не принадлежала Архипу Ивановичу, была продана еще пахнущей свежей краской, прямо в мастерской.
«Лунная ночь на Днепре» (1880) - едва ли не самая прославленная картина Куинджи. Живописец настоял на том, чтобы зрители заходили в темный зал, а картину высвечивало несколько определенно направленных ламп. Такое неординарное решение создавало впечатление светящейся реки.

В 1881 году художник создал картину «Днепр утром». В ней нет игры света, яркой декоративности, она привлекает спокойной величавостью. Ничего «картинного» в привычном, старом смысле этого слова здесь не было, писал Репин о подобных работах Куинджи, была только «живая правда, которая с глубокой поэзией ложилась в душу зрителя и не забывалась».

С 1882 года начинается так называемый «молчаливый период» в творчестве художника. Куинджи на протяжении почти тридцати лет не выступает перед публикой с новыми произведениями. Друзья не понимали причин, волновались. Куинджи объяснял «Художнику надо выступать на выставках, пока у него, как у певца, голос есть. А как только голос спадет, надо уходить, не показываться, чтобы не осмеяли. Вот я стал Архипом Ивановичем, всем известным, ну это хорошо, а потом увидел, что больше так не сумею сделать, что голос как будто стал спадать. Ну вот и скажут был Куинджи, и не стало Куинджи! Так вот я же не хочу так, а чтобы навсегда остался один Куинджи».
Однако художник продолжал работать.

Он возглавляет в реформированной Академии художеств пейзажную мастерскую (1894-1897), воспитывает таких интересных художников, как Рылов, Богаевский, Рерих, Борисов, Пурвит.

В 1898 году Куинджи на свои средства организовал для молодых художников поездку за границу и пожертвовал для этой цели в Академию сто тысяч рублей. Когда ученики задумали создать Общество имени А.И. Куинджи, художник передал в его собственность все имеющиеся у него картины и денежные средства, а также принадлежащие ему земли в Крыму».

Из работ «молчаливых десятилетий» Куинджи стоит отметить «Дубы» (1880-1882), «Облако», «Закат в степи», «Ночное» (1905-1908).

Но как бы ни были многообразны произведения последних лет, как бы ни отражалось на творчестве Куинджи общее направление, в котором развивалось русское искусство, художник, очевидно, был прав, медля с выставкой новых произведений, имеющих значение итога всего творчества. Они не могли уже вызвать прежнего отклика у широкой публики и не были бы приняты художниками.
Куинджи много путешествовал. После поездок в Крым и на Кавказ появились многочисленные этюды «Эльбрус», «Лунная ночь», «Казбек вечером», «Пятна лунного света» и другие.

Куинджи умер 11 июля 1910 года и был похоронен на Смоленском кладбище в Петербурге.

Куинджи Архип Иванович (список работ):
Куинджи Архип Иванович (список работ):
Список робот:
Куинджи Архип Иванович (список работ):
Ночь на Днепре.1882
Море.Крым.1898 - 1908
Кипарисы на берегу моря.1887
Ай-Петри.Крым.1898-1908
Вечер на Украине.1878
Прозрачная вода . Пасмурный день. Крым. 1898-1908
Радуга.1900-1905
Берег моря со скалой.
1898-1908

Горы.1885-1890
Осенняя распутница.1872
Дали.Крым.1898-1908
Морской берег. Крым. 1885-1890
И это далеко не весь список произведений гениального художника.

Дякую за увагу.


title: Презентація на тему «Основні теорії виникнення держави і права»

text:
Тема: Основні теорії виникнення  держави і права
Держава – базовий інститут політичної системи.
Теорії походження держави і права.

Держава і право

Держава є більш досконалою формою політичної організації суспільства, а Право – найбільш ефективним засобом соціального регулювання
1. Держава – базовий інститут політичної системи.
В літературі дається різне пояснення терміну “держава”. Синонімами даного слова є терміни: “країна”, “народ”, “суспільство”, “вітчизна”. Але одним із таких визначень є таке як:
Держава – це апарат, механізм, який захищає інтереси населення певної території, регулює відносини між членами суспільства, зокрема за допомогою примусу.
Держава, поширює свою владу на всіх, хто живе на її території. Державна влада передбачає можливість примусу з боку держави, застосування певних “силових” засобів. В окремих державах це спричиняє порушення прав окремої людини, зневажання її гідності. У демократичній державі влада, забезпечуючи інтереси суспільства загалом, одночасно захищає права і свободи кожної людини. Межа державної влади в демократичному суспільстві – забезпечити права і можливості кожного на користь суспільства.

2. Теорії походження держави і права.
У понятті держава в різні історичні епохи вкладали різний зміст, так в свій час Томас Мор твердив, що держава є змова багатих проти бідних. Німецький філософ Гегель говорив: держава – дійсність розуму.
Вчені й сьогодні сперечаються щодо причин виникнення держави. Частина з них вважає, що в наслідок розвитку людського суспільства, підвищення продуктивності праці і появи надлишків продуктів серед людей з’явилась нерівність. Виникли неоднакові, часом протилежні інтереси різних груп людей, рабовласникам, аби примушувати до покори рабів, феодалам – селян була потрібна влада. Щоб утримати владу в своїх руках, не вистачало власних сил, авторитету. Необхідний був певний рушій, що допомагав би керувати суспільством, примушувати, в разі потреби, до покори. Це – теорія соціально-економічного розвитку.
У питанні про виникнення держави в науці є два підходи – класовий і позакласовий.
Існують такі теорії позакласового підходу:

1.Патріархальна теорія. Вона доводить, що держава виникла з сім’ї, яка розрослася, а роль батька в сім’ї переростає до ролі правителя держави. Тобто вважають, що держава з’явилася ще тоді, коли люди жили родами і керував життям батько – патріарх. Сім’я зростала, і патріарх поступово перетворювався на главу держави, сімейна влада – на державну. Цю теорію називають патріархальною. Окремі вчені XVIII ст. Пояснювали появу держави досягненням угоди між людьми про розподіл функцій у суспільстві, коли одні керуватимуть, а інші підкорятимуться, - це договірна теорія походження держави.

3. Теологічна теорія. Доводять, що держава створена богом, вважаючи, що джерелом державної влади, як і всього сущого на Землі є воля вищої сили, Бога – вважають ті, хто підтримує теологічну теорію.
4. Теорія нічного сторожа. Вона твердить, що держава виникла, щоб охороняти спокій своїх громадян.
5. Теорія обруча. Вона твердить, що держава стягує воєдино своїх громадян, як обруч дошки бочки.
6. Психологічна теорія. Доводить, що в силу своїх психологічних особливостей одна частина населення повинна панувати, а інша підкорятися.
7. Теорія насильства. Твердить, що держава виникла в наслідок насильства в результаті завоювання одного племені іншим. Це пояснюється тим, що з підкоренням одного народу іншим виводять появу держави прихильники теорії насильства – адже переможця потрібно було утримувати в покорі переможених.

8. Космічна теорія. Твердить, що держава на землю принесена з космосу, більш розвинутими цивілізаціями.
Кожна з цих перелічених теорій має своїх прихильників і супротивників, докази за і проти. Але все ж таки не одна з цих теорій не пояснює точно виникнення держави.
Найбільш обґрунтованою на сьогодні з класового підходу є соціально-економічна або марксизька теорія, яка пояснює виникнення держави соціально-економічними причинами. Зокрема поява металевих знарядь праці привела до покращення обробітку землі.
Будь-яка держава характеризується такими ознаками: наявність публічної (відкритої) влади, державної території, мови, громадянства, армії, грошової одиниці і фінансової системи.
Виникнення держави спричинено необхідністю між людьми регулювання відносин між ними, в суспільстві загалом, в економіці, іноді підтримання нерівності між ними – виникає держава.


title: Презентація на тему «Сергій Олександрович Єфремов»

text:
 Сергі́й
Олекса́ндрович         Єфре́мов
18 жовтня 1876 - 10 березня 1939

Сергій   Олександрович   Єфремов :
 блискучий    публіцист,
 редактор,
 видавець,
політичний і  громадський   діяч,  літературний  критик,
 вчений,
 академік,
віце-президент   Української  Академії   Наук,  керівник   багатьох   комісій   УАН,
  автор  численних   статей,  літературних    монографій   і   славнозвісної   книги,  що   називається
  “ Історія  українського   письменства”.

Народився 6 (18) жовтня 1876 року в селі Пальчику Звенигородського повіту Київської губернії (тепер Катеринопільський район Черкаської області, України) у родині священика. У 1891–1896 роках навчався в Київській духовній семінарії, згодом закінчив юридичний факультет Київського університету святого Володимира.

 Справжнє прізвище Сергія Єфремова - Охріменко. Але коли в другій половині XIX століття почали діяти валуєвські та ємські циркуляри проти всього українського, діда Сергієвого, який був студентом духовної семінарії, змусили стати Єфремовим: негоже, мовляв, ганьбити поважний заклад мужицьким малоросійським прізвищем Охріменко.

Політичну діяльність розпочав у студентські роки, ставши членом Загальної української безпартійної демократичної організації.
 У кінці 1904 року разом із Б. Грінченком, М. Левицьким, Ф. Матушевським та іншими створив Українську радикальну партію, яка в 1905 за його ініціативою об'єдналась із Українською демократичною партією, отримавши назву Українська демократично-радикальна партія.
1905 року очолив Селянський Союз. У 1908 став одним із засновників і активним діячем Товариства українських поступовців.

За гострі публіцистичні виступи на захист української національної культури й політичних свобод у дореволюційний період неодноразово заарештовувався російською владою.
 У березні 1917 увійшов до складу Української Центральної Ради, а в квітні 1917 на Українському Національному Конгресі обраний заступником голови УЦР і членом Малої Ради.
Після створення 15.06.1917 першого українського уряду — Генерального Секретаріату УЦР-УНР займав у ньому посаду генерального секретаря міжнаціональних справ.
3 вересня 1917 очолював Українську партію соціалістів-федералістів.
З квітня 1918 до травня 1920 офіційних посад не обіймав.

Зі встановленням радянської влади в Україні змушений перейти на нелегальне становище й переховуватися. Восени 1919 на прохання Української академії наук Єфремова було амністовано. Позбавлений можливості займатися активною політичною діяльністю, Єфремов проводив велику наукову й науково-організаційну роботу. Будучи віце-президентом (1922–1928) і головою Управи (1924–1928) Української Академії Наук, очолював низку наукових товариств і комісій.

Залишаючись непримиренним противником більшовицького режиму, Єфремов, на думку певних кіл української діаспори в 1920–1928 створив і очолив діяльність таємних опозиційних організацій Братство української державності і Спілку визволення України (СВУ), які послідовно відстоювали ідею української державності. Однак відкриті з розпадом СРСР архівні дані засвідчили, що ці організації були вигадані ДПУ для легітимізації репресій над українською інтелігенцією. 21 липня 1929 в Києві Єфремова було заарештовано й звинувачено в організації та керівництві СВУ. У квітні 1930 засуджений до 10-річного ув'язнення з суворою ізоляцією. Перші 7 років ув'язнення відбував у Ярославському політізоляторі, потім його переведено до Володимирської тюрми.

Загинув 10 березня 1939 року в одному з таборів ГУЛАГу.

Багато   десятиріч   ім'я   С. Єфремова   згадувалось   лише
     з “ викривальними” епітетами.   І   лише    11   серпня 1989 року на Пленумі   Верховного   Суду   УРСР  він   повернувся   до   нас,  як   вірний   син   своєї    рідної   України.
          Його та інших незаслужено засуджених у   справі  СВУ (Спілки   визволення   України), реабілітували ,   не   виявивши   в   їхніх  діях   складу   злочину.

Список наукових та публіцистичних праць С.Єфремова складає понад три тисячі. За обсягом написаного він прирівнюється до таких найбільших трудівників ХІХ – початку ХХ століття, як Бальзак, Толстой і Франко. Повне видання його праць могло б уміститися хіба що у 50 - ти томах, а на час арешту у справі СВУ Сергієві Олександровичу було всього лише 53 роки.
Тому навіть важко осягнути нам, скільки він за своє життя устиг  би ще зробити, і скільки зміг би ще  створити,                                 якби прожив до старості!

Пам'ять
Меморіальна дошка С. Єфремову на фасаді Інституту філології КНУ.
Пам'ятний знак у Пальчику
За часів незалежності в Україні видано лише п'ять книжок Сергія Єфремова, а київські адреси вченого ніяк не позначені на сучасній карті столиці.
Барельєф Єфремова міститься у вестибюлі Педагогічного музею (у колективній композиції, присвяченій діячам УНР) та персональна меморіальна дошка на жовтому корпусі Національного університету імені Шевченка.
В місті Хмельницькому навчально-виховне об'єднання № 5 назване іменем Сергія Єфремова.
В рідному селі Пальчику вченому встановлнний пам'ятник.


title: Презентація на тему «Джерела виникнення конфліктів»

text:
Джерела виникнення конфліктів
Типи конфліктів
  Конфлікт (з латини – «зіткнення») - це зіткнення протилежно спрямованих, несумісних одна з одною тенденцій (потреб, інтересів, ціннісних орієнтацій, соціальних установок, планів тощо) у свідомості окремо взятого індивіда, в міжособистісних взаємодіях та міжособистісних стосунках індивідів чи груп людей.

Найчастіше виникають такі чотири типи конфліктів:
внутрішньоособистісні (інтраперсональні), які виникають на рівні однієї особистості (наприклад на рівні безпосередньо викладача або студента);
міжособистісні (інтерперсональні), які виникають між двома особистостями (наприклад між двома студентами);
внутрішньогрупові (інтрогрупові), які виникають всередині групи, зокрема між конкретною особою і групою;
 міжгрупові (інтергрупові), які виникають між соціальними групами.

 Причини виникнення конфліктів
   Головним джерелом виникнення конфліктних ситуацій для багатьох організацій є причини, породжені трудовим процесом. Серед них варто назвати фактори, що перешкоджають виконанню працівниками своїх обов'язків. Наприклад, безпосередній взаємозв'язок працівників, що негативно впливають один на одного в технологічному ланцюжку; невиконання функціональних обов'язків у системі "керівник - підлеглий", що не забезпечує належні умови для успішної діяльності підлеглих та ін.
   Конфлікти в процесі трудової діяльності викликаються також факторами, що перешкоджають досягненню таких цілей, як високий заробіток, сприятливі умови праці й відпочинку.
Конфлікти породжують і психологічні особливості людських відносин, такі як взаємні симпатії й антипатії людей, що ведуть до їхньої сумісності і несумісності. Відповідно до цих причин у колективі може скластися несприятлива психологічна атмосфера, так звана "атмосфера нетерпимості".
Класифікація конфліктів

Традиційне виокремлення видів конфлікту ґрунтується на супе-речності конфліктуючих сторін. С. Чейз запропонував 18-рівневу структурну класифікацію, що охоплює явища від внутрішньоособис-тісного і міжособистісного рівня до конфліктів між державами, наці-ями, аж до протистояння Захід - Схід. А. Г. Здравомислов.
Методи вирішення конфліктів
Розглянемо деякі із методів, які використовуються у конфліктології. Наприклад, системність дослідження будь-якої проблеми за системним підходом передбачає порівняно цілісне її вивчення, проте складність застосування такого підходу полягає, зокрема, у тому, що сам об'єкт не є системою. Для розв'язання конфліктів важливо забезпечити оптимальне співвідношення емпіричного і теоретичного компонентів пізнання при їх вивченні.

Ситуативний підхід передбачає вибір для аналізу конфлікту певної ситуації, яка має певні часові та просторові межі, а також ґрунтовний набір змістовних його характеристик. Ситуативний підхід пов'язаний з динамічною моделлю конфлікту.
Розглядаючи статистичний метод у дослідженні конфлікту слід зауважити, що він дає змогу встановити закономірності, взаємозалежності, допомагає зробити узагальнення на основі отриманих статистичних даних багатьох випадків.
 Метод експертних оцінок або експертного інтерв'ю застосовується для прогнозування розвитку тих чи інших явищ. На основі точки зору спеціалістів, які мають певний професійний досвід, робиться якісна та кількісна оцінка об'єктивних і суб'єктивних факторів, які впливають на конфлікт. При цьому важливу роль відіграє правильний підбір фахівців та формулювання питань для дослідження й оцінки.

Узагальненої теорії, яку обирають для дослідження конфліктів;
Засобів отримання конфліктологічної інформації;
Засоби передачі отриманої інформації.
      Проблеми доцільно звернути увагу на небезпечність використання тестів іноземних авторів. Річ у тому, що спостерігаються труднощі, пов'язані з мовою, традиціями, культурою, характером етносів та їхньою ментальністю.
 Ефективність вирішення конфлікту залежать від багатьох чинників…

В.Столін сформулював такі вимоги до методик різного виду:
 - процедуру дослідження слід задавати у вигляді однозначного алгоритму;
 - аналіз результатів має включати статистично обґрунтовані методи підрахунку;
 - тестові шкали повинні бути перевірені на репрезентативність, надійність і валідність;
 - ведення банку даних, зібраних з усіх використаних методик.
Розвиток конфлікту зазвичай йде у наступній послідовності :
 Ч. Ліксон передбачає психотехнологію розв'язання конфліктів, яка має сім етапів:
 - знімання масок;
 - відмова від установки "тільки перемога";
 - знаходження кількох можливих рішень;
 - оцінка варіантів і вибір кращого з них;
 - прагнення до діалогу та порозуміння.

Будь-яке порушення спілкування може привести до конфлікту.
Іноді людина виражається недостатньо визначено і ясно, і тоді слова можуть бути зрозумілі неправильно. Часто виникає нерозуміння відносно того, що мається на увазі. Перешкодою можуть стати приховані припущення. А іноді внаслідок нерозуміння, ворожості або образ спілкування взагалі припиняється.

Головні джерела конфліктів, спричинених недосконалим виробництвом і неправильним керівництвом :
 1. Недоліки в організації управління. Часто конфлікти виникають тому, що одному працівникові можуть давати вказівки кілька керівників. Такі вказівки не завжди погоджені між собою, що викликає непорозуміння і дезорганізацію в роботі.   2. Нечітко визначені права і обов'язки. Це має наслідком перебирання на себе працівниками функцій, які їм більше подобаються або які легше виконувати. Внаслідок цього відбувається блокування чиїхось інтересів, що виливається в конфліктну ситуацію.
   3. Інформація, прийнятна для однієї сторони та неприйнятна для іншої.  Здебільшого це — неповні й неточні факти, чутки, що дезінформують партнерів;
Методи управління конфліктами
 Методи управління конфліктами поділяються на:
– внутрішньоособистісні – методи впливу на окрему особистість;
 – структурні методи – методи профілактики та ліквідації організаційних конфліктів;
 – міжособистісні методи чи стилі поведінки в конфлікті;
 – персональні методи;
 – переговори;
 – методи управління поведінкою особистості;
 – методи, які передбачають агресивні дії (використовуються дуже рідко).
Багато фахівців, що займаються питаннями розв’язання конфліктів професійно,  вважають, що процес управління конфліктами залежить від безлічі факторів,  значна частина яких погано піддається керівному впливові.
Наприклад,  до них можна віднести погляди особи, мотиви й потреби індивідів, груп. Вирішення конфлікту являє собою усунення цілком чи частково причин, що породили конфлікт, або зміну цілей і стилю поведінки учасників конфлікту.
Дякую
за увагу!!!
Підготував
учень 11-А класу
Федорчук Ілля


title: Презентація на тему «Виды противогазов»

text:
Виды противогазов
Противогаз ГП-5
Противогаз ГП-5 предназначен для защиты органов дыхания, зрения и лица человека от отравляющих веществ (ОВ), радиоактивной пыли (РП), биологических аэрозолей (БА) и других вредных примесей. Значительно отличается от предыдущих моделей удобством лицевой части, имеет более совершенную переговорную мембрану и более надёжную систему клапанов вдоха и выдоха. Форма их лепестков обеспечивает более быстрое и надёжное запирание камер клапанной коробки, а также не допускает их деформации в процессе старения. Независимый обтюратор позволяет находиться в противогазе значительное время без появления неприятных ощущений, оказывая меньшее давление на лицо, и обеспечивает надёжную герметизацию подмасочного пространства даже в случае повреждения ремней наголовника. Обеспечивает меньшее сопротивление дыханию и более высокую степень защиты.
Противогаз ГП-7
Противогаз ГП-7 предназначен для защиты органов дыхания, зрения и лица человека от отравляющих веществ (ОВ), радиоактивной пыли (РП), биологических аэрозолей (БА) и других вредных примесей. Значительно отличается от предыдущих моделей удобством лицевой части, имеет более совершенную переговорную мембрану и более надёжную систему клапанов вдоха и выдоха. Форма их лепестков обеспечивает более быстрое и надёжное запирание камер клапанной коробки, а также не допускает их деформации в процессе старения. Независимый обтюратор позволяет находиться в противогазе значительное время без появления неприятных ощущений, оказывая меньшее давление на лицо, и обеспечивает надёжную герметизацию подмасочного пространства даже в случае повреждения ремней наголовника. Обеспечивает меньшее сопротивление дыханию и более высокую степень защиты.
Гражданский противогаз ГП-7ВМ
Противогаз ГП-7ВМ (ГП-7ВМт) предназначен для защиты: — от веществ нервно-паралитического действия (типа зарин, зоман и др.), — от веществ общеядовитого действия (типа хлорциан, синильная кислота и др.), — от радиоактивных веществ (типа йодистый метил и др.) с временем защитного действия до 6 часов; — от капель отравляющих веществ кожно-нарывного действия (типа иприт и др.) с временем защитного действия до 2 часов.Противогаз не защищает от угарного газа, а также низкокипящих органических веществ, таких как метан, этан, бутан, ацетилен и др.
Противогаз ВК
Противогаз фильтрующий ВК большого габарита предназначен для защиты органов дыхания, глаз и кожи лица человека от паро- газообразных вредных примесей и аэрозолей, присутствующих в воздухе, при объемной доле свободного кислорода в воздухе не менее 18%. Применяется для защиты формирований МЧС России, населения, детей дошкольного и школьного возраста, промышленного персонала в условиях чрезвычайных ситуаций от отравляющих веществ, вредных бактериальных (биологических) веществ, присутствующих в воздухе, опасных для здоровья и жизни химических веществ (аммиака, диметиламина, нитробензола, сероуглерода, тетраэтилсвинеца, фенола, цианводорода, фурфурола, фосгена, этил-меркаптана, хлора, хлорциана, хлористого водорода, гидрида серы, диоксида серы, бензола и др.).
Гражданский противогаз ГП-7ВМ
Противогаз ГП-7ВМ (ГП-7ВМт) состоит из маски МГП-ВМсупер, коробки ГП-7к, утеплительной манжеты, незапотевающей пленки, сумки. Предназначен для защиты органов дыхания, глаз и лица человека от отравляющих и радиоактивных веществ в виде паров и аэрозолей, бактериальных (биологических) средств, присутствующих в воздухе. Маска МГП-ВМсупер выпускается 3-х ростов и имеет переговорное устройство, позволяющее вести переговоры с применением технических средств,имеет питьевое устройство которое беспечивает возможность приема воды из фляги во время работы в противогазе в зараженной атмосфере, а также дает возможность прикреплять коробку ФПК как слева, так и справа (путем перестановки седловины и заглушки). Применение незапотевающих пленок, а при отрицательных температурах и утеплительных менжет, сохраняет прозрачность стекол в течение всего времени работ в противогазе при любой физической нагрузке. Фляга в комплект противогаза не входит, но может быть поставлена по требованию заказчика.


title: Презентація на тему «London» (варіант 14)

text:
План бизнес-проекта
Имя выступающего | название компании
London
London is the British capital and
one of the biggest cities in the world.
London is situated upon both banks of the
River Thames, it is the largest city in Britain
and one of the largest in the world.
Its population is about
 7 million people.
It consists of three parts: the City of London, the West End and the East End.
The Palace of Westminster Весмінстерський палац
The Palace of Westminster, also known as the Houses of Parliament or Westminster Palace, is the meeting place of the two houses of the Parliament of the United Kingdom—the House of Lords and the House of Commons. It lies on the north bank of the River Thames, close to the historic Westminster Abbey. The Palace is one of the centers of political life in the United Kingdom.
St Mary Axe was a medieval parish in London whose name survives on the street it formerly occupied.
Хмарочос Мері-Екс
Trafalgar SquareТрафаргарська площа
Trafalgar Square is a public space and tourist attraction in central London, England. At its centre is Nelson's Column. There are a number of statues and sculptures in the square. The square is also used for political demonstrations and community gatherings, such as the celebration of New Year's Eve .
Trafalgar Square
London Zoo is the world's oldest scientific zoo.  Today it houses a collection of 755 species of animals, with 16,802 individuals, making it one of the largest collections in the United Kingdom.
The London Zoo	Лондонский зоопарк
The Sherlock Holmes Museum 		Музей Шерлока Холмса
The Sherlock Holmes Museum is a popular privately-run museum in London, England, dedicated to the famous detective Sherlock Holmes. It opened in 1990 and is situated in Baker Street.
Cleopatra’s Needle 	Голка Клеопатри
Anyone visiting London for the first time and walking along the Thames  may be surprised to come across an original Egyptian obelisk.
This obelisk is known as Cleopatra's Needle …though it has very little to do with Cleopatra at all.
 It is known as Cleopatra's Needle as it was brought to London from Alexandria, the royal city of Cleopatra.
Cleopatra's Needle stands on the Thames. Two large bronze Sphinxes lie on either side of the Needle. These are Victorian versions of the traditional Egyptian original.

Cleopatra's Needle
Big Ben
Buckingham  Palace
Westminster Abbey
The Tower of London
London Eye
Here are the historical places as well
as the famous parks.
Hyde Park with its Speaker's Corner is also here.
The Queen's Residence
The Queen's Residence was built in
1870 for Samuel Barnard, a vice president
of the Paper Company.

The 1700’s
the Queen's Residence was a
gift from Henry Ford.

Museums and art galleries
 of London.
Tate Gallery
London is very rich in museums and art galleries. If you are fond of painting you'll go to the Tate Gallery.

A rich sugar manufacturer Henry Tate
 founded it in 1897.

There are about 300 oils and
19000 watercolours and drawings.

By law a copy of every book, periodical
and newspaper, published in Britain
 must be presented in the British museum.

This collection is so vast that
only a very small percentage of it is
on show to the public.

The original Globe Theatre was built
in 1599 by the playing company
to which Shakespeare belonged.
Globe Theatre

The Cathedral of Saint Paul

Piccadilly
Statue on border
the city of London

Queen Victoria Memorial
Thank you for your attention!


Презентація на тему «Профессия врач-хирург»