title: Презентація на тему «Юліан Бачинський»

text:
Юліан БАЧИНСЬКИЙ
Підготувала
Учениця 5-А класу
Дерії Діана
Бачинський Юліан (*1870, Новосілка, Тернопільщина — †1940, Ленінградська область, (ГУЛАГ)) — український політичний і громадський діяч, публіцист, член Української радикальної партії, а з 1899 року — Української соціал-демократичної партії, дипломат.
Навчався у Львівському, Берлінському університетах. Активний учасник української революції 1917-20 років. Голова дипломатичної місії УНР у Вашингтоні (1919-21). Як організатор соціал-демократичної партії Галичини, вірив у можливість співпраці з російськими більшовиками, за що поплатився власним життям (в 30-ті роки повернувся в УРСР і був репресований).
У 1895 році Юліан Бачинський опублікував книгу «Україна уярмлена» («Ukraina Irredenta»), в якій, на підставі аналізу еміграції українців-галичан, став першим хто обґрунтував потребу створення української соборної держави під девізом: " Вільна, велика, політично самостійна Україна, одна, нероздільна від Сяну по Кавказ! "
Протягом 1905—1906 років перебував у США та Канаді. Вважав здобуття політичної незалежності України головною передумовою її дальшого соціально-економічного і культурного розвитку.

З 1918 року був членом Української Національної Ради ЗУНР-ЗОУНР в Галичині. У 1919 році — представник дипломатичної місії УНР у Вашингтоні.
З 1921 по 1929 жив у Німеччині, згодом у Львові. З 1932 року мешкає в Києві, працює у редакції «Української Радянської Енциклопедії».
Наприкінці 1934 року був звинувачений в антирадянській терористичній діяльності. Був заарештований та засуджений на 10-річне ув'язнення і перебував у виправно-трудових таборах ГУЛАГу в Ленінградській області, де й помер.
Бачинський — автор політологічної праці "Україна irredenta" – "Україна невільна" (1895), книги «Українська еміграція в Америці» (1914), «Більшовицька революція і українці» (1928) та інших.
Автор дослідження "Українська іміграція в З'єднаних Державах Америки" (1914).


title: Презентація на тему «Australia» (варіант 4)

text:
Australia
welcome to
Key Facts
 Australia is the sixth largest country in the world. Australia is an island, surrounded by water. It is located on the smallest continent in the world.

 Population: 17.5 million

 Geographic size: 2.97 million square miles

 Capital: Canberra

 Major cities and population: Brisbane, Sydney, Perth, Melbourne, and Adelaide.
Geographic Landmarks
Australia has a very dramatic landscape. Australia is famous for its "outback," the remote lands of the interior.
The desert outback covers most of the interior. It is too hot, dry and barren to support many people.
Eastern Australia has large areas of grasslands, used primarily for sheep and cattle ranches.
Australia also has some mountainous areas and plateaus scattered throughout the country. The Blue Mountains, on the south-eastern end of Australia, get their name from the blue haze caused by oil droplets given off from the eucalyptus trees. As an island, Australia also has many beautiful coastal beaches.

Over 70% of Australians now live in cities or towns. Most of this population lives in the eastern and southern coasts, and around Perth in the west.
Canberra
The capital city
Subsequent to Federation in 1901, the Commonwealth Parliament was formed. The grand opening ceremony was held on 9 May 1901 in Melbourne's Exhibition Building. The Commonwealth Parliament continued to sit in Melbourne as the site of the national capital was not yet decided.
The New South Wales Government commissioned a report suggesting possible locations for the seat of Government for the new Commonwealth of Australia. The report suggested three places—Bombala, Yass-Canberra, and Orange—which made it to a short list, and suggested others which were rejected: Albury, Tumut, Cooma and Armidale.
The decision for the Yass-Canberra option was made in 1908 by the Commonwealth Parliament and shortly afterwards the Commonwealth surveyor, Charles Scrivener, was dispatched to choose a site. His instructions were to choose somewhere picturesque, distinctive, and with views.
The Australian Capital Territory was declared on 1 January 1911 and an international competition to design the new capital city of Australia was held. More than 130 entries were received in the competition and the winning entry was submitted by American architect Walter Burley Griffin and his partner and wife, Marion Mahony Griffin.
The first Commonwealth Parliament House opened in Canberra in 1927. The Australian Capital Territory became a self-governing territory in 1989.
Old Parliament House
Old Parliament House opened in 1927 and served as the home of Federal Parliament until 1988. In Canberra's early years the House was the social, geographic and political heart of the new Australian capital. Over time, this impressive building became synonymous with some of the country's most important moments including Australia's declaration of war in 1939 and the dismissal of Gough Whitlam's Labor Government in 1975.
The sixty years during which Old Parliament House served as a working parliament were a time of enormous change for Australia. The country grew from an Imperial Dominion to a nation in its own right. Over that time, Old Parliament House was the theatre in which the politics of the day were played out and momentous decisions made.
The significance of Old Parliament House today lies in its historical and social value to the Australian people. The House is a nationally significant 'museum of itself' and of Australia's political heritage - so, as well as being a popular tourist destination, it is also a precious place which needs conservation.
Canberra today
Today Canberra has become a hub for western New South Wales, as well as a major tourist destination for Australians and international visitors. People visit the national capital because it is the seat of federal government, and also because it boasts many major Australian cultural organisations and important cultural landmarks like the Australian War Memorial, the National Gallery of Australia, the High Court, Parliament House, the Museum of Australian Democracy at Old Parliament House, the Aboriginal Tent Embassy, and the National Library of Australia.
Canberra Day is held on the second Monday in March each year, the culmination of a 10 day Celebrate Canberra festival where Canberrans are able to celebrate the physical beauty, and cultural diversity and vibrancy of their city. The Day commemorates and celebrates the official founding of Canberra on 12 March 1913. The Canberra Citizen of the Year is named at this time.
special attention for …
Sydney is the most populous city in Australia and the state capital of New South Wales. Built around the attractions of a working harbor, Sydney is the largest and most dynamic economy in the country, with a highly skilled, multi-lingual workforce and quality lifestyle.
The visual excitement and variety of the harbor city is matched by the diversity and energy of its four million people. High-rise buildings of the central business district look across the water at green headlands of national parks and comfortable garden suburbs. To the west, the World Heritage Blue Mountains stand as a spectacular barrier to the inland, while the ever-changing moods of the Pacific Ocean dominate the beaches, which stretch for miles north and south from the forbidding cliffs of Sydney Heads.  Sydney’s cultural scene is vibrant. The unique Sydney Opera House with its graceful sails is home to the Australian Opera, Sydney Symphony Orchestra and Australian Chamber Orchestra, as well as the Australian Ballet and the Sydney Theatre Company.
Sydney experiences year round temperature climate. Sydney’s subtropical climate gives average temperatures ranging from 16 C in the winter months to 26 C in summer.  November is spring in Australia, a time of year when you can enjoy average maximum temperature of 24 C/ 75 F.

About Sydney
Wildlife of Australia
Australia is home to many animals not found anywhere else in the world.
These include the kangaroos
and the koala.

Off the northeast coast of Australia is the Great Barrier Reef. The Great Barrier Reef is over 1,200 miles of coral. It has developed over the last million years, and is now the largest living structure in the world.
It is home to many sharks and thousands of different types of tropical fish.
Population and Culture, Language
Australia is still heavily influenced by its British and European origins. The Australian government is now making major efforts to preserve Australia's culture, including that of the Aboringines.
 Australia is a product of a unique blend of established traditions and new influences. The country’s original inhabitants, the Aboriginal and Torres Strait Islander peoples, are the custodians of one of the world’s oldest continuing cultural traditions. They have been living in Australia for at least 40 000 years and possibly up to 60 000 years.
The rest of Australia’s people are migrants or descendants of migrants who have arrived in Australia from about 200 countries since Great Britain established the first European settlement at Sydney Cove in 1788.
In 1945, Australia’s population was around 7 million people and was mainly Anglo–Celtic. Since then, more than 6.5 million migrants, including 675 000 refugees, have settled in Australia, significantly broadening its social and cultural profile.
Today Australia has a population of nearly 23 million people. At 2009, about 25.6 per cent of the estimated resident population comprised those born overseas. Australian Bureau of Statistics projections from the 2006 census of the numbers of Aboriginal and Torres Strait Islander people suggest and Indigenous population of 575,552 people at 30 June 2011.
Many of the people who have come to Australia since 1945 were motivated by a commitment to family, or a desire to escape poverty, war or persecution. The first waves of migrants and refugees came mostly from Europe. Subsequent waves have come from the Asia–Pacific region, the Middle East and Africa.
Migrants have enriched almost every aspect of Australian life, from business to the arts, from cooking to comedy and from science to sport. They, in turn, have adapted to Australia’s tolerant, informal and broadly egalitarian society.
Key facts

	•	More than 6.5 million migrants have settled in Australia since 1945. English is the national language but other languages are valued.
	•	Australia is predominantly Christian but people are free to practice any religion they choose.
	•	Around 88 per cent of Australians go to at least one cultural event each year. More than 11 million Australians aged 15 or over take part in sport or other physical activity.
	•	Australia has one of the most diverse cuisines in the world but has no national dish.
thanks for your attention
by M.Potapenko
O.Danilets
S.Fesyuk
M.Andrzhievskaya


title: Презентація на тему «Фестивалі в Україні»

text:
Фестивалі в Україні
Городнюк Юля 11-Б
Фестиваль (фр. festival та лат. festivus — святковий, веселий) — масове святкове дійство, що включає огляд чи демонстрацію досягнень у певних видах мистецтва; вид подієвих туристичних ресурсів.
Бандерштат
Всеукраїнський фестиваль української альтернативної музики «Бандерштат» — уперше проведений 2007 року й відтоді став щорічним. Проходить на Волині.
На фестивалі відбуваються виступи багатьох українських гуртів та проведення майстер класів різного спрямування, котрі пропагуватимуть проукраїнський стиль мислення, українську мову, культуру, життєву активність тощо.
Фестиваль ставить на меті:

піднесення української національної ідеї серед молоді та творчих колективів;
пропагування серед молоді життєвої активності та здорового способу життя;
 увіковічення образу Степана Бандери як національного символу;
допомога обдарованій молоді;
утвердження бережливого ставлення до навколишнього середовища та екологічного виховання;
пропаганда української мови, культури, цінностей та рідної музики.
«Захід» — український щорічний фестиваль сучасного мистецтва, що відбувається з 2009 року на Львівщині. Напрямки музики: рок та етно.
ЗахіД
Мета фестивалю:

    Популяризація української культури.
    Піднесення національної свідомості серед молоді.
    Популяризація серед молоді активного відпочинку та розвиток фестивального руху в Україні.
«Країна мрій» — міжнародний фестиваль етнічної музики проходить на Співочому полі у Києві з 2004 року. Час проведення фестивалю збігається з народним святом Івана Купала (кінець червня — початок липня). Ініціатором фестивалю є Олег Скрипка. Назву фестивалю дала однойменна пісня гурту «Воплі Відоплясова».
Країна мрій
Фестиваль має вигляд народного гуляння-ярмарку, триває від 2 до 5 днів і окрім виступів на основній сцені Співочого поля включає в себе також ярмарок виробів народного мистецтва, книжковий ярмарок, майстер-класи народних ремесел, де можна в живому часі спостерігати, як виробляються ті чи інші витвори людської фантазії, виставку народного малярства, дитячу галявину, етнічні кухні тощо.
Всеукраїнський фестиваль сучасного українського романсу «Осіннє рандеву» заснований у 2001 році. Засновники фестивалю: народний артист України Мар’ян Гаденко, ДТРК «Всесвітня служба «УТР», Національна радіокомпанія України, Миргородська міська рада. Проводиться щорічно в м. Миргород в середині вересня до Дня визволення міста.
Осіннє рандеву
Протягом трьох фестивальних днів шанувальники романсу мають прекрасну нагоду поринути в розмаїття української лірики: глядачі мають гарну нагоду почути як нові пісенні твори цього жанру, так і добре відомі улюблені романси у виконанні конкурсантів та почесних гостей – членів журі фестивалю.
Рок Січ
«Рок Січ» — щорічний міжнародний рок-фестиваль, що проходив на Трухановому острові у місті Києві з 2006 по 2010 роки. У 2013 році за ініціативою Олега Скрипки фестиваль буде відбуватися щороку. Це перший і єдиний столичний фестиваль, на якому одночасно з трьох сцен лунає українська рок-музика, і який заявив про себе у 2006 році, одразу ставши головною рок-подією України. У 2010 році «Рок Січ» набула статусу екологічного фестивалю. З 2013 року є Україно-Шведським рок-фестивалем.
«Шешо́ри» — український міжнародний щорічний фестиваль етнічної музики та лендарту. З 2003 по 2006 рік проводився у селі Шешори на Івано-Франківщині. З 2009 року відбувається під назвою Арт-Поле. У фестивалі брали участь колективи із багатьох країн, в тому числі з Австрії, Болгарії, Молдови, Польщі, Росії, Білорусі, Словаччини, Франції, Швеції, Чехії та України.
Шешори
ДжураФест
ДжураФест — всеукраїнський книжковий фестиваль української книжки. Організатори — Тернопільська міська рада та видавництво «Джура», за підтримки Держкомтелерадіо України.
Відкрита ніч — український кінофестиваль україномовного кіно, заснований в 1997 році. Засновник і постійний організатор фестивалю — режисер Іллєнко Михайло Герасимович. Незмінне місце проведення — Андріївський узвіз , час — ніч з суботи на останню неділю червня.
Відкрита ніч
Фестиваль позицією себе, як такий, хоча не має офіційного ймення «національний» але наразі є єдиним фестивалем національного кіно. Показ фільмів на фестивалі триває декілька годин, протягом яких показують приблизно 25-40 короткометражних фільмів. Згідно з регламентом, фільм не має тривати понад 20 хвилин. Заявки на участь у фестивалі приймаються з березня по травень поточного року, сам фестиваль проходить у червні. Також можуть проходити повторні покази пізніше в інших місцях та з іншим форматом часу
Німі ночі
Фестиваль німого кіно та сучасної музики «Німі ночі» — щорічний кінофестиваль, що проводиться в Одесі в третій вік-енд червня, метою якого є популяризація та переосмислення німої кінокласики засобами сучасної музики.
Основним завданням фестивалю є популяризація німого кіно, створеного в Україні та закордоном українськими кіномитцями, демонстрація українсько-європейських культурних впливів та культурного взаємопроникнення, оприявлення урбаністичної складової української культури 1920–1930-х рр.
Одним із найважливіших завдань фестивалю є повернення в Україну незаслужено забутих, або заборонених імен популярних на Заході акторів, режисерів, художників українського походження.
Водночас фестиваль повертає в сучасний мистецький контекст українські фільми Олександра Довженка, Дзиґи Вертова, Івана Кавалерідзе, визнані шедеврами світового кіноавангарду. Глибинною метою фестивалю є подолання німоти та культурної амнезії української модерної культури.
Респу́бліка Казанти́п (Оранжева республіка, Республіка Z, КаZантип) — щорічний музичний фестиваль, що проводиться у Криму, найвідоміший фестиваль електронної музики на території колишнього СРСР.
КаZантип
З огляду на назву Республіка КаZантип – має кордони, валюту, самоврядування, словом, все що має мати справжня республіка. Символ фестивалю — «Жовта валіза», що дає власнику право безоплатного входу на територію «республіки КаZантип». Схожий образ валізи з таблетками, що дають радість, є в радянському фільмі 1970 року «Приключения жёлтого чемоданчика».
«Трипі́льське ко́ло» (англ. Trypilske kolo) — міжнародний еко-культурний фестиваль, що проходить на пагорбах Дніпра біля міста Ржищева Київської області.
Завдання фестивалю пробудити живий інтерес до історичної спадщини, зокрема, трипільської культури, запропонувати альтернативні способи організації відпочинку, відродити й інтегрувати в сучасний світ різноманітні етнічні традиції, поєднуючи їх з елементами сучасних досягнень в галузях культури, освіти, виробництва, менеджменту та інших сфер життя людини. Фестиваль об'єднує в собі оздоровчі, спортивні, музичні, екологічні, освітні, виставкові та інші культурно-розважальні та культурно-просвітницькі програми в стилі «етно».
Трипільське коло
Цілі:

    Популяризація культурно-історичних земель Трипільської цивілізації у взаємодії з утвердженням високих європейських стандартів розвитку культури та туризму;
    Залучення до міжнародних туристичних маршрутів об'єктів культурної спадщини України;
    Сприяння розвитку зеленого туризму у Київському регіоні;
    Забезпечення якісного сімейного культурного відпочинку, що відповідає міжнародним стандартам;
    Популяризація здорового способу життя, реалізація спортивно-оздоровчих заходів;
    Реалізація освітніх програм, сприяння міжнаціональній та міжконфесійній толерантності та взаємодії;
    Збереження і актуалізація національної мистецької спадщини;
    Розвиток і підтримка етнотворчості;
    Виявлення і підтримка обдарованої творчої молоді;
    Налагодження міжнародного культурного співробітництва;
    Формування позитивного екологічного мислення.
Історія фестивалю «Трипільські зорі» починається у далекому вже 2008 році. Дві студентки – Інна Шемет та Ольга Омельчук, у яких не було нічого, крім шаленого бажання зробити своє життя яскравим, втілили проект у життя. З цього часу фестиваль пережив багато труднощів: проблеми з фінансуванням, примхи погоди, розкол колективу. Але завдяки Інні Шемет «Трипільські» продовжують розвиватися, а 2012 року відсвяткували свій перший маленький ювілей.
Трипільські зорі
«Трипільські  зорі» – це дійство протягом двох днів, де всі охочі зможуть взяти  участь у майстер-класах із гончарства, вишивки, народних танців, гри на сопілці, виготовлення ляльок-мотанок, витинанок, лозоплетіння, виготовлення оберегів, малювання по склу, ірландських народних танців. Окрім лендарту, екологічного BodyArt-шоу, кольорового фаєр-шоу на воді відбудеться ще й бойове – у виконанні козаків, а вночі можна буде побачити перфоменс єдиного в Україні театру тіней зі Львова. Всі відвідувачі матимуть змогу відпочити на снопах сіна в чайній, послухати народні оповідки від казкарика, скуштувати справжнього борщу, вареників й інші смакотющі українські страви, а також послухати виступи відомих у цьому напрямку культури музичних гуртів з різних міст України
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D4%E5%F1%F2%E8%E2%E0%EB%FC
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D0%BF%D0%B8%D1%81%D0%BE%D0%BA_%D1%84%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%B8%D0%B2%D0%B0%D0%BB%D1%96%D0%B2_%D0%B2_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%96
http://bandershtat.org.ua/pro-festyval/ideya/
http://festyvali.org.ua/rok/molodizhnyj-muzychnyj-festyval-zahid/
http://www.ukrainianvancouver.com/archives/6804
http://www.minus.lviv.ua/forum/thread/4995/
http://rocksich.org/
http://www.okraina.com.ua/tours/festival/festival-artpole.html
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%94%D0%B6%D1%83%D1%80%D0%B0%D0%A4%D0%B5%D1%81%D1%82
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%92%D1%96%D0%B4%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%82%D0%B0_%D0%BD%D1%96%D1%87
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9D%D1%96%D0%BC%D1%96_%D0%BD%D0%BE%D1%87%D1%96
http://festyvali.org.ua/inshi/kazantyp/
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A2%D1%80%D0%B8%D0%BF%D1%96%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B5_%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D0%BE
http://tzori-fest.org.ua/
http://sumno.com/event-poster/tretij-blagodijnyj-etnofestyval-trypilski-zori/

Джерела:
Дякую за увагу!☺


title: Презентація на тему «Ринок праці» (варіант 6)

text:
Ринок праці
Ринок праці — це система суспільних відносин, що пов’язані з наймом і пропозицією праці.
а) купівлі-продажу робочої сили, праці: визначення вартості та ціни робочої сили;оплати праці та соціального страхування; забезпечення умов праці та техніки безпеки;
б) забезпечення  зайнятості;
Сучасний ринок праці - це система механізмів:

в) соціального захисту  найманих  працівників;
г) формування та розвитку робочої сили;
д) узгодження попиту та пропозиції робочої сили.
Принципи функціонування ринку праці
Рівність (правова, економічна, нормативна) сторін у відносинах “роботодавець - працівник”
Суспільне визнання унікальної цінності праці
Держава як посередник  у сфері праці має забезпечити:
 зростання ефективності трудових відносин
Раціональне використання трудових ресурсів

Світова економічна думка називає різні об'єкти купівлі-продажу на ринку праці. Найпоширеніші три точки зору, об'єктом купівлі-продажу є:
Праця
Робоча сила
Послуги праці або робочої сили
Найпопулярніша нині точка зору, прихильниками були В. Петті, німецький економіст М. Гертнер, англійський економіст Дж. Хікс
Прихильником був М. Туган-Барановський
Прихильник даного положення К. Маркс та його послідовники
  Заробітна плата - винагорода, обчислена, зазвичай, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Суб'єкти ринку праці
домогосподарства (представниками домогосподарств на ринку праці є наймані працівники), які визначають пропозицію робочої сили, праці;
фірми (роботодавці в особі керівників підприємств і організацій), що формують попит на неї;
держава.
Попит і пропозиція на ринку праці
Попит —це готовність придбати товар,яку виявляю покупець за певного рівня ціни. Попит буває індивідуальним та ринковим.
Закон попиту:
Споживая за нормальних ринкових умов виявляє бажання придбати більшу кількість товарів саме за нижчою ціною.Отже між обсягом попиту та ціною існує зворотній зв’язок. Цей зворотній зв’язок називають законом попиту.
Основними факторами, що впливають на попит:
ціни на товари;
Доходи та кількість покупців;
Ціни інших товарів;
Смаки та вподобання покупців;

Пропозиція —це вияв готовності виробника створювати і продавати товар за певного рівня ціни.
Закон пропозиції:
Якщо ціна буде вищою,то виробник готовий запропонувати більшу кількість товарів.Обсяг пропонування зростатиме тоді, коли зростатиме ціна.
На пропозицію впливає ряд факторів, які значною мірою визначають обсяг пропозиції:
ціна товару;
ціни на ресурси;
технології виробництва;
податки і дотації;
кількість покупців;
кількість виробників.

Серед закладів інфраструктури ринку праці слід назвати біржу праці, рекрутингові агентства, компанії з найму персоналу тощо. В Україні функції біржі праці виконує Державна служба зайнятості.
10
На законодавчому рівні ринок праці регулюється через Конституцію України, Кодекс законів про працю України, Закон «Про охорону праці» тощо.
12
Скільки заробляють представники цікавих професій в Україні та США?
13
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Цемент, производство цемента»

text:
Презентация на тему «Цемент, производство цемента»
Выполнила ученица 10 класса Черненко Екатерина
Цемент – это своего рода клей, который связывает составы, образуя бетон, один из ключевых материалов в строительстве, доступных на сегодняшний день. Уступая лишь воде, бетон - наиболее используемый материал на земле, в год его расходуется три тонны на одного жителя планеты. В строительстве бетон используется в два раза больше, чем другие строительные материалы, вместе взятые. Строительство типичного дома на одну семью требует 14-ти тонн цемента, а километр автострады содержит 2 500 тонн цемента. Изменения состава смеси цемента, песка и других соединений позволяют бетону использоваться самым разным образом. Изделия могут быть спроектированы, окрашены и сформированы так, чтобы приспособиться к различным экологическим условиям, архитектурным требованиям и выдерживать большие нагрузки, напряжения и воздействия.
Цемент делается из смеси кварца и окислов кальция, алюминия и железа. Высокотемпературная печь нагревает сырье, преобразовывая его химически и физически в клинкер. Это серый галькообразный материал включает в себя специальные составы, благодаря которым цемент приобретает связующие свойства. Чтобы сделать цемент , клинкер смешивают с гипсом и перемалывают в мелкий порошок.
Замешанный промышленный бетон потребляет самый большой объем цемента, применяется в:
бетонные плиты и фундаменты зданий,
 основания дорог и мостов
сборные панели, блоки и кровельные плиты
столбы для заборов, строительство бассейнов
Цемент  также используется в большом количестве в других разнообразных применениях, включая:
стабилизацию дорог и скалистых поверхностей;
заделку горных работ и выемок в нефтяных и газовых скважинах;
штукатурку, растворы, стекловолокно.
Цемент - главный связующий компонент бетона, самый обычный строительный материал в мире. Цемент используется в строительстве новых домов, коммерческих помещений, производстве, горной промышленности, в туристическом бизнесе, в развитие инфраструктур: дорог, аэропортов, мостов, портов и водохранилищ.
Цемент сделан из смеси карбоната кальция (как правило в виде известняка), кварца, окислов железа и алюминия.


title: Презентація на тему «Франсиско де Гойя»

text:
Франсиско де Гойя
Біографія і творчість художника
Біографія
   Франсіско Хосе де Гойя-і-Лусьентес народився 30 березня 1746 в Фуендетодо-се, невеликому селі, що загубилося серед арагонских скель на півночі Іспанії. У сім'ї майстра-позолотника Хосе Гойї росло троє синів.

Біографія

    До кінця 1750-х років родина переїхала до Сарагоси.
Біографія
    У 1763 році Гойя перебрався в Мадрид, де намагався вступити в Королівську академію Сан-Фернандо.
   У 1773 році він одружився на Хосефе Байеу.
Біографія
   У Гойї і Хосефи народилося кілька дітей, але всі вони, за винятком Хав'єра (1784-1854), померли в дитячому віці. Цей шлюб тривав до самої смерті Хосефи, що настала в 1812 році.
Біографія
    Взимку 1792-93 років безхмарного життя процвітаючого художника прийшов кінець.
Біографія

    У 1795 році , після смерті Байеу Гойя став директором живописного відділення Королівської академії Сан -Фернандо .

Біографія
    У ці ж роки художник створив цілу низку портретів.
Біографія
   Останні роки свого життя Гойя провів у Франції в Бордо, де і помер 16 квітня 1828, у віці 82 років.
Біографія
   Гойя відрізнявся приголомшливою працездатністю, універсальним талантом і високим технічним майстерністю.

Біографія
    Після «золотого століття» іспанської культури, що припав на XVII сторіччя, в національному мистецтві настав довгий період лихоліття.

 Технічна майстерність Гойї щасливим чином поєднувалося з особливостями його світобачення .
Біографія

    До наших днів дійшло близько 700 картин Гойї , від мініатюр до великих настінних розписів і фресок.
Биография
    Гойя був самотній. По суті, він не мав ні учнів, ні однодумців, ні навіть наслідувачів.
Биография
После смерти имя Гойя долгое время ассоциировалось с принадлежащими его кисти портретами современников. Новое открытие художника произошло лишь спустя десятилетия. Его офорты из серии «Бедствия войны», сейчас считающиеся одной из вершин в творчестве художника, увидели свет в 1863 году, а «Черные картины» стали известны в 1870-х годах (и были, кстати, поначалу подвергнуты жесткой художественной критике).

Биография
Но влияние Гойи неуклонно росло. Эжен Делакруа (1798—1863) увлеченно копировал его «Капричос», а Эдуард Мане (1832—1883) в своей картине «Казнь императора Максимилиана» сознательно повторил открытия Гойи, сделанные им в «Расстреле повстанцев 3 мая 1808 года». Многие импрессионисты считали себя учениками Гойи, умевшего пожертвовать деталью ради достижения общего эффекта.
Биография
И все же лишь XX век без оговорок признал в Гойе одного из величайших художников в истории мировой живописи. Символизм, экспрессионизм и сюрреализм, нашумевшие в ушедшем столетии, во многом опирались в своих дерзаниях именно на творчество Гойи. Вместе с тем художника открыла для себя и широкая публика.

Портреты Гойя
Почти половину творческого наследия Гойи составляют портреты. Для многих из них позировали его знаменитые и знатные современники. Помимо официальных и парадных портретов, Гойя писал портреты друзей и родственников. Еще одну большую часть этого отдела составляют автопортреты художника. Чаще всего Гойя писал поясные портреты (или изображал только голову и плечи), однако есть у него и несколько портретов, написанных в полный рост.
Портреты Гойя
К ним относится «Портрет Марии-Терезы де Вал-лабриджа».
Примечательно, что любимыми художниками Гойи были мастера именно портретной живописи. Это Веласкес и Рембрандт.

Странные миры Гойи
Гойя поражает какой-то странной «неправильностью». Объяснить ее истоки пытались по-разному. Причинами личного характера - вспоминали перенесенную им смертельную болезнь, после которой художник доживал свою жизнь (несколько десятилетий), говоря современным языком, «инвалидом».
Странные миры Гойя
Причинами исторического характера - говорили о том, что он стал невольным свидетелем общеевропейской бойни, не способствовавшей оптимизму. Причинами социального характера - жизнь Гойи пришлась на слом эпох в истории Испании, и в этих условиях осталось совсем немного якорей, которые могли бы удержать человека от отчаяния и неверия в существование хоть какого-то смысла. Ортега-и-Гассет называл его «деформированным гением», благодаря своей неуклюжести совершающим «головокружительные сальто в искусстве живописи».

Странные миры Гойя
Как бы то ни было, странный мир Гойи, полный человеческой фальши, «искажений», нечисти, фантастических преувеличений, отразил что-то доселе скрытое в человеке - скрытое под покровом внешней благопристойности и веры во всесилие человеческого разума.
Гойя сорвал этот покров и стал великим художником, влияние которого на нашу жизнь длится до сих пор.
Религиозные сюжеты в творчестве Гойя
Религиозные сюжеты занимают видное место в творчестве Гойи, но эти работы менее известны, поскольку искусствоведы чаще всего акцентируют внимание на новаторстве художника и лишь поверхностно касаются связей его живописи с религией.

Религиозные сюжеты в творчестве Гойя
Характер этих связей отчетливо прослеживается в картине «Распятие», 1780, которую многие критики воспринимают как своеобразную перекличку с великими испанскими художниками XVII века - Веласкесом и Сурбараном. Другие религиозные полотна выполнены Гойей в гораздо менее ортодоксальной манере. Наиболее интересны в этом смысле его фрески для церкви Сан-Ан-тонио де ла Флорида в Мадриде, созданные в 1798 году. Справа показана тонкая роспись купола этой церкви.

Шедевры
Хотя этот портрет был написан Гойей вскоре после смерти мужа герцогини Альбы, ее черный наряд скорее романтичен, нежели траурен. Такое платы часто надевали на себя женщины из низов, желавшие привлечь к себе внимание мужчин. В момент создания картины герцогине было 35 лет. Она славилась своим обаянием, воспитанностью и красотой. Двумя годами ранее Гойя написал другой портрет герцогини Альбы, где она была одета в белое платье.
Шедевры
Согласно многим свидетельствам, герцогиня и Гойя состояли в любовной связи, и портретсодержит косвенные указания на это. Во-первых, к ним относится надпись, на которую обращает внимание зрителя герцогиня. Она гласит: «Только Гойя». Подобные панегирики, восхваляющие мастерство живописцев, достаточно часто появлялись на картинах того времени, но в данном случае эта фраза может иметь и другой, потаенный, смысл. Во-вторых, это слова «Альба» и «Гойя» на кольцах герцогини. Гойя трепетно хранил память о герцогине и после их расставания. В 1802 году герцогиня Альба умерла.
Шедевры
На величаво застывшей голове герцогини мы видим мантилью — легкую кружевную накидку, характерную для одежды рассчитывающих на мужское внимание женщин.

     Талия герцогини обернута ярким красным поясом, четко выделяющимся на темном фоне ее платья.Лицо герцогини несет следы косметики. В те времена художники-портретисты зачастую сами наносили грим на лица позировавших им моделей.Кольца на руках герцогини (традиционный символ любовной связи) подписаны именами «Альба» и «Гойя».
Шедевры

Это один из последних и самых известных картонов Гойи, созданных им для Королевской шпалерной мануфактуры Санта-Барбара. Картоны помогли художнику получить признание, но сам Гойя не любил эту работу, считая (и справедливо) себя способным на большее. Когда шпалеры (так называются настенные ковры-картины без ворса, вытканные ручным способом), созданные по картонам, украсили королевские замки, сами оригинальные рисунки на долгие годы оказались забыты. Большинство этих картонов случайно об наружили в подвале в 1860-х годах. После реставрации они были подарены музею Прадо. Отличающаяся свежестью и живостью «Соломенная кукла» при внимательном рассмотрении превращается во вполне метафизическое произведение.
Шедевры
Образы людей, играющих с куклой, символизируют недолговечность молодости, ибо сама кукла подсказывает, что эти полные сил девушки со временем состарятся и превратятся в точно таких же марионеток. Кроме того, есть что-то волнующее и настораживающее в лицах молодых женщин. Тут мы имеем дело с типичным, гойевским «искажением».

Шедевры
Неживые черты кукольного лица еще ярче проявляются на фоне густой бархатистой зелени надетого на марионетку камзола. Темное платье женщины, стоящей спиной к зрителю, резко контрастирует со светлым фоном,на котором она написана.
Справа видны напоминающие нежную зеленую дымку деревья. Их очертания почти повторяют форму прически стоящей на их фоне женщины.
Внизу на темном фоне четко проступают контуры двух пар изящных женских
Шедевры


Презентація на тему «Операції фондової біржі»


title: Презентація на тему «Екологія як наука про довкілля» (варіант 5)

text:
Екологія як наука про довкілля

Екологія як наука
Екологія – наука про місце проживання, середовище життєдіяльності
Ернст Геккель (німецький природознавець, біолог)

Ернест Геккель виявив, описав і назвав тисячі нових видів, зробив карту генеалогічного дерева, що стосується всіх життєвих форм, і створив багато термінів в біології, зокрема тип, філогенез, екологія і царство Найпростіші (Protista). Геккель підтримував роботу Чарльза Дарвіна в Німеччині й розвивав спірний Біогенетичний закон, що стверджує, що біологічний розвиток індивідуальних організмів, або онтогенез, є паралельним та підсумовує повний еволюційний розвиток різновидів, або філогенез: "Онтогенез є рекапітуляцією філогенезу".
Сучасне визначення екології

Наука про взаємозв’язки живих організмів та їх угруповань між собою та довкіллям, про структуру і функціонування надорганізмових систем
Еволюція екології
У 1863 р. Мебіус відкриває перший в Німеччині морський акваріум в Гамбурзі. У 1868 р., отримавши ступінь доктора наук в Галле-Віттенберзькому університеті, Карл стає професором зоології в університеті Кіля і директором Зоологічного Музею.
У 1888 р. Мебіус став керуючим зоологічних колекцій в Берлінському Музеї Природознавства і професором систематики та біогеографії в університеті Гумбольдта, де викладав до 1905 року, після чого залишив роботу (у віці 80 років).
Вагомим внеском у становлення екології були праці К. Мьобіуса (1877), який запропонував поняття «біоценоз», і Ф. Даля (1890), який ввів в наукове використання термін «екотоп».
Розробка основ і методів дослідження угруповань живих організмів (Ф.Клемантс, В.Шелфорд)
Вчення про біосферу і ноосферу (В.І.Вернадський)
Іван Вернадський не був вузьким фахівцем. Його цікавила ціла низка економічних і статистичних проблем: історія розвитку економічної думки, методологія політичної економії, теоретична та практична статистика, міжнародні економічні відносини, теорія зовнішньої торгівлі, теорія потреб споживачів, питання реформи 1861 року, проблеми сільського господарства, економічно-соціологічні питання. На думку дослідників, твори вченого до сьогодні зберегли наукову цінність.

1942 р. А.Тінеманн – основи біоценології
1948 р. А.Тенслі – поняття “екосистема”
1960-1969 р. р. дослідження потоків енергії в екосистемах  (К.Голлей, Г.Кларк, С. Петрусевич, В.Філіпсон)
1964 р. МБП (Міжнародна біологічна програма)

1970 р. Міжнародна програма “Людина і біосфера”
1972 р. перша конференція ООН з проблем навколишнього середовища (Швеція, Стокгольм)
70-і роки ХХ ст. – діяльність Римського клубу ( розробка і публічне оприлюднення глобальних сценаріїв розвитку людства)

Доповідь Міжнародної комісії з охорони навколишнього середовища і розвитку “Наше спільне майбутнє” (засади сталого (виваженого) розвитку, безпечного для навколишнього середовища)
1989 р. – конференція з навколишнього середовища і стратегії людства (Токіо)
Українська екологічна наука В.Станчинський
Станчинський Володимир Володимирович (1882-1942), видатний   орнітолог, засновник вітчизняної екології, активний діяч охорони природи і заповідної справи.
В.В.Станчинський зробив значний внесок у світову науку: підійшов до синтезу генетики, еволюції та екології, першим висунув ідею створення біосферних заповідників і проведення в них моніторингу, розробляв теорію екологічної диференціації, на 10 років випередив американських вчених у вимірюванні динаміки маси видової речовини в біоценозі, винайшов спеціальний прилад – біоценометр.
 І.Подоплічко
Народився 2 серпня 1905 року у селі Козацькому Київської губернії (нині Звенигородського району Черкаської області) у родині столяра.
Після отримання посади інструктора у Губернському земельному управлінні міста Києва почав займатись науковим дослідженням шкідників народного господарства. 1927 року, розробляє метод вивчення дрібних ссавців за їх залишками у погадках сов та інших хижих птахів.
С.Стойко
Степан Стойко народився 14 березня 1920 р. у родині священика в с. Кричево (нині Тячівського району Закарпатської області).
Наукова діяльність професора пов'язана з лісовою геоботанікою, екологією та заповідна справа Карпат, Розточчя та Західного Поділля, де досліджував реліктові локалітети смереки, дуба скельного, липи широколистої, тиса ягідного, ялівцю козачого, які збереглися з раннього і середнього голоцену і мають значення для з'ясування польодовикової історії розвитку лісів. За допомогою фітоценохорологічних та геоботанічних методів дослідив висотну диференціацію рослинного покриву в Українських Карпатах, де виділив 10 висотних рослинних поясів та визначив два варіанти поясності — на південно-західному та північно-східному макросхилах.
К.Ситник
Видатний учений-фіто біолог, організатор науки, громадський діяч. Свої кроки в ботаніці — старій і надзвичайно красивій науці — він зробив за допомогою тодішнього завідувача кафедри ботаніки Луганського педагогічного інституту Ф. К. Терещенка і професора С. І. Лебедєва, аспірантом якого він став у Києві.
Запропонувавши системний рівень пізнання внутрішньої організації ростових процесів рослин, Костянтин Меркурійович разом з колегами розпочав дослідження фітогормональної регуляції процесів життєдіяльності кореня, листка та стебла із застосуванням найсучасніших методів електронної мікроскопії та цитохімії.
Наукова діяльність К. М. Ситника вже багато років пов’язана з питаннями космічної біології. Завдяки йому, в Академії наук України було організовано комплексні дослідження впливу факторів космічного польоту на ріст, розвиток та життєдіяльність прокаріотичних та еукаріотичних організмів.
М.Голубець
Вчений у галузі ботаніки, громадський і політичний діяч, доктор біологічних наук (1970), професор (1978), академік Національної академії наук України (1990), заслужений діяч науки і техніки України (1992), лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки (2005). Віце-президент Лісівничої академії наук України, почесний директор Інституту екології Карпат НАН України (з 2008 р.).
Закінчив Львівський сільськогосподарський інститут (тепер — Львівський національний аграрний університет), має спеціальність за дипломом про вищу освіту-"Екологія та лісознавство" та кваліфікацію інженера лісового господарства (1953).
Доктор біологічних наук (з 1970 р.) за спеціальністю "ботаніка".
Ю.Шеляг-Сосонка
Головними напрямками роботи є дослідження рослинних угруповань і факторів, що визначають їх склад, динаміку і продуктивність, розробка біологічних основ раціонального використання і охорони природного рослинного покриву, геоботанічне картографування і районування.
Науковцями відділу обґрунтована провідна роль лісів у функціонуванні біосфери, їх екологічна та соціальна значущість для цивілізації.Проаналізовано стан біорізноманіття України, основні дисбаланси використання ресурсів рослинного світу та обґрунтовано природно-ресурсну модель розвитку України.
В.Кучерявий
Доктор сільськогосподарських наук (1991), професор. Завідувач кафедри ландшафтної архітектури, садово-паркового господарства та урбоекології Національного лісотехнічного університету України (з 1984 р.).
 У 1970-ті рр. з'являються перші книги науковця — "На зелених орбітах Львова", "Стрийський парк", "Кличуть околиці Львова".
Учений працював на посаді ректора у Львівському лісотехнічному інституті (1982-1993). Одночасно очолював кафедру лісівництва і озеленення, а згодом — екології, ландшафтної архітектури та садово-паркового господарства (з 1984 р.). Першим в Україні розпочав підготовку спеціалістів зі спеціальностей "Прикладна екологія", "Садово-паркове господарство" та "Ландшафтна архітектура".
М.Реймерс (1994 р., систематизація галузей екології)
Екологія як така, - це лише фундаментальна основа для природоохоронного і середовищеохоронного знання, основа невід'ємна і надзвичайно необхідна. Все інше – прикладні її сфери. Вони мають свої постулати і теоретичні узагальнення, які базуються на екологічному фундаменті…

1992 р. Міжнародна конференція ООН з навколишнього середовища і розвитку (Ріо-де-Жанейро)
Проголошено принципи екорозвитку
Обрано стратегію сталого, узгодженого, збалансованого, виваженого розвитку
Взаємостосунки  суспільства і природи будувати на принципах невиснажливості, відповідальності, взаємоповаги
Об’єкти дослідження екології

Середовище проживання людини
Структуру цього середовища
Вплив його компонентів на розвиток різнорангових екосистем
Середовище (за М.Реймерсом)
Сукупність фізичних, природно-антропогенних і соціальних чинників життя людини
Довкілля – природно-антропогенне середовище – сукупність модифікацій природного середовища внаслідок цілеспрямованого та опосередкованого впливу людської діяльності
Б.Коммонер (1966 р.)
Закони екології
Все повязано з усім
Все має кудись подітися
Ніщо не дається задарма
Природа знає краще
Екологія –наука дуже проста за задумом і методами, але складна за спробою зрозуміти взаємостосунки між живою і неживою природою


title: Презентація на тему «Моя Украина»

text:
      Моя Украина
Тебе, Украина моя, и первый мой вздох, и дыхание последний тебе. В. Эллан
Киев - столица и самый крупный город Украины, город-герой. Расположен на реке Днепр; является центром Киевской агломерации
Киев-столица Украины
Сердце столицы, самая площадь Киева - это Майдан Независимости. Место знаменито многими событиями, такими как борьба за независимость Украины 1990-1991 годах, Оранжевая революция 2004 года.
Майдан Независимости
«Олимпийский» является основным местом проведения домашних матчей национальной сборной Украины по футболу, а с 2012 года снова стал домашней ареной футбольного клуба «Динамо» (Киев)
НСК «Олимпийский»
  Музей Великой Отечественной войны
Этот музей начал свою деятельность в 1981 году. Главной достопримечательностью этого комплекса является несомненно величественная статуя Родины более чем на сто метров вместе с пьедесталом.
Киево-Печерская лавра
С момента своего основания как пещеры монастыря в Киево Печерской обители 1051 был постоянный центр Православия в России. Вместе с Софийским собором вошела в список Всемирного наследия ЮНЕСКО.
Украинские Карпаты
 Высота горы составляет 2061 м над уровнем моря.
 Говерла расположена на границе Закарпатской и Ивано-Франковской областей, около 17 км от границы с Румынией
Говерла
Горнолыжный курорт «Буковель»
Крупнейший горнолыжный курорт Украины. В 2012 году Буковель был признан самым быстроразвивающимся горнолыжным курортом мира.
Историко-архитектурный заповедник «Каменец»
Старая крепость Каменца-Подольского - один из самых выдающихся памятников фортификационного искусства Украины.
 Старая крепость часто служит декорациями многочисленных фестивалей и исторических реконструкций.
Древний город Херсонес
Основанный древними греками на Гераклейском полуострове на юго-западном побережье Крыма.Херсонес являлся крупным политическим, экономическим и культурным центром Северного Причерноморья,
Музей Писанка
Музей декоративных пасхальных яиц в городе Коломыя Ивано-Франковской области. В коллекции музея более 6000 яиц из разных регионов Украины и стран мира. Среди экспонатов музея и яйца с автографами известных политических деятелей Украины.
Вблизи Карпатского биосферного заповедника, на берегу реки Тиса, на границе между Украиной и Румынией раскинулось село Дилове, Раховского района в котором находиться Географический Центр Европы.
Географический центр Европы
Львов – сердце украинской культуры
Исторический центр Львова внесён в список Всемирного наследия ЮНЕСКО. В городе находится наибольшее количество памятников архитектуры на Украине. В 2009 году Львову присвоено звание Культурной столицы Украины.
Автономная республика Крым
Крым – это уникальное место, которое сочетает в себе огромное количество достопримечательностей, великолепный климат, и природу практически всех континентов – здесь есть как пустынные участки, так и густо поросшие зеленью и деревьями, как горные массивы, так и степные.
Украинские обычаи и традиции
Украинская вышивка берет свое начало с эпохи позднего неолита – начала бронзового века, от племен трипольской культуры
Вышиванка  — разговорное название традиционной украинской вышитой рубашки. Много вариаций дизайна вышитой сорочки было создано в XІ веку.
Обереги для дома
Волшебный предмет, назначение которого - защита своего носителя или увеличения эффективности его волшебных возможностей. Считается, что обереги могут принести удачу, предупредить об опасности, улучшить состояние здоровья С давних пор начали пользоваться небывалой популярностью обереги
Домовик-символ хранителя дома
Куклы-мотанки
Лапти-место обитания домового
Украинские праздники
Одним из основных украинских обычаев является празднование Рождества
В предрождественский день — 6 января — отмечается Святвечер.
Масленица
Еще один популярный украинский обычай — неделя Масленицы. Этот праздник существовал на Руси ещё в дохристианские времена. Обычай предполагает проводы зимы и встречу весны.
В древней Руси блин считали символом солнца, так как он, подобно солнцу, тоже жёлтый, круглый и горячий, и верили, что съедая блин, люди получают частичку его тепла и силы.
Ивана Купала
Ивана Купала, так же Иванов день, — является одним из народных обрядовых обычаев
В эту ночь просыпается «нечисть», слышен говор животных, распускается папоротник, он возгорается дивным огнем, сразу гаснет и осыпается
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Найвідоміші ресторани світу»

text:
Найвідоміші ресторани світу

Датський ресторан Noma

Іспанський ресторан El Celler de Can Roca

Іспанський ресторан Mugaritz

Італійський ресторан Osteria Francescana

Британський ресторан The Fat Duck
Американський ресторан Alinea
Бразильський ресторан D.O.M.

Іспанський ресторан Arzak
Францюзький ресторан Le Chateaubriand

Американський ресторан   Per Se.

Російський ресторан Варвары
Підводний ресторан на Мальдівах – Ітха
Dinner in the Sky – обід на небесах

The Dining Pod: ресторан на дереві

Клуб-ресторан Bedford: скарбниця гастрономії

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Антична Культура» (варіант 4)

text:
Антична Культура
Підготувала
Учениця 9-б класу
Сердюк Яна
Антична культура
Антична культура — це культура держав, що сформувалися з 3 тисячоліття до н. е. по 5 століття нашої ери на теренах Середземноморського регіону періоду архаїчної Греції, класичної Греції, доби еллінізму та доби Римської республіки.
Умовно античну культуру можна поділити на два етапи:
 Культура Стародавньої Греції
 Культура Стародавнього Риму

В античності порівняно з давньосхідними цивілізаціями було зроблено принциповий крок уперед щодо становища людини в суспільстві, осмислення художньої творчості — складається гуманістична традиція. Відмінність полягає і в ступені впливу на інші народи старовини, і в тому, що культура Греції і Риму ніколи не забувалася і безпосередньо вплинула на подальший розвиток культури.
При всій єдності античної культури, її грецький і римський етапи мають свої особливості. На політичне й релігійне мислення, філософські та юридичні погляди, літературу і мистецтво Західної Європи сильніше вплинув Рим. У культурній традиції Східної Європи, в тому числі України, провідним через посередництво Візантії був грецький вплив. За античності зароджуються явища, які на подальших етапах стануть визначальними в культурі, особливо — християнська релігія.

Культура стародавньої греції
Ранній етап історії Стародавньої Греції носить назву крито-мікенський, або егейський. В III–II тисячоліттях до н. е. виникають перші держави у басейні Егейського моря — на острові Крит і півострові Пелопонес (міста Мікени, Пілос, Тиринф). Це були держави монархічного типу, подібні до давньосхідних деспотій, із розгалуженим бюрократичним апаратом та сильними общинами.

Наприкінці III — на початку II тисячоліття до н. е. наймогутнішим було Критське царство — таласократія, яка займала винятково вигідне географічне положення, володіла сильним флотом. Критські майстри тонко обробляли бронзу, але не знали заліза, виготовляли і розписували керамічний посуд зображеннями рослин, тварин, людей. Донині вражають руїни царського палацу в Кноссі. Він являв собою багатоповерхову споруду, більшість приміщень якої сполучені складною системою переходів, коридорів і ніколи не мали зовнішніх вікон, освітлювалися через спеціальні світлові шахти. У палаці діяла система вентиляції і водопостачання. Стіни прикрашені прекрасними фресками. Одна із найзнаменитіших — «Парижанка» (нині в колекції Археологічного музею Іракліону)

Червона колонада з фресками біля північного входу в палац Кноссу
Вентиляційно-освітлювальні шахти
Фреска «Таврокатапсія», Археологічний музей Іракліону
Культура Стародавньої ГреціїМіфологія
Об'єднуючу, формоутворюючу роль для всієї давньогрецької культури грала міфологія. Вона почала складатися ще в крито-мікенський період. Найдавнішими були божества, що втілювали сили природи. Від союзу Геї — землі і Урану — неба з'явилися титани, старшим був Океан, молодшим — Кронос. За міфологією Кронос вирішив помститися своєму батькові за те, що він ув'язнив його братів циклопів у тартарі. Поки Уран спав Кронос наніс йому тяжкого удару і став царем усіх богів. Діти Кроноса — боги на чолі із Зевсом у суворій сутичці з титанами отримали перемогу і розділили владу над світом.
Гора Олімп вважалася помешканням дванадцяти верховних богів на чолі із Зевсом. Громовержець Зевс став царем богів і людей, Посейдон — морів, джерел і вод, Аїд — похмурого підземного царства. Гера — дружина Зевса — була покровительницею шлюбу і сім'ї, одна сестра Зевса — Деметра — богинею родючості, інша — Гестія — покровительницею домівки. Улюблена дочка Зевса Афіна шанувалася як богиня військової мудрості і мудрості взагалі, вона протегувала знанням і ремеслам.
Згідно з міфом, Афіна з'явилася з голови Зевса у повному бойовому вбранні — у шоломі і панцирі. Богом війни був Арес. Гермес — спочатку бог скотарства і пастухів, пізніше шанувався як вісник олімпійських богів, заступник мандрівників, купців, бог торгівлі, винахідник міри і пастушачої флейти. Артеміда спочатку була богинею родючості і покровительницею тварин і полювання, богинею Місяця, пізніше вона стала покровительницею жіночої цнотливості і охороницею породілля. Аполлон — брат Артеміди, божество сонячного світла, освіти, медицини, мистецтва, що втілюється його супутницями — дев'ятьма музами. Ще одна дочка Зевса — Афродіта, що народилася з піни морської біля острова Кіпр, богиня любові і краси.
Афродіта Кнідська
З античних зображень Афродіти найвідоміші: Афродіта Кнідська роботи Праксителя (IV століття до н. е.) і особливо Венера Мілоська (II століття до н. е.), які знаходяться у паризькому Луврі.
Венера Мілоська

Паралельно із міфологією розвивалася культова практика — жертвопринесення і молитви, що проходили у храмах. Кожне місто мало бога — заступника. Афіна вважалася покровительницею Афін. Олімпія була центром поклоніння Зевсу, якому і присвячувалися тут спортивні Олімпійські змагання. Місце головного святилища Аполлона — Дельфи, де знаходився найвідоміший дельфійський оракул (оракул — місце у святилищі, де отримували відповідь божества на задане питання, або саме прорікання божества), як вважали греки тут знаходився відмічений особливим каменем центр Землі.
Людяні, пройняті гармонією образи грецької міфології, стали ґрунтом для розвитку давньогрецького мистецтва. Міфологія давніх греків здійснила вирішальний вплив на формування давньоримської міфології і релігії. В епоху Відродження вона була активно включена в європейський культурний процес. Досі до неї не слабшає і науковий, і пізнавальний, і естетичний інтерес.

наука
Нескороминуще значення має антична філософія. У Давній Греції зароджується філософія як наукова теорія, розвивається система понять, ставляться і отримують своє оригінальне рішення основні філософські проблеми. Одним з найважливіших досягнень давньогрецької філософії є розробка космологічних питань — про походження Всесвіту, про природу людини.
Традиція вважає Фалеса першим грецьким філософом, астрономом і математиком. Він здійснив далекі подорожі для придбання знань. Його ім'ям відкривається перелік «семи мудреців», йому приписують багато гном: «Пізнай самого себе», «Більше усього простір, тому що він все у собі містить», «Сильніше усього необхідність, бо вона має над усім владу», «Мудріше усього час, бо він все відкриває». Першоосновою усього сущого Фалес вважав воду — «розумну і божественну». Фалес стоїть біля витоків деміфологізації світу: Зевса він вважав світовим розумом, богів — діючими у світі силами. Фалес став фундатором стихійно-матеріалістичної школи філософії.

Аристотель — найзнаменитіший з енциклопедичних розумів в історії людства, в своєму вченні спробував з'єднати сильні сторони поглядів Демокрита і Платона, здійснив величезний вплив на філософські напрями Середньовіччя і Нового часу. Відмінною рисою філософських творів елліністичного часу, коли розірвався досить замкнений світ грецьких полісів, є посилення уваги до окремої людини і його проблем. Філософія Епікура свою задачу вбачала у звільненні людини від страху перед смертю і долею, він заперечував втручання богів у життя природи і людини, доводив матеріальність душі.

Історична наука Стародавньої Греції передусім асоціюється з іменем Геродота. Він багато подорожував: відвідав Малу Азію, Стародавній Єгипет, Фінікію, різні міста балканської Греції, узбережжя Чорного моря, де збирав, зокрема, відомості про скіфів. Головна праця Геродота — «Історія», яка присвячена найважливішій політичній події грецької історії — греко-персидським війнам. Попри те, що «Історія» не завжди відрізняється цілісністю і повною науковістю, факти, які наводяться в ній, переважно достовірні. Важлива праця Геродота і для вивчення минулого народів, що жили на території сучасної України. Саме Геродот дає перший в античній літературі системний опис життя і побуту скіфів.

Досить рано стали узагальнюватися медичні знання. Верховним заступником медицини, богом-цілителем вважався один з олімпійських богів — Аполлон. Богом власне медицини став Асклепій, причому чимало вчених зараз вважають, що у цього міфологічного персонажа був історичний прообраз, реальний майстерний лікар. У Греції склалося декілька наукових медичних шкіл, найвідоміші — Кнідська (місто Кнід) і Косська (на острові Кос). Представником останньої був Гіппократ, що жив у класичну епоху. Його міркування про причини хвороб, про чотири темпераменти, про роль прогнозу при лікуванні, про морально-етичні вимоги до лікаря здійснили великий вплив на подальший розвиток медицини. Клятва Гіппократа і сьогодні є моральним кодексом лікарів всього світу. Перший систематичний підручник з анатомії тварин склав Діокл. Значними медичними центрами були міста Великої Греції, найяскравішим представником якої був Філістіон.

Синтезом накопичених до того часу математичних знань можна вважати працю Евкліда, що жив в Александрії, «Елементи» (або «Початки»). Викладені в ньому постулати і аксіоми, дедуктивний метод доказів служили впродовж віків основою геометрії. З іменем Архімеда із Сіракуз на острові Сицилія пов'язане відкриття одного з основних законів гідростатики, початок числення нескінченно великих і малих величин, ряд важливих технічних винаходів. Пергам став центром вивчення грецької філології, тут Діонісій Фракійський створив першу граматику.

На основі трудів вавілонських вчених отримала подальший розвиток астрономія. Так, наприклад, Селевк Вавілонський намагався обґрунтувати положення, що Земля і планети обертаються навколо Сонця по кругових орбітах. Походи Александра Македонського значно розширили географічні уявлення. Дикеарх склав карту світу. Ератосфен з Кірени обчислив довжину екватора Землі, отримавши результат, близький до правильного (при цьому вчений виходив із гіпотези про кулясту форму Землі). Вивчалися вулканічні й метеорологічні явища, були відкриті мусони та їх практичне значення. Помітно просунулося вивчення людини. Герофіл виявив нерви і встановив їх зв'язок із мозком, він же висловив припущення, що з мозком пов'язані розумові здібності людини. Ерасистрат вивчав анатомію серця, набуло розвиток дослідження ветеринарної медицини, зокрема Гієроклом, важлий внесок у фармакологію зробили Зопір та Філон Тарсійський.

Найбільшим науковим центром елліністичного світу були Александрійський мусейон та бібліотека Александрії, що нараховувала більш ніж півмільйона книг. Сюди приїжджали працювати видатні вчені, поети, художники з усього Середземномор'я
Мистецтво Стародавньої Греції
Література

Особливе місце в історії світової цивілізації займає давньогрецька художня культура. Еллінське мистецтво досягло глибокої людяності образів, пройняте відчуттям гармонії світу і людини, що усвідомлено втілює красу природного буття.
З міфологією, її сюжетами і образами пов'язане дуже раннє формування давньогрецької літературної традиції. Розвиток окремих сфер культури не завжди відбувається рівномірно. Так, у Давній Греції вершини поетичної творчості були досягнуті набагато раніше, ніж склалися класичні наука, освіта і мистецтво. Приблизно у VIII столітті до н. е. Гомер написав свої епічні поеми — «Іліаду» і «Одіссею». Більшість вчених вважає, що Гомер жив у Малій Азії і був рапсодом — так називали поетів, що виступали з декламацією своїх віршів. Про час письмового оформлення поем думки розходяться: одні вважають, що перші записи були зроблені за життя Гомера, інші — що це сталося пізніше — у VI столітті до н. е. Обидві версії співвідносяться з історією грецької письменності. Алфавіт (фонетичне письмо) було запозичене греками у фінікійців якраз у VIII столітті до н. е. Греки і писали, як фінікійці — зправа наліво і без голосних, а у VI столітті до н. е. письмо набуло вже звичний для нас вигляд.

Гесіод продовжив епічну традицію Гомера. В поемі «Теогонія» він виклав міфологічні уявлення про походження богів та устрій світу. В «Працях і днях» вперше ввів в епічну поему особисті оцінки, опис обставин власного життя. Надалі в Греції отримала розвиток лірична поезія. Називними стали імена поетеси Сапфо (сапфічна строфа — особливий віршований розмір), Анакреонта (анакреонтика — лірика, що оспівує радість життя і мирські насолоди). Однак вірші цих та інших давньогрецьких авторів збереглися лише фрагментарно. Як самостійний жанр літературної творчості склалася драматургія.
Драматургія та театр
Виникнення давньогрецького театру пов'язане зі святами на честь бога виноградарства Діоніса — Діонісіями. Учасники процесій зображали пошт Діоніса і, надягаючи козячі шкури, співали і танцювали (слово «трагедія» в перекладі з грецької — «гімн козлів»). На історичне походження театру вказує обов'язкова участь у трагедіях хору, з яким спочатку вступав в діалоги єдиний актор, пізніше кількість акторів збільшилася до трьох. Сполучившись із літературною традицією, театр в класичну епоху з релігійних, народних уявлень перетворився на самостійний вид мистецтва. Театралізовані вистави стали невід'ємною частиною державних свят — Діонісій та Леней. Для них будували грандіозні кам'яні театри, розраховані на тисячі глядачів (театр Діоніса в Афінах, найкраще за інші зберігся амфітеатр в Епідаврі).
Музика
Важливе місце в житті еллінів займала музика. Образи музикантів представлені в давньогрецькій міфології (Орфей, Пан, Марсій), зображення музикантів збереглися на грецьких вазах та у вигляді скульптур. В Греції існували спеціальні колегії (об'єднання) співаків, музикантів, танцюристів; музика звучала під час урочистостей, ритуалів, ігор, супроводжувала театральні дії. Музичний інструментарій був представлений струнними щипковими (кіфара, ліра) а також духовими інструментами (авлос, флейта Пана).

Давньогрецькими мислителями були вивчені найважливіші акустичні закономірності (Піфагор, Аристоксен), розроблена детальна ладова система та система нотації, разом з тим значне місце в трудах філософів приділено і музично-естетичним та музично-етичним проблемам (Платон, Аристотель). Музична культура древніх греків передувала культовій музиці християнської Європи наступних століть (візантійська музика, григоріанський спів) і значною мірою визначила подальший розвиток європейської музики, давши більшості європейських мов також і сам термін — «музика» (від муз).

Архітектура
В умовах рабовласницької демократії створюється цілісне середовище міст-держав. Розвивається система регулярного планування міста (Гіпподамова система), з прямокутною сіткою вулиць, площею — центром торгового і суспільного життя. Культовим і архітектурно-композиційним ядром міста був храм, який будувався на вершині акрополя — піднесеної і укріпленої частини міста. Елліни виробили абсолютно інший, ніж у древньосхідної цивілізації, тип храму — відкритий, світлий, що прославляв людину, а не вселяв трепет. Характерно, що в архітектурі присутній людський метричний початок. Математичний аналіз пропорцій давньогрецьких храмів показав, що вони відповідають пропорціям людської фігури. Класичний грецький храм був прямокутним у плані, з усіх сторін оточений колонадою. Дах був двосхилим. Трикутні площини, що утворилися з фасадів — фронтони — як правило, прикрашалися скульптурними зображеннями.
Грецьку архітектуру відрізняє чистота і єдність стилю. Було вироблено три основних архітектурних ордери («ордер» — в перекладі з грецького «порядок») — вони розрізняються типами колон і перекриттів, пропорціями, декоративним оздобленням. Доричний та іонічний стилі виникли у полісний період. Найчепурніший — коринфський ордер — з'являється у добу еллінізму.

Найбільш довершеним архітектурним ансамблем класичної Греції є Афінський акрополь. Він був споруджений у другій половині V століття до н. е. в період найбільшої могутності Афін. Пагорб Акрополіс, що підноситься на 150 м над рівнем моря, здавна був фортецею, а потім місцем головних культових споруд. Однак під час персидського нападу всі вони зазнали руйнування. Перикл, що домігся перенесення в Афіни скарбниці Афінського морського союзу, в який входило багато давньогрецьких полісів, став ініціатором грандіозної реконструкції Акрополя. Роботами керував особистий друг Перикла — видатний скульптор Фідій. Відмінна риса цього комплексу — надзвичайна гармонічність, яка пояснюється єдністю задуму і короткими для таких масштабів термінами будівництва (біля 40 років).

Архітектура елліністичних полісів продовжувала грецькі традиції, але нарівні зі спорудженням храмів більше уваги стало приділятися цивільному будівництву — архітектурі театрів, гімназій, палаців елліністичних правителів. Внутрішнє і зовнішнє оформлення будівель стало багатшим і різноманітнішим. До того часу відноситься зведення таких прославлених «чудес світу», як гробниця царя Мавзола в Галікарнасі та Фароський маяк на вході в Александрійську гавань, храм Діонісу у Теосі — творіння Гермогена.
Мавзолей у Галікарнасі

Фароський маяк

Образотворче мистецтво
Скульптура була улюбленим видом мистецтва еллінів. Статуї богів ставилися в храмах і на міських площах, споруджувалися переможцям Олімпійських ігор і великим драматургам. Оволодіння, дуже поступове, досконалістю у цьому виді мистецтва сходить до архаїчних часів. Археологами знайдені десятки дуже схожих одна на одну архаїчних статуй двох типів, так звані, куроси — статуї оголених юнаків і кори — задраповані жіночі статуї. Ці фігури виглядають ще дуже скуто, можна побачити тільки спроби передати живий рух.

Шедеври скульптури, якими не втомлюється захоплюватися людство, дала світу епоха древньогрецької класики. Сучасниками були великі майстри Фідій, Мирон, Поліклет із Аргоса. Фідія сучасники називали «творцем богів». До нас його головні роботи не дійшли, судити про них можна лише за захопленими описами і римськими копіями. Статуя Зевса, облицьована золотом і слоновою кісткою, в головному храмі Зевса в Олімпії була справедливо причислена сучасниками до семи чудес світу. Він же створив видатні барельєфи і скульптури Парфенона, в тому числі головну статую — Афіни Парфенос (Афіна-діви).

Мирон досяг висот у прагненні передати у скульптурному зображенні руху людини. У його знаменитому Дискоболі вперше у мистецтві розв'язане завдання передачі моменту переходу від одного руху до іншого, подолана статичність. У той же час відповідно до загального естетичного ідеалу, обличчя атлета скульптор зображає абсолютно спокійним. Поліклету належить цикл статуй атлетів — переможців Олімпійських ігор. Найвідоміша фігура — Дорифор (юнак зі списом). Поліклет теоретично узагальнив досвід своєї майстерності в трактаті «Канон». Найпрославленішим творцем жіночих скульптурних образів був Пракситель. Його Афродіта Кнідська викликала безліч наслідувань. Пропорційність класичних скульптур стала зразком для майстрів багатьох епох.

З'являються скульптурні портрети, що передають індивідуальні риси. Яскравою була творчість Скопаса (до нас зберігся скульптурний портрет Александра Македонського). Успіхи науки розширили технічні можливості мистецтва. Одне з «семи чудес світу» — Колос Родоський, що являв собою бронзову статую бога Сонця Геліоса (висота колоса була близько 35 м).
Живописні твори (фрески, картини) час не зберіг, але про їх рівень дозволяє судити чудовий вазовий живопис. Із вдосконаленням керамічної технології ріс її художній рівень: для архаїки характерний, так званий, чорнофігурний стиль зображення (малювалися темні фігури на світлому фоні), який у класичну епоху змінився червонофігурним, що зробив зображення реалістичнішими.

Культура Стародавнього Риму
Мистецтво
Архітектура
Громадська архітектура
Для практичних римлян мистецтво було одним із засобів розумної організації життя, звідси — провідне місце архітектури. В архітектурі римляни об'єднали етруську і грецьку традиції, східні елементи. Римляни урізноманітнили будівельні матеріали: використали дуже міцний з'єднувальний вапняковий розчин, винайшли бетон. Римські архітектори і будівельники досконало освоїли і дуже широко використали арочну конструкцію, її розвитком стали склепіння і купол.
Центрами політичного і культурного життя в містах були форуми (буквальне значення — ринкова площа). Тут на ранніх етапах проводилися народні збори, зводилися головні храми та інші громадські споруди (більшість з них являли собою базиліки — прямокутні в плані, розподілені поперечними стінами на декілька залів, у перекладі — «царський будинок»). Всіх перевершував уже в республіканську епоху, звичайно ж, римський форум. Юлій Цезар поклав початок традиції будівництва форумів кожним новим імператором (форум Августа, форум Траяна). Частиною форумів були меморіальні споруди, які прославляли перемоги римської зброї, видатних полководців, а потім імператорів: тріумфальні арки і колони (найзнаменитіша — колона Траяна).

Римський форум

У Стародавньому Римі створюється ряд абсолютно нових типів споруд. Це передусім амфітеатри. Найбільший — амфітеатр Флавіїв або Колізей (I ст. н. е.). Місця для 50 тисяч глядачів спиралися на конструкцію, фасад якої має вигляд триярусної аркади. Арена у формі еліпса була забезпечена складною системою підземних технічних приміщень. Важливою частиною римського способу життя були терми, які служили не тільки лазнями, але і культурними центрами, місцями зустрічей, відпочинку. В епоху імперії терми стали величезними спорудами з внутрішнім оздобленням, які не поступалися палацам. Крім приміщень з холодними і гарячими басейнами, вони включали зали для відпочинку, для фізичних вправ, а іноді й бібліотеки. У бідних міських районах уперше з'являються багатоповерхові житлові будинки — інсули.
Макет інсули
Культова архітектура
Найвідомішими архітекторами піздньої доби Римської імперії були Анфемій Траллський, Ісидор Мілетський Старший, Ісидор Мілетський Молодший

Як і раніше важливим було культове будівництво. На відміну від греків, римляни вміщували колонаду найчастіше тільки перед фронтальною стороною храму. Часто будували круглі в плані храми — ротонди (від латинського — кругла). Вони розробили свої варіанти дорійського, іонійського і корінфського ордерів, причому в їх використанні не було такої суворості, як у греків. По мірі зростання могутності Риму храми, спочатку досить скромні, ставали все багатшими і прекраснішими.
Свого найвищого втілення архітектурна й інженерна думка Стародавнього Риму дістала в Пантеоні — храмі всіх богів, побудованому у II ст. н. е., ймовірно, Аполлодором Дамаським. Храм являє собою ротонду, вхід в яку прикрашений портиком. Купол цього храму, відлитий з бетону, в діаметрі перевищує 40 м (за розмірами він залишався в Європі неперевершеним до XIX ст.) Люди старовини сприймали купол як символ неба — втілення верховного бога Юпітера. У зв'язку з цим особливу роль відігравав єдиний отвір, розміщений у вищій точці купола. Стовп світла, який проникав через нього, ставав центром композиції. Периметр храму і його висота практично однакові, такі пропорції «збільшують» приміщення. У нішах навкруг залу у давнину стояли статуї богів. Дуже багатими є внутрішнє оздоблення різними сортами мармуру, яке повністю збереглося до наших днів. Уперше в світовій архітектурі в цьому храмі головна роль відведена не зовнішньому вигляду, а створенню особливої внутрішньої атмосфери.

Римські дороги
Уславили римлян і їх технічні споруди. Мережа чудових мощених камінням доріг з'єднувала всі частини величезної держави. Найдавніша Аппієва дорога, яка вела в Рим, служить і зараз. Римляни запозичили на Сході і довели до досконалості арочну конструкцію мостів. Міста обов'язково оснащувалися складною системою водопостачання. Символом могутності і багатства Риму була протічна вода, яка струмувала в римських вуличних фонтанах. Водопроводи були як підземними, так і наземними. У наземних водопроводах — акведуках — керамічні труби клали на високу аркаду. Для брудної води будувалися підземні канали.
Образотворче мистецтво
Свої особливості мало образотворче мистецтво. Якщо грецька скульптура прославилася насамперед узагальненими образами, які втілювали людську красу, то в Римі значного розвитку набув жанр психологічного скульптурного портрета. Його джерелами були: особливий культ родини (латиною — «фамілії»), предків у римлян, з одного боку, а з другого — нове сприйняття особистості, її ролі в історії. Мистецтво «оживило» історію, залишивши портретну галерею її головних дійових осіб: Помпея Великого, Юлія Цезаря, Цицерона, Октавіана та інших.

Фрескове малярство і мозаїка — реалістичні, з багатою колірною гамою, з передачею об'єму і глибини простору — стали відомі після розкопок міст Помпеї і Геракуланума, знищених під час виверження вулкана Везувій у 79 р. н. е. Ця трагедія, яка принесла загибель людям, зберегла життя творам мистецтва. Розкопки тут розпочали у XVIII ст., вони тривають і зараз. Про живописні портрети дізналися після археологічних знахідок у Фаюмському оазисі в Єгипті, де склався поховальний обряд, що об'єднав східні і західні традиції. На дошках (іноді — тканинах) на восковій основі були написані портрети померлих, які вражають витонченістю, а також точністю передачі не тільки зовнішності, але й внутрішнього світу людини.
Театральне мистецтво
Виникнення театрального мистецтва в Римі пов'язане зі святами збору урожаю. Самобутнім римським театральним жанром були міми — побутові комічні сценки, які включали діалоги, спів, музику і танці (своєрідний прообраз сучасної оперети). Пізніше стали ставитися комедії і трагедії за грецьким зразком. Римські актори походили з середовища вільновідпущеників або рабів. Вони займали, як правило, низьке суспільне становище. У Римі вперше виникають професійні акторські трупи і камерні (для невеликої кількості глядачів) театральні вистави.
Великою популярністю в Римі, особливо в період занепаду, користувалися циркові вистави, гладіаторські бої, що свідчило про деградацію театральної культури.
Кінець.

Лубни 2013


title: Презентація на тему «Різдвяні листівки»

text:
Глухівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 Глухівської міської ради Сумської області
Презентація з технологій на тему
«Різдвяні листівки»
Підготувала
учениця 11 класу
Логозинська Марина
Глухів – 2015

Різдвяна листівка— листівка, яка покликана передати святковий настрій напередодні Різдва. У ХХ ст. в умовах витиснення релігії із суспільного життя різдвяна листівка залежно від країни частково або повністю перетворилась на новорічну вітальну картку.
Джон Горслі. Перша у світі різдвяна листівка. Лондон, 1843 рік

Сюжет різдвяних листівок безпосередньо пов'язаний з історією Різдва, а отже на них зображене народження Христа або християнська символіка, зокрема Вифлеємська зірка або голубка, що уособлює Святий Дух. В Європі та США великим попитом користуються світські листівки з традиційними різдвяними персонажами, такими як Санта-Клаус, сніговик, олень, святкові атрибути (свічки, ялинкові прикраси, ялинки, падуб), різдвяні розваги (колядування, святкові покупки) та інші ознаки цієї пори року (сніг, природа північної зими). Деякі листівки представляють ностальгічні сценки минулого, наприклад, жінок у кринолінових сукнях на вулицях XIX ст. Або містять гумористичні зображення Санти та його свити.
Поштівка «Різдвяний ярмарок у Нюрнбергу». Німеччина, XIX ст.

Поштівки випускаються з традиційним привітанням: «З Новим роком і Різдвом Христовим!» Окрім цього, існує безліч різних текстів від висловлювань релігійних почуттів, написання молитов, біблійних віршів до світських побажань і вітань зі святом.
Різдвяна поштівка. США, 1880 рік

Прообразом сучасної святкової листівки слід вважати середньовічні гравюри, присвячені народженню Ісуса Христа. У XV ст. у Німеччині практикувалось дарування рідним Andachtsbilder, свого роду вітальної листівки з малюнком Немовляти і надписом «Ein gut selig jar» («Доброго і благословенного року»). У Нідерландах у XVI ст. були поширені «sanctjes» (буквально «святий»), своєрідні листівки із зображенням Святого Миколая. Ще більше наблизили появу листівок так звані «Шматочки Різдва», які робили на початку XVIII ст. школярі. На великому папері з вигравіюваними (з 1820 року кольоровими) краями вони писали батькам привітання зі святом, щоб показати, наскільки добре покращився їх почерк за останній рік. У XIX ст. зароджується традиція надсилати вітання поштою.
Гравюра на дереві XVI ст., прообраз різдвяної листівки. Підпис латиною: Я — Христос Дитина, народжена від чистої Діви. Смертний, нехай новий рік для тебе буде щасливим.

Перша масова листівка була випущена 1843 року в Лондоні на замовлення Генрі Коула за ескізом ілюстрації Джона Коллкотта Горслі. Поштівка одразу набула слави скандальної, оскільки зображувала малу дитину, яка дудлила вино. Однак попри все ідея припала до душі споживачам. Було надруковано партію карток, що складалась з 2050 примірників вартістю один шилінг за кожну. До початку XXI ст. їх у приватних колекціях залишилось близько десятка. У 2001 році таку поштівку на аукціоні у Великій Британії продали за рекордні 22,5 тис. фунтів стерлінгів.

Спочатку вітальні картки рідко містили зимову або релігійну тематику, натомість надавали перевагу квітам, феям та іншим химерам, які мали нагадати про наближення весни. Надзвичайно популярні були веселі і сентиментальні образи дітей і тварин, святкові прикраси тощо. 1875 року Льюїс Пранг (1824–1909), відомий як «батько американської різдвяної листівки», започаткував випуск поштівок у США. Однак поява дешевих підробок, які завалили ринок, змусили його згорнути справу 1890 року. Великої популярності набули листівки американської художниці Френсіс Брундаж (1854–1937). Персонажами її робіт були привабливі діти вікторіанської доби.

Виробництво різдвяних листівок у ХХ ст. виявилось прибутковим бізнесом для багатьох канцелярських фірм. Дизайн поштових карток постійно розвивався із зміною смаків і видавничих технологій. Світові війни породили випуск поштівок з патріотичним змістом. У 1950-х роках з'явились малюнки відомих анімаційних персонажів. Водночас у продаж поступили картки із сумнівними жартами. Протягом усієї історії різдвяної листівки затребуваними залишились ностальгічні, сентиментальні та релігійні образи. У XXI ст. відновили виробництво вікторіанських карток.

1898 року російська Община Святої Євгенії за акварельними малюнками відомих петербурзьких художників видала серію різдвяних листівок з 10 штук накладом у 10 тис. примірників. Серед них Іллєю Рєпіним була підготовлена поштівка «Запорожець», яку, напевно, слід вважати першою «українською» різдвяною листівкою. Щоправда, у сучасному розумінні її важко назвати різдвяною, оскільки на ній відсутні будь-які ознаки святкової картки. Тут зображений запорізький козак з люлькою, а майже 2/3 частини залишено для написання привітання.
Ілля Рєпін. Перша різдвяна поштівка з українською тематикою, 1898 рік

Листівка, видана у Коломиї. Підпис: «З Новим роком, жичим щастя / Оно каждому придасть ся / Та й здоров'я і літ много / Купу грошей ще до цього. Найщирійші желання Свят Різдва Христового і Нового року 1907».

У період панування войовничого атеїзму і викоренення релігії в СРСР різдвяні поштівки були заборонені і замінені на новорічні. Перші радянські вітальні листівки кустарного виробництва з'явились у 1920-х роках. Після окупації 1939 року Західної Білорусі, Західної України і Прибалтики родичі військових стали поширювати по СРСР зарубіжні листівки. Їх примудрились перетворити на поштівки багаторазового використання, стираючи з них старі вітання і підписуючи заново. Були в обігу до середини 1950-х років.
Дружини радянських військових, які служили на приєднаних територіях, вітали своїх родичів і знайомих зарубіжними листівками

Випуск листівок на державному рівні розпочався під час Німецько-радянської війни. У грудні 1941 року видавництво «Искусство» підготувало спеціальну серію поштівок патріотичної тематики. Надписи мали надихати бійців Червоної армії на перемогу у війні: «З Новим роком, товаришу фронтовик! У 1942 році бажаємо тобі нових подвигів і повної перемоги над ворогом. Смерть німецьким окупантам», «Новорічний привіт героїчним захисникам Батьківщини!», «З Новим роком, товариші бійці, командири і політпрацівники! В ім'я Батьківщини вперед, на повний розгром ворога!» тощо. Масовий випуск поштових карток поновився в 1953 році. Друк поштівок здійснювало поліграфічне підприємство «Держзнак».
Закордонна різдвяна поштівка з українським вітанням. Початок ХХ ст.

У 1950-ті роки характерними були зображення радянської символіки, Червоної площі, башт Кремля, будівлі МДУ, машин, вітрин магазинів, подарунків. Пізніше традиційними персонажами листівок окрім Діда Мороза стали Снігуронька, сніговик, діти, лісові звірята. У 1960-х роках з Прибалтики поширюються фотолистівки з ялинкою, шампанським. Згодом набуває популярності фотомонтаж з ялинковою гілкою, новорічними кульками і палаючою свічкою. У 1950-ті з'являється, а з середини 1970-х становиться типовим сюжет «П'ять хвилин до Нового року» (пор. із сюжетом пісні про п'ять хвилин з радянського фільму «Карнавальна ніч»). Окрім звичайних годинників тиражуються Куранти Спаської башти, як символ радянської влади. Нарешті, у 1990-х роках на вітальних картках з'являються тварини-символи східного гороскопу. В УРСР поштівки відрізнялись від загальносоюзних переважно аполітичним змістом та українськими привітаннями: «З Новим роком!», «Вітаємо з Новим роком!» тощо.

Під час Другої світової війни в Галичині налагодили кустарний випуск українських різдвяних карток, які з огляду на військову годину значно поступалися якістю. Їх відтворювали на друкарських машинках, циклостилі або методом штампування. Часом підпільний художник на папері розфарбовував аквареллю візерунок чи простий малюнок і доповнював його вітальним текстом. Окрім різдвяних мотивів на них були зображені Софія Київська, собор святого Юра, карпатські краєвиди, а також типові для всієї повстанської агітаційної продукції образи княжих дружинників, козаків і повстанців.
Повстанська різдвяна поштівка

Я. Гніздовський. Різдвяна поштівка. США, 1950-ті роки

Відродження різдвяних листівок в Україні відбулося з кінця 1980-х років. На поштівку повертаються сюжети народження Христа, зображення церкви, Вифлеємської зірки, дідуха, колядників тощо. З розвитком Інтернету, особливо електронної пошти й соціальних мереж, понад сторічна традиція відправлення вітальних листівок стала поступово занепадати. Натомість деякі видавничі фірми (наприклад, Hallmark) переорієнтовуються на випуск E-листівок. 2010 року в Університеті Глазго за допомогою нанотехнологій створили найменшу різдвяну листівку у світі, яка трохи більша за людську волосину й має розмір 200x290 мікрон. На ній зуміли зобразити ялинку з кульками й святкове привітання.
Одна з перших листівок відродженої України. 1992 рік

Традиційні привітання українською мовою «З Новим Роком та Різдвом Христовим» або «Веселих свят» на листівках у перекладі деякими іншими мовами:

    албанська: Gëzuar Krishtlindjet dhe Vitin e Ri
    англійська: Merry Christmas and a Happy New Year
    баскська: Gabon Zoriontsuak eta urte berri on
    болгарська: Весела Коледа и Честита Нова Година
    в'єтнамська: Chúc mừng Giáng Sinh
    галісійська: Bo Nadal e Feliz Aninovo
    голландська: Prettige kerstdagen en een gelukkig nieuwjaar
    грецька: Καλά Χριστούγεννα και ευτυχισμένος ο Καινούριος Χρόνος
    грузинська: გილოცავთ შობა-ახალ წელს
    датська: Glædelig jul og godt nytår! або God jul
    естонська: Häid jõule ja head uut aastat
    ісландська: Gleðileg jól og farsælt nýtt ár
    індонезійська: Selamat Hari Natal dan Tahun Baru
    ірландська: Nollaig Shona Duit
    іспанська: Feliz Navidad y próspero Año Nuevo
    італійська: Buon Natale e Felice Anno Nuovo
    каталонська: Bon Nadal i Feliç Any Nou
    латиська: Priecīgus Ziemassvētkus un laimīgu Jauno gadu
    литовська: Linksmų šventų Kalėdų ir laimingų Naujųjų metų

Листівки різних часів і країн

Українські різдвяні листівки

Сучасні різдвяні листівки


title: Презентація на тему «Живопис Відродження»

text:
Живопис Відродження
Зміст
Що таке живопис Відродження
Живопис в період 1490-150 рр.
Проторенесанс
Леонардо да Вінчі
Мікеланджело Боунарроті
Рафаель Санті
Тиціан Веччеліо
Висновок
Портретний живопис різних шкіл

Що таке живопис Відродження
Живописці Ренесансу створили цілісну, що володіє внутрішньою єдністю концепцію світу, наповнили традиційні релігійні сюжети земним змістом. Реалістичне зображення людини стало головною метою художників Раннього Відродження. Винахід способу передачі перспективи сприяло більш правдивого відображення дійсності. Однією з головних тем живописних творів Ренесансу були трагічна непримиренність конфліктів, боротьба і загибель героя. Близько 1425 р. Флоренція стала центром Ренесансу (флорентійське мистецтво), але до початку 16 століття - Високе Відродження - провідне місце зайняли Венеція (венеціанське мистецтво) і Рим. Культурними центрами були двори герцогів Мантуї, Урбіно і Ферради. Головними меценатами були Медічи і римські папи, особливо Юлій II і Лев Х. Найбільшими представниками "північного Ренесансу" були Дюрер, Кранах Старший, Хольбейн. Північні художники в основному наслідували кращим італійським зразкам, і лише деякі, наприклад Ян ван Скорел, зуміли створити свій стиль, який відрізнявся особливою елегантністю і грацією, - маньєризм.
Живопис в період 1490-150 рр.
В період 1490—1520 рр. живопис Італії переживає справжній розквіт і вищу фазу свого розвитку. Ще в повну силу працюють талановиті представники кватроченто — Доменіко Гірляндайо, Сандро Боттічеллі, Перуджино, Джованні Белліні. Але підросла і активно захоплює провідні позиції в мистецтві нахабна нова генерація митців, що мало рахується з живими авторитетами нещодавнього мистецького минулого. Їх значно менше, ніж майстрів 15 століття (кватроченто за італійцями), але їх обдарованість і майстерність — майже недосяжні. Їх перелік не перевищує і 10 осіб, але всі вони — велетенські таланти, титани Відродження, серед яких -Леонардо да ВінчіДжорджонеТиціанРафаель СантіМікеланджело БуонарроттіПізнє Відродження в Венеції додасть ще постаті Паоло Веронезе та Тінторетто.Вже за життя цих майстрів їх твори стануть взірцями, а картони Леонардо да Вінчі, Мікеланджело, фрески Рафаеля в Ватикані, картини Джорджоне, портрети роботи Тиціана і Тінторетто стануть школою для поколінь художників як у самій Італії, так і далеко за її межами, якому б століттю чи мистецькому напрямку вони б не належали.
Проторенесанс
Зачинателем італійського Відродження в живописі звичайно вважають Джотто (1266—†1337). У своїх творах, написаних на релігійні сюжети, він починає відходити від середньовічного площинного, двомірного зображення. Застосовує світлотінь для надання фігурам об'ємності. Розташовуючи їх в декількох планах, Джотто намагався досягнути глибини зображення. Його сучасник Петрарка писав, що відчував перед витворами Джотто «захоплення, яке доходило до заціпеніння». Найбільш чудовими є фрески в капелі дель Арена в Падуї (ця капела — невелика церковна споруда для молитов однієї сім'ї або зберігання реліквій — побудована на арені античного амфітеатру, звідки і назва). На Джотто було покладено керівництво будівництвом головного флорентійського собору Санта Марія дель Фьоре. За його проектом була побудована знаменита дзвіниця, розцвічена смужками білого, зеленувато-чорного і рожевого мармуру.
Леонардо да Вінчі
У історії людства нелегко відшукати ще одну настільки геніальну людину, як Леонардо да Вінчі (1452-1519).Леонардо мав добру вдачу, був напрочуд вродливим і сильним — міг голими руками гнути підкови і перевершував усіх у фехтуванні. Його інтереси не знали меж. Він залишив 14 томів рукописів, на сторінках яких збереглися малюнки численних винаходів: проекти підводного човна, гелікоптера, парашута, розвідних мостів, кулемета, танка, плавильних печей, автоматичного ткацького верстата та інші. Усі вони набагато випередили свій час.Леонардо народився в невеликому місті Вінчі поблизу Флоренції. Помітивши неабиякі здібності хлопчика до малювання, батько віддав його навчатися до флорентійського і художника Андреа Веррjккьо і Через шість років учитель доручив Леонардо написати на своїй картині ангела. Розповідали, що, побачивши постать, зображену Леонардо, вчитель зрозумів, наскільки учень перевершив його, і з того часу не брав пензля в руки.Леонардо не мав університетської освіти, проте це не завадило йому стати справжнім зразком усебічно розвиненої людини.
Найголовнішим з усіх занять для Леонардо завжди залишався живопис. Один з найкращих творів митця — фреска «Таємна вечеря», написана на біблійний сюжет в одному з міланських монастирів. Христос прощається зі своїми учнями, він знає про зраду Іуди й свої майбутні муки. Зображений драматичний момент трапези, коли Христос вимовив фатальні слова: «Один із вас зрадить мене». Вони викликають в апостолів бурхливі почуття - відчай, переляк, подив, гнів. Дехто обурено вскакує з місця. Аби не створювати враження штовханини, художник об'єднав персонажі в чотири групи по три постаті в кожній і розмістив їх ліворуч і праворуч від Христа. Леонардо відмовився від традиційного зображення Іуди з одного боку стола, але зрадника легко впізнати: він відкинувся назад, судорожно стискуючи в руці гаман з платою за зрадництво.

Мікеланджело Боунарроті
Видатною постаттю Високого Відродження був Мікеланджело Буонарроті (1475-1564) - автор неперевершених творів скульптури, живопису, архітектури та поезії. Дитинство він провів у маленькому містечку поблизу Флоренції, а підлітком вступив на навчання у художню школу при дворі Лоренцо Медічі. Тут він відкрив для себе красу античного мистецтва і отримав можливість спілкуватися з відомими гуманістами. У двадцятирічному віці Мікеланджело відвідав Рим і створив там одну із своїх найзнаменитіших скульптур - «П'єта» («Оплакування Христа»),Скульптура викликала захоплення у римлян, але ніхто з них не знав Мікеланджело. Знавці сперечались, хто є автором цього прекрасного твору, і  називали імена уславлених римських скульпторів. Тоді Мікеланджело і вночі прийшов у церкву, де була виставлена «П”єта», і висік на ній гордий надпис: «Мікеланджело Буонарроті, флорентієць, виконав».Мікеланджело вважав себе лише скульптором, але це не завадило йому, справжньому титану Відродження, бути великим художником і архітектором. Його головна живописна робота — розпис плафона (стелі) Сикстинської капели в Римі. Тут яскраво виявився характер художнього дару Мікеланджело: його приваблювали не тихі й спокійні сюжети, а створення бунтівних і героїчних образів.

Рафаель Санті
Світлим генієм Відродження називають Рафаеля Санті (1483-1520). Його творчість - це зразок піднесеної краси, досконалості й гармонії. Син художника з міста Урбіно, Рафаель з дитинства жив в атмосфері живопису. Зовнішня краса, доброта й ніжність характеру поєднувались у ньому з величезною працьовитістю. Талант Рафаеля виявився рано, і папа запросив його розписати парадні зали (станці) Ватиканського палацу. Одна з фресок цієї серії, на якій зображені давньогрецькі філософи і вчені, отримала назву «Афінська школа». Декому з її персонажів Рафаель надав риси своїх знаменитих сучасників: величний Платон - це Леонардо, глибоко замислений Геракліт - Мікеланджело, а один з учнів -сам Рафаель.
Найулюбленішим образом майстра була Мадонна - втілення материнської відданості й любові. Вершиною творчості стала «Сикстинська Мадонна» -зображення прекрасної молодої жінки з немовлям на руках. Сповнена скорботи Марія передчуває трагічну долю своєї дитини та все ж несе людям сина як спокутну жертву.

Тиціан Веччеліо

Розквіт венеціанського живопису пов'язаний з іменем Тиціана Вечелліо (1477-1576). Художник зберіг для нащадків образ прекрасних золотокосих венеціанок, сповнених почуття власної гідності. В образі сильної, енергійної жінки зображена Богоматір у семиметровій картині «Вознесіння Марії» (більш відома як «Ассунта»). Вдягнена в темно-червоне вбрання Марія плавно підіймається вгору в золотистому потоці повітря. Дивлячись на впевнених, розкішно вдягнених, розумних і стриманих жінок на полотнах Тиціана, можна скласти уявлення про могутність і велич самої Венеції.

Висновок
Епоха Відродження і Реформації в історії світової культури має революційну, поворотну роль. Не можна назвати таку сферу культури, в якій би не виникли явища, процеси, що визначили весь подальший розвиток, аж до сучасного їх стану:
-на зміну церковному світогляду, який панував неподільно, приходить новий погляд на світ, в центрі якого стоїть людина, гуманізм;
-в науці замість умоглядності, далеких від дійсності логічних побудов виникає дослідне природознавство і, як результат цього, здійснюється величезний крок уперед у пізнанні навколишнього світу і самої людини, виникає спеціалізація у науці;
-об'єктом вивчення стає і саме людське суспільство, починаються пошуки шляхів його справедливого устрою;
-утворюються сучасні національні європейські літератури і професіональний театр;
-унікальним є історичний феномен ренесансного мистецтва, яке дало людству найвеличніші твори.

Портретний живопис різних шкіл

Над проектом працювалаПетрушина Катерина