title: Презентація на тему «Садово-паркове мистецтво» (варіант 2)

text:
Садово-паркове мистецтво
11 – А
Омельченко Дар`я
Чайкіна Марина

Садово-паркове мистецтво  ̶ мистецтво створення садів, парків, скверів, бульварів та інших ділянок, що озеленюються. Специфіка садово-паркового мистецтва  ̶  у використанні для організації простору живого рослинного матеріалу, який безперервно змінює свій вигляд, і в об’єднанні в одне ціле елементів природи і художньої творчості.

Садово-паркове мистецтво
Садово-паркова практика включає, крім створення озеленених ділянок, підбір рослин для різних кліматичних і ґрунтових умов, висаджування рослин та догляд за ними, розміщення й групування рослин у поєднанні з архітектурними спорудами, водоймами, дорогами, майданчиками, скульптурою.
Різноманітні композиційні прийоми можна звести до двох основних: регулярного (геометричного) і пейзажного (живописного, що імітує природний ландшафт).
Садово-паркове мистецтво Франції XVII століття
Із XVI ст. Франція – одна з  найсильніших європейських держав. У XVІІ ст. тут затверджуються ідеї абсолютизму, який свого розквіту набуває під час правління Людовіка XIV. Королівський абсолютизм, який об’єднав під своєю владою велику територію (близьку до сучасної Франції), протегує ремеслам, дбає про безпеку торгових шляхів, сприяє збагаченню країни і будівництву міст.

Людовік XIV. Гравюра
Садово-паркове мистецтво Франції  XVII століття

Під час правління Людовіка XІV перш за все в політиці, а також в інших сферах спостерігається регламентація та підпорядкування всіх складових державного життя принципам раціоналізму. Затверджується раціоналізм і в мистецтві. Кожний із його видів набуває певних чітких правил, які затверджуються Французькою академією мистецтв. Оскільки ідеальні форми в мистецтві було створено в період античності, то взірцем для митців стає античне мистецтво.

Портрет Людовіка XIV
Садово-паркове мистецтво Франції  XVII століття
У XVII столітті принципи раціоналізму поширюються також на перетворення людиною природного середовища. Оскільки в природі все відбувається за своєю логікою, вільною та непередбачуваною, то в епоху абсолютизму виникає необхідність додати до неї порядку та геометризму.
Французький садівник Андре Ленотр (1613 ̶ 1700) виступає як ландшафтний дизайнер та на засадах раціоналізму планує свої проспекти і парки.
Карло Маратта. Портрет Андре Ленотра
Сад Тюїльрі – театр Ленотра під відкритим небом
       Ленотр перепланував старий сад у Тюїльрі. Центральну вісь композиції було збережено і посилено, з’явилися партерні клумби з орнаментом, доповнені двома великими басейнами. Цей зразковий сад був розділений на три частини: прикрашене орнаментом «велике каре», засаджена лісом ділянка і восьмикутний басейн. Продовженням Тюїльрі стала зелена вулиця Єлисейські Поля. Із садом Тюїльрі їх об’єднує площа Згоди. Цей комплекс утілює ідею саду-театру. Ленотр також спроектував театр під відкритим небом. Його ідеї лягли в основу прозорості кордонів саду і включення навколишнього простору в загальну картину.
У1667 році Ленотр створив широкий проспект, що з 1709 року  отримав назву Єлисейські Поля, які від палацу Тюїльрі піднімаються до майдану Зірки (зараз площа Шарля де Голля).Це приклад панування в ландшафті прямої лінії.
Палац і парк Во-ле-Віконт – попередники Версальського парку
Робота ландшафтного дизайнера передбачає також співвіднесення з природним простором  архітектури. Одним із відомих парків Ленотра є парк Во-ле-Віконт, архітектурні споруди в якому виконав відомий архітектор XVII століття, один із провідних майстрів  класицизму, а з 1654-го «перший архітектор короля» – Луї Лево.

                     Портрет Луї Лево
Палац і парк Во-ле-Віконт  ̶  попередники Версальського парку
Шарль Лебрен працював у Парижі, був одним із засновників Королівської академії живопису та скульптури (з 1668 року  ̶  її директор), «перший художник короля» з 1662 року, директор Королівської мануфактури гобеленів і меблів (з 1663 р.). Справжній диктатор художнього життя Франції в другій половині XVII століття, Лебрен керував створенням масштабних декоративних ансамблів Лувру, Версаля, створював розписи плафонів, картони для гобеленів, ескізи садової скульптури, меблів, світильників тощо.

Палац і парк Во-ле-Віконт  ̶  попередники Версальського парку
     Палац Во-ле-Віконт, що розташований за 35 км від Парижа, побудував для себе в XVII столітті міністр фінансів Короля-Сонця  ̶  Ніколя Фуке. Сам господар палацу був не тільки розпорядником королівської скарбниці, але й  найдосвідченішою людиною своєї епохи, знавцем мистецтв, меценатом літераторів та художників і прозорливим фінансистом. Він запросив на будівництво свого палацу трьох геніїв: архітектора Луї Лево, художника Шарля Лебрена і садівника Андре Ленотра.
План комплексу Во-ле-Віконт
Чіткість, логічність і симетрія плану – основні ознаки нового стилю, вперше застосовано трипроменеву композицію.
Палац і парк Во-ле-Віконт  ̶  попередники Версальського парку
У північній частині парку розташований палац, який є центром композиції. Він оточений каналом на зразок старовинних замків.
Палац і парк Во-ле-Віконт  ̶ попередники Версальського парку
Палац із будь-якого місця парку сприймається як центр пейзажної картини з різним оформленням.
Палац і парк Во-ле-Віконт  ̶  попередники Версальського парку
Від палацу трьома невисокими терасами м’яко спускається на південь широка смуга відкритого простору, обрамленого масивами боскетів. На площинах терас послідовно розміщені мереживні квітники, водні партери, канали, концентруючи увагу в напрямку руху. Дорога, що йде від палацу по центру терас, є головною композиційною віссю.
Палац і парк Во-ле-Віконт  ̶ попередники Версальського парку
Вдало використовуючи перепад рельєфу, Ленотр визначив таку висоту і ширину терас усього ансамблю, які  забезпечили необхідну зміну вражень, поступове і послідовне включення в огляд паркових композицій. Палац відображається у водному партері, хоча відстань між ними становить декілька сотень метрів.
Версальський парк
Осередком інтелектуального життя країни був двір Людовіка XIV. Мистецтво стало предметом особливої турботи короля, бо він бачив у ньому засіб для звеличення своєї влади. Палац і парк Во-ле-Віконт виявилися занадто гарними, їм позаздрив сам, ще молодий тоді, Король-Сонце: Фуке засудили до довічного ув’язнення, а архітектор, художник і садівник були відправлені на будівництво Версаля.

Л. Берніні. Бюст Людовіка XIV
Версальський парк
Ардуен-Мансар Жюль (1646 ̶ 1708)  ̶ французький архітектор, член Академії архітектури (з 1675). Із 1678-го керував роботами у Версалі: прилаштував південні (1678  ̶ 1681) і північні (1684  ̶ 1689) крила до королівського палацу, перебудував його парковий фасад. Ардуену належать також планування і забудова площ Вандомської (1685 ̶ 1701) і Перемог (1685 ̶ 1686), Собор інвалідів (1680 ̶ 1706) у Парижі. У творчості Ардуена французька архітектура епохи абсолютизму досягла найвищого розквіту. Автор надавав своїм творам величного й урочистого характеру.
Версальський парк
Версаль – заміська резиденція Короля-Сонця. На цій території в період від 1661 до 1700 р. Ленотр разом із архітекторами Лево і Мансаром та художником Лебреном створили палацово-парковий ансамбль. Його розміри грандіозні: так званий Малий парк займав площу 1738 га, а Великий мисливський парк, що примикає до нього,  ̶  6600 га. Це зразок регулярного парку.
Версальський парк
Своїми раціональними геометричними  формами парк протистояв навколишньому хаосу, а центральне місце палацу свідчило про значущість та безмежність влади короля.
Версальський парк
Уся скульптура парку пов’язана з темами та сюжетами античної міфології як взірцем прекрасних образів, їхніх героїзму та гармонії.
Версальський парк
Палац є домінантою парку. Західний фасад його звернений до парку. Простір біля палацу відкрито і оформлено великими партерами. По центру палацового фасаду розташований водний партер у вигляді двох плоских мармурових басейнів, прикрашених скульптурами, що символізують річки Франції (площа 1,5 га).
Версальський парк
Відкритість, незамкнутість ясно виражені в основному композиційному задумі Версаля. Глядач постійно опиняється на перехрестях променевих алей, які розкривають перед ним привабливу далечінь підпорядкованого людині, раціоналізованого світу.
Версальський парк
Від палацу починає свій розвиток головна поздовжня вісь, на якій послідовно розміщені: квітковий партер із фонтаном Латони, Зелений килим, Колісниця Аполлона і, нарешті, Великий канал. Протяжність Зеленого килима становить 330 м, ширина  ̶  45 м, разом із 25-метровою смугою газону і шириною доріг, що йдуть із боків. Уздовж килима біля стін боскетів на відстані 30 м розміщені вази і мармурові статуї.
Далі перспектива розкривається на круглу площу (Зірка короля) з променями доріг, що сходяться до неї.
Квіти стеляться по землі й укладаються в геометричні візерунки.
Круглі фонтани виступають центром п’ятикутних зірок газонів (приклад наслідування площ у Римі).
Версальський парк
Прямі лінії доріжок у парку перетинаються під прямим кутом. Таке планування відповідало принципу врочистості та величності короля і його двору.
Версальський парк
Регулярний парк не передбачає місць для відпочинку: тут, як серед театральних декорацій, проходили урочисті прогулянки Короля-Сонця та його двору.
Людовік XIV – Король-Сонце
Місце короля в державі було центральним, подібно до місця Сонця в космічному просторі. Цей образ підкреслював статус короля як уособлення вищого розуму та сили й важливість державних питань як першорядних у порівнянні з особистісними. У класицизмі затверджується первинне значення державних ідей та необхідність власні почуття та бажання  підпорядковувати ідеям державного, тобто королівського, добробуту.

 Людовік XIV у костюмі сонця
Версальський парк
Одним із головних героїв парку є вода. Але декоративні водойми вирішуються головним чином гладенькими поверхнями (без гучних водойм італійського бароко). Це сприяє ясності загальної композиції, можливості її цілісного охоплення. До того ж численні водні поверхні віддзеркалюють сонячні промені, що наповнюють весь парк світлом та блиском.
Фонтани в парку також підпорядковані принципу раціоналізму. Подібно до візерунків газонів, вони малюють візерунки струмками, у яких чудово грають промені сонця.
Версальський парк
Великий канал парку
Центральну вісь парку продовжує Великий канал: довжина його поздовжньої частини  ̶  1600 м, поперечної – 1000 м, ширина  ̶  понад 50 м. Канал призначався для катання на човнах. Крім того, він виконував важливі меліоративні функції, сприяючи зниженню рівня ґрунтових вод і осушенню території парку. Але найцікавіше  ̶  декоративний ефект його дзеркальної поверхні, освітленої сонячними променями, особливо сильний у вечірню пору завдяки західній орієнтації.
Дерева в боскетах висаджували правильними рядами на близькій відстані з метою створення густого масиву зелені. По межах боскетів установлювали легкі дерев’яні ґратчасті огорожі  ̶  палісади, пофарбовані в темно-зелений колір. Така огорожа стримувала розвиток рослин і правила за лекало для формування рівної поверхні зеленої стіни. Висота її становила 2/3 ширини доріжки. В огорожах найчастіше використовували граб, який тривалий час зберігає форму після стриження. Іноді в палісадах висаджували виткі рослини.
Строго геометричні форми зелені символізували підпорядкованість природи раціональному мисленню людини.
Боскети у Версалі використовували як зелені зали, призначені для проведення музичних концертів, театральних вистав, танців, ігор і тихого відпочинку. Відповідно до призначення, образної ідеї й оформлення кожен боскет отримав назву (Лабіринт, Велика зала, Королівський острів).

Дзеркальна галерея
Ардуен Мансар разом із Шарлем Лебреном виконали в палаці Версаля величну Дзеркальну галерею, завдовжки 73 м. Вона зведена на честь Людовіка XIV. Її будівництво почалося в 1678 р., коли замок став офіційною резиденцією короля.
Дзеркальна галерея
Галерея освітлюється 17 великими вікнами, що виходять у парк, світло з них відображається в такій самій кількості дзеркальних панно, вмонтованих у протилежну стіну.
У Галереї проходили урочисті церемонії, королівські одруження, прийоми і бали. Плафон Галереї прикрашений тридцятьма фресками Шарля Лебрена, на яких монарх зображений у різних образах: римський імператор, великий правитель королівства, завойовник іноземних держав.
Парк Вілтон-хаус в Англії – один із прикладів пейзажного парку
У 1759 році з’явилася книга англійського архітектора В. Чемберса «Про східне садівництво», у якій досить докладно були викладені основні принципи пейзажного мистецтва Сходу. Проте вплив китайського садово-паркового мистецтва в Європі був досить поверхневим і позначився тільки в тому, що в садах і парках з’явилися китайські та японські елементи композиції  ̶  павільйони, горбаті містки, пейзажі настроїв.
Пейзажний парк
Серед чинників, які вплинули на розвиток пейзажних парків у Європі, є течія у філософії – сенсуалізм, який виходив із можливості пізнання світу через природні почуття. Це відбилося в захопленому ставленні до природного середовища, не порушеного людиною, через сприйняття якого можна наблизитися до істини.

Засновником ландшафтних парків в Англії був Вільям Кент. У 1725 ̶ 1735 рр. він заклав в Англії декілька садів, які мали велику популярність. Найвдалішим вважається парк Дармера. У цьому парку в мальовничому безладі на пагорбах розміщувалися групи з дерев і чагарників. Значні площі займали газони. Серед зелені звивалися в природних руслах потоки.
Пейзажний парк
Пейзажний парк в Англії в мистецтві та ландшафтній архітектурі виступив як своєрідний протест проти французького класицизму XVII століття. Перші пейзажні парки в Англії були пройняті сумним настроєм. У них з’явилися похмурі руїни, могили, надгробні урни. Сумний настрій підсилювали плакучі форми дерев і чагарників, почуття зосередженості  ̶  пірамідальні форми.
Пейзажний парк вілли Чизик-хауз біля Лондона
Пейзажний парк у Стоу в районі Букінгема
Парк у Стоу було засновано як регулярний, а потім перебудовано на пейзажний. Парк повністю створювався руками людини, і в ньому не було випадкових деталей. Одна будівля відкривалася з різних ракурсів. Спеціально створювалися «сюрпризи»  ̶  несподівані огорожі та яри. Зʼявився навіть спеціальний термін для таких несподіванок  ̶  «хо-хо» або «ха-ха» (у розмовній англійській мові «хо» означає «стоп!», «стій» або «ого!»).
Сент-Джеймс-парк у Лондоні утворений на місці королівських мисливських угідь. У 1817 ̶ 1829 роках Дж. Неш зробив парк пейзажним, перетворивши канал на озеро, вздовж якого розкриваються живописні перспективи, а над кронами дерев піднімається химерний силует будівель Вестмінстера.
Пейзажний парк

Усі споруди в парку не протистоять природному ландшафту, а органічно вписані в пейзаж, вони «приховані» зеленню.
Пейзажний парк
Оскільки пейзажний парк налаштовує на філософські роздуми, то він передбачає й окремі місця для усамітнення. Це різні альтанки, гроти, які зʼявляються під час мандрівки зовсім несподівано та запрошують трохи відпочити.
Англійський  парк включає й штучні руїни. Вони краще, ніж будь-які інші будівлі, відповідали основним вимогам пейзажного парку  ̶  відтворювали величні картини минулого, уособлюючи велич природи і марність людських зусиль.Чеймберс Вільям (1726 ̶ 1796). Пейзажний парк у Кʼю.1759 (Великобританія)
Пейзажний парк
                                                              Парк у Царициному. Москва
Відсутність єдиного загального шаблону для всіх пейзажних парків – їхня характерна риса, кожен із них не схожий на інший.
До пейзажних належить і Софіївський парк, що на Умані (Україна)
Пейзажний парк Александрія


title: Презентація на тему «Las Vegas» (варіант 2)

text:
Las
Vegas
Las Vegas (Nev.) - A city in the south-western part of the United States and the largest city in the state of Nevada (Nevada). Las Vegas is an internationally recognized center for entertainment and recreation, it is an unofficial capital of the world of gambling
The panorama of the city
Gambling was offically allowed in May19, 1931
Revenue from hotels (including most of the world's largest), gambling, entertainment, and other tourist-oriented industries forms the backbone of the economy.
The Stripis a main street in Las Vegas
McCarron International Airport
Luxor (Casino and Hotel)
Real silhouettes of the Statue of Liberty, the Eiffel Tower
Fremont Street Experience
Most of the major casinos are concentrated in the center of the pedestrian zone -  Fremont Street Experience
Glitter Gulch
Glitter Gulch is a world famous area of night clubs
Fremont Street
Fremont Street is a heart of Las Vegas. Everything here has its initial experience
Hotel Bellagio
Dancing Fountains Bellagio are estimated at $ 40 million
Volcano
Volcano erupts fire and lava flows every 15 minutes

You can also get married in L.V. The wedding ceremonies are fast and cheap
the Grand Canyon
The Death Valley
… is famous for its moving stones
Zion National Park
The end


title: Презентація на тему «Смольный Институт Благородных Девиц»

text:
Трудно грамота даваласьнашим предкам в старину,а девицам полагалось не учиться ничему…
Или чему-то их все-таки учили?
Приготовила ученица 4 класса
отделения иностранных языков
Беспалая Александра
Смольный Институт Благородных Девиц
5 Мая ( по другим данным 24 апреля) 1764 – указ Екатерины II  о создании «Императорского воспитательного общества благородных девиц»
Общество создано по инициативе И. И. Бецкого  для того, чтобы «дать государству образованных женщин, хороших матерей, полезных членов семьи и общества».

В 1776 году институт покинули первые выпускницы, среди которых были княжны, девушки знатных семей, жены известных политических деятелей:
Первый выпуск
В Смольный институт принимали дочерей лиц чинов не ниже полковника и действительного статского советника на казённый счёт и дочерей потомственных дворян за годовую плату
По уставу дети должны были поступать в заведение не старше шестилетнего возраста и оставаться там двенадцать лет, причем с родителей бралась расписка, что они не будут требовать их назад.
На выпускном публичном экзамене смолянок присутствовал император и члены его семьи. По окончании института шесть лучших выпускниц получали «шифр»
Распорядок дня в институте был строгий:
Подьем в 6 часов утра
6 или 8 уроков
Воспитанницы института были обязаны носить особые  форменные платья: в младшем возрасте (5-7 лет)  — кофейного цвета, во втором (8 – 10)  — темно-синего, в третьем (11 - 13 )— голубого, и в старшем возрасте ()— белого.
Жили девочки в дортуарах по 9 человек с приставленной к ним дамой

Девочек учили чтению, правописанию, языкам, основам математики, физики, химии. Кроме общеобразовательных предметов нужно было научиться и всему, что должны уметь добродетельные матери: шитью, вязанию, танцам, музыке, светскому обхождению.
Последний российский выпуск состоялся в феврале 1919 года в Новочеркасске. Уже летом 1919 года институт покинул Россию и продолжил работу в Сербии
                                         Фото сделано  в 1917 году в       				Петрограде, выпуск 					состоялся в 1919
Последний выпуск
На левом берегу излучины Невы, в конце Суворовского проспекта и Шпалерной улицы, стоит устремленный ввысь легкий и изящный Смольный собор, венчающий ансамбль относящихся к нему зданий
В здании, построенном Джакомо Кваренги, где раньше был расположен Смольный институт, сейчас находится Смольный дворец
Сегодня
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «DRUGS» (варіант 2)

text:
DRUGS
Harmful Effects of Drug Use
PLAN
About drugs
Harmful effects of drugs
About drugs
      Drugs have been part of our culture since the middle of the last century. Popularized in the 1960s by music and mass media, they invade all aspects of society.

      An estimated 208 million people internationally consume illegal drugs. In the United States, results from the 2007 National Survey on Drug Use and Health showed that 19.9 million Americans (or 8% of the population aged 12 or older) used illegal drugs in the month prior to the survey.
    When people talk about a "drug problem," they usually mean abusing legal drugs or using illegal drugs, such as marijuana, ecstasy, cocaine, LSD, crystal meth, and heroin. (Marijuana is generally an illegal drug, but some states allow doctors to recommend it to adults for certain illnesses.)
     The World Health Organization describes substance abuse as, "The harmful or hazardous use of psychoactive substances, including alcohol and illicit drugs." Often people begin experimenting with drugs; however this can lead to addiction.

     Unfortunately, most people don't realize they are addicted until it is too late.  Once addicted, the drug user will continue to use drugs even though it can cause great harm.

     Drug addiction can be harmful to many elements of one's life. Areas at risk are one's health, social life, financial state and legal/criminal record.
     Trouble thinking clearly, paying attention and remembering are consequences of drug use. As a result, students who use drugs may do poorly in school or even drop out. Adults might have trouble with their work performance and maintaining employment. In addition, social relationships regardless of age could suffer.
    Individuals may act on at risky behaviors while under the influence of drugs which can result in violence and infectious diseases. Drug use can alter the function and structure of the brain. Other medical problems which can result of drugs use are: Mental disorders, cardiovascular disease, stroke, HIV/AIDS, cancer, Hepatitis B, Hepatitis C and lung disease and Death just to name a few.
Victims of drugs
Kurt Cobain
Jimi Hendrix
Elvis Presley
Whitney Houston
Making the Right Choice


title: Презентація на тему «Фірмовий стиль»

text:
Фірмовий стиль
Виконала:
Учениця 11 ф.-1
Педагогічного ліцею
Димура Надія
Найважливішим у розробці фірмового стилю є концептуальне рішення і виключно ретельна його реалізація. Фірмовий стиль - основа ідентифікації іміджу Вашої компанії, частина фундаменту, що формує бренд.

 Фірмовий стиль – це відображення суті компанії. Наявність продуманого фірмового стилю говорить про її солідності.
Фірмовий знак і логотип (торговий знак, торговельна марка)
Фірмовий блок (знак + логотип)
Колір
Фірмовий шрифт
Візитна картка
Фірмовий бланк
Бланк рахунку, факсу
Фірмовий конверт (євростандарт, C4, C5)
Фірмова папка
Фірмові сувеніри
Фірмовий стиль включає в себе цілий ряд елементів, основні з них:
Також у фірмовий стиль можуть бути включені принципи оформлення інших видів документів, які використовуються на підприємстві, принципи оформлення рекламної продукції, вивісок, покажчиків, упаковки та багато іншого.

 Ви можете замовити розробку як окремих елементів фірмового стилю, так і весь комплект відразу.
Фірмовий стиль:
Однозначно визначає приналежність до Вашої фірми всього, що дійсно має відношення саме до Вашої фірми
Створює візуальний образ фірми
Виділяє Вашу фірму з великої кількості інших
Є ознакою хорошого тону
Говорить Вашим діловим партнерам і клієнтам про сучасність поглядів Вашої компанії.
Основні елементи фірмового стилю:
Логотип
Фірмові кольори
Папка
Візитка
Конверт
Бланк листа / договору
Факс-бланк
Слоган
Товарний знак (логотип) виражає індивідуальність підприємства, яке його використовує.

 Враховуючи той факт, що знак є головним елементом, вимоги до нього дуже суворі. Від успішної розробки товарного знака багато в чому залежить ефективність всього фірмового стилю в цілому. Ідеальний логотип повинен бути простим і незабутнім. Основною його функцією є створення фірмового стилю його власника. Багато в чому логотип визначає сам фірмовий стиль і розрахований на залучення потенційних клієнтів підприємства. У розробці логотипу особливу увагу варто приділити аналізу основних складових корпоративної ідентифікації компанії замовника, врахувати її рівень представлення, становище компанії в її сфері діяльності, зв'язки з партнерами і клієнтську базу. В результаті створення логотипу має на увазі, в першу чергу, визначення позиції і корпоративної етики компанії, аналіз та дослідження її пріоритетів і перспектив. На основі отриманих даних розробляється символ, покликаний виділити і підкреслити роль компанії в її сфері. Згодом, на використанні створеного символу можна будувати маркетингові та рекламні кампанії - логотип дозволить цільовій аудиторії виділити рекламовану продукцію і співставити її з іміджем компанії.
Розрізняють декілька стилів або видів логотипу. Мова йде не про емблеми і герби, а саме про види логотипів:
Текстовий логотип
Графічний логотип
Креативний логотип
Текстовий логотип
Найбільш поширеними є логотипи текстового типу. Суть рішення в текстовому логотипі полягає в стилізованому зображенні назви об'єкту, для якого створюється логотип (назва фірми, проекту, заходу і т.п.). Як правило, графічне рішення для текстового логотипу будується саме на назві без використання серйозних креативних ідей. В текстовому логотипі використовуються класичні прийоми гри слів (словосполучення). У створенні текстового логотипу основний акцент робиться на вибір усіх можливих шрифтів і кольорів, оскільки текстовий логотип зазвичай не затиснутий в суворі рамки креативної ідеї.
Графічний логотип
Логотипи графічного типу менш поширені, ніж логотипи текстового типу. Для створення графічного логотипу використовуються рішення, засновані на графічному дизайні. Як і в текстовому логотипі, в графічному можливе використання повної або скороченої назви, проте в графічному логотипі назва займає не ключову позицію, а є лише "текстовим блоком". Графічна частина логотипу пов'язана з назвою за змістом, але вона не є результатом стилізації шрифту назви. Графічні логотипи більше підходять для незвучних або довгих назв, тоді як текстові логотипи зазвичай створюються для коротких назв і абревіатур. Маніпуляції з кольорами і шрифтами під час створення графічного логотипу проводяться у меншій мірі в порівнянні з текстовими логотипами.
Креативний логотип
Найбільш складними у створенні та найменш поширеними є креативні логотипи. Для створення креативного логотипу обов'язково використовується креативна ідея. Попередньо фахівцями компанії вивчаються і розглядаються різні факти і події, пов'язані з об'єктом логотипу (історія фірми, заходи і т.п.), формулюється суть завдання, що має уособлювати і виражати логотип. На основі статистичних та аналітичних даних генерується ідея логотипу, яка потім реалізується дизайнером студії. Таким чином, у креативному логотипі присутній глибокий сенс, ідея, а не просто графічна частина. Креативна ідея, а отже і сама графічна частина логотипу, може бути заснована на назві об'єкту логотипу (назві фірми, проекту, заходи тощо), проте такий креативний логотип не матиме нічого спільного з класичним текстовим логотипом. Потреба в креативних логотипах виникає, як правило, у компаній (проектів, заходів тощо), які потребують створення іміджу.
Фірмові кольори
Фірмові кольори є одним з основних елементів фірмового стилю. Основними факторами у виборі фірмових кольорів є сфера діяльності замовника і його особисті смаки. Вибір фірмових кольорів проводиться з набору поєднуваних кольорів, який пропонує дизайнер студії. Після визначення фірмових кольорів проводиться безкоштовний підбір точних кольорів за пантоном - тих кольорів, які будуть використовуватися в майбутньому для поліграфічної продукції. Визначення фірмових кольорів не має сенсу без логотипу, адже саме в логотипі в першу чергу будуть використані фірмові кольори. Тому на практиці процес вибору фірмових кольорів звичайно поєднують із створенням логотипу, а іноді візитної картки і бланка. Вартість створення (визначення) фірмових кольорів включена у вартість створення логотипу. Після створення логотипу дизайнер студії розробляє варіанти візитних карток і фірмових бланків.
Візитна картка
Візитна картка є, мабуть, найбільш невід'ємним елементом фірмового стилю і лише у виняткових випадках створення дизайну візитною карти не входить до складу робіт зі створення фірмового стилю. Дизайнерське рішення візитної картки будується насамперед на логотипі. Саме логотип є ключовим елементом. Завдання дизайнера - знайти оптимальне графічне рішення, яке слугувало б і відмінним продовженням фірмового стилю і задовольнило б усі вимоги, що пред'являються до сучасних візитних карток (бізнес-карток).
Фірмовий бланк
Фірмовий бланк - один з елементів фірмового стилю, наявність якого стає досить популярним в наші дні. Наявність фірмового бланка стає ознакою хорошого тону і елементом престижу. Цьому є дві причини: наочне розміщення всієї необхідної службової інформації на бланку і стильне графічне рішення, що підкреслює приналежність до Вашої фірми (організації, проекту тощо). Крім того фірмовий бланк допомагає запам'ятати та відшукати Вашу фірму, адже серед безлічі ділових паперів (як правило, чорно-білих) непросто відшукати потрібну. Дизайн фірмового бланка виконується в єдиному з візитною карткою стилі, як правило, на основі тієї ж дизайнерської ідеї. Інформація, яка розміщується на фірмовому бланку, визначається замовником. Логотип на фірмовому бланку розміщується повністю, як правило в одному з кутків бланка.
Слоган
Фірмовий слоган є необов'язковим елементом фірмового стилю. Як правило, слоган або супроводжує фірму протягом усього терміну життя, або супроводжує її відразу після великої події (ювілей, злиття, інші приводи). Всі ці слогани є девізами компанії. Окремої уваги заслуговують слогани, що створюються для конкретних рекламних кампаній. Такі слогани супроводжують фірму (організацію, проект і т.п.) тільки в рамках конкретної рекламної кампанії.
Найвідоміші логотипи


Презентація на тему «Декоративно-ужиткове мистецтво» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Прокофьев Сергей Сергеевич»

text:
Презентация
Ученицы 11-АРХ
Ефремовой Ирины
 Прокофьев Сергей Сергеевич
Родился Сергей Сергеевич 23 апреля 1891 г. в имении Сонцовка Екатеринославской губернии (сейчас с. Красное Донецкой области).
Отец будущего композитора Сергей Алексеевич Прокофьев, закончив Московский университет и Петровско-Разумовскую сельскохозяйственную академию, согласился на предложение помещика Сонцова быть управляющим его южного имения
Мать, Мария Григорьевна, была незаурядной женщиной. Воспитание сына (занятия музыкой, иностранными языками) всецело находилось в ее руках. Не было дня, чтобы мальчик не подходил к роялю и не пытался что-то фантазировать. Мать записывала небольшие Сережины пьесы: рондо, вальсы, песенки, «Индийский галоп» (сочиненный в пять лет и многим известный). Самым сильным впечатлением детства явилась поездка с родителями в Москву и посещение оперного театра, где мальчик услышал «Фауста» Гуно, «Князя Игоря» Бородина и увидел «Спящую красавицу» Чайковского. Вернувшись домой, Сережа был одержим сочинением чего-либо в этом духе. Так появились у десятилетнего композитора первые опусы в жанре оперы — «Великан» и «На пустынных островах» («Великан» даже был поставлен в имении дяди, А. Д. Раевского).
Село Красное. XIX век
 Родина Прокофьева — село Красное.
XIX век
В декабре 1901 г. Сережу вновь привезли в Москву — к С. И. Танееву, профессору Московской консерватории. Отметив дарование мальчика, Танеев посоветовал начать с ним серьезные и систематические занятия музыкой. По рекомендации Танеева в Сонцовку на лето прибыл молодой музыкант, окончивший Московскую консерваторию с золотой медалью. Это был Р. Глиэр (впоследствии известный советский композитор, автор балетов «Красный цветок», «Медный всадник», Концерта для голоса с оркестром и других сочинений).
Глиэр занимался с Сережей фортепиано, импровизацией, теорией композиции, гармонией, основами музыкальной формы, помог написать оперу «Пир во время чумы», симфонию, ряд пьес и сам повел его к Танееву, когда осенью Мария Григорьевна привезла сына в Москву.
Было решено отдать Прокофьева в консерваторию. Председателем комиссии на вступительных экзаменах был Н. А. Римский-Корсаков. Все поступающие в консерваторию были гораздо старше тринадцатилетнего юноши, но у кого было по две пьесы, у кого — чуть больше… Сергей же поразил всех: он вошел, сгибаясь под тяжестью двух папок, в которых лежали четыре оперы, симфония, две сонаты и довольно много фортепианных пьес.
В годы учёбы в Петербургской консерватории (в 1909 окончил её по классу композиции, в 1914 — по классу фортепьяно) Прокофьев начал публично выступать в Москве с исполнением своих произведений; практически каждый концерт вызывал бурную полемику и был событием музыкальной жизни. В консерваторские годы он особенно сближается с Н. Я. Мясковским. Непохожие по характеру, жизненным привычкам, они оба были одержимы музыкой, и последнее их объединяло (юношеские профессиональные отношения переросли впоследствии в дружбу всей жизни).
То было время жадного впитывания всего нового. Молодые люди много играли в четыре руки, посещали «Вечера современной музыки», сочиняли.
Весной 1914 г. Прокофьев заканчивает консерваторское образование. Комиссия на выпускном экзамене большинством голосов присуждает ему Первую премию имени А. Рубинштейна (рояль «Шредер»).
К моменту окончания консерватории уже многое было написано: Токката (ор. 11), Десять пьес (ор. 12), Вторая соната, Баллада для виолончели и фортепиано, опера «Маддалена». Молодой композитор стремительно завоевывает одно из ведущих мест в музыкальном мире Петербурга, Москвы и даже за рубежом.
Юный Прокофьев
Успешно окончив консерваторию, Прокофьев совершает поездку в Лондон (то был обещанный матерью подарок), где происходит его первая встреча с С. Дягилевым, одним из основателей объединения «Мир искусства», организатором «Русских сезонов» в Париже. Знакомство с Дягилевым открывает Прокофьеву двери многих музыкальных салонов. Он едет в Рим, Неаполь, где с успехом проходят его фортепианные вечера.
В канун первой мировой войны композитор возвращается в Россию. Он работает над балетом «Ала и Лоллий» на сюжет С. Городецкого, но затем перерабатывает материал в «Скифскую сюиту» для оркестра, пишет фортепианный цикл «Сарказмы», вокальную сказку «Гадкий утенок» (по Г.-Х. Андерсену), оперу «Игрок» (по Ф. Достоевскому). Премьеры его сочинений нередко сопровождаются скандалами. Петербургская публика не вынесла «варваризмов» «Скифской сюиты».
Накануне революции он встречается в Москве с М. Горьким, В. Маяковским, поэтами-футуристами Д. Бурлюком и В. Каменским, которые восторженно принимают созвучную времени музыку молодого композитора.
Летом 1917 г. Прокофьев живет в Ессентуках (мятежи на Дону отрезали его от Москвы и Петрограда). За эти месяцы появились Концерт для скрипки с оркестром, Третья и Четвертая фортепианные сонаты, фортепианный цикл «Мимолетности» и «Классическая симфония».
Возвратившись в революционный Петроград, Прокофьев дал несколько концертов: на одном из них впервые под руководством автора прозвучала «Классическая симфония».
В мае 1918 г. Прокофьев уезжает в заграничное концертное турне (Япония, Америка, затем ряд европейских стран, Куба), которое растянулось на долгие пятнадцать лет.
 Прокофьев в Нью Йорке.
1918 год
Жизнь Прокофьева вне России не была легкой. Его музыку не всегда принимали, слыша в ней некий «пролетарский налет». Резкие рецензии были направлены и на исполнительскую деятельность. При интенсивном концертировании Прокофьев всегда находил время для сочинения. Именно в зарубежный период обогатилась эмоциональная палитра его музыки, включавшая жесткий драматизм Второй симфонии, комедийно-игровое начало «Любви к трем апельсинам» (опера по К. Гоцци), острую экспрессивность «Огненного ангела» (опера по В. Брюсову) и Третьей симфонии, искреннюю, поэтическую лирику «Блудного сына» (балет на библейскую тему), мелодические откровения Второй скрипичной сонаты.

Постепенно к блистательным именам художественного мира Запада прибавляется и его имя. Прокофьев общается с С. Рахманиновым, М. Равелем, П. Пикассо, А. Матиссом, Ч. Чаплином, дирижерами Л. Стоковским, С. Кусевицким, А. Тосканини, продолжает сотрудничество с Дягилевым, который начинает сезон 1921 г. премьерой балета «Сказка о шуте, семерых шутов перешутившего». Спектакль прошел великолепно: программу украшал портрет Прокофьева работы Матисса, декорации, костюмы и постановка принадлежали М. Ларионову. Позднее со знаменитым импресарио были поставлены балеты «Стальной скок» и «Блудный сын».

В последние годы жизни за границей композитором были созданы одноактный балет «На Днепре», Четвертый и Пятый фортепианные концерты, струнный квартет и другие сочинения.
В 1933 г. Прокофьев возвращается на родину и сразу оказывается в самой гуще творческой жизни страны. Он пишет кантату «К 20-летию Октября», Шестую фортепианную сонату, Первую скрипичную сонату, «Детскую музыку» (двенадцать легких пьес для фортепиано). Превосходную идею своеобразного путешествия в страну музыкальных инструментов симфонического оркестра предложила композитору режиссер Детского музыкального театра Н. Сац, и Прокофьев создал удивительную по яркости музыкальных образов симфоническую сказку «Петя и волк» (позднее У. Дисней экранизировал ее).
Первой крупной работой этого времени стал балет «Ромео и Джульетта» (1935). Обращение к шекспировскому сюжету и сама ткань произведения были столь необычными, что артисты отзывались о музыке как о «неудобной». Постановка затянулась на пять лет. Артисты все больше вживались в новую балетную драматургию, основанную не на дивертисментном начале, а на сквозном развитии действия трагедии, на ярком показе психологически сложных многогранных образов.
С. Эйзенштейн предложил Прокофьеву работать над фильмом «Александр Невский». Высокое режиссерское мастерство Эйзенштейна вдохновило Прокофьева на создание буквально «зримой» музыки к кинокартине. В свою очередь, режиссера поражало в композиторе умение схватить самую суть сценической ситуации. Через полгода после выхода фильма на экран Прокофьев написал одноименную кантату (где использовал музыкальные эпизоды картины), создав стройную, совершенную по форме музыкальную фреску.
Сергей и Лина Прокофьевы
в Париже.
1921 год
Перед войной, вслед за «Александром Невским«, Прокофьев сочиняет оперы «Семен Котко» (по В. Катаеву), «Дуэнья» то Р. Шеридану), Шестую фортепианную сонату. Во время Великой Отечественной войны композитор с семьей эвакуируется в Нальчик, а затем в Тбилиси. В этот период он пишет сюиту «1941», музыку к фильму Эйзенштейна «Иван Грозный», оперу «Война и мир», Пятую симфонию, балет «Золушка», Седьмую и Восьмую сонаты для фортепиано и другие сочинения
Послевоенные годы должны были вернуть утраченную гармонию бытия, но они обернулись для композитора еще одним тяжелым испытанием. Резко ухудшается его здоровье (прогрессирующая гипертония), а главное, он попадает в жерло советской идеологической мясорубки (известное постановление 1948 г. о борьбе с «антинародным формализмом» в искусстве).

С 1949 г. Прокофьев ведет жизнь аскета. Он почти не выезжает с дачи, но даже при строжайшем медицинском режиме пишет оперу «Повесть о настоящем человеке» (по Б. Полевому), балет «Каменный цветок» (по П. Бажову), Девятую фортепианную сонату, ораторию «На страже мира» и многое другое. Последним сочинением, которое довелось композитору услышать в концертном зале, стала Седьмая симфония (1952).

Умер Прокофьев в Москве 5 марта 1953 года.
Могила С. С. Прокофьева на Новодевичьем кладбище
Мемориал на месте усадьбы,
в которой родился
Сергей Прокофьев
Прокофьев (слева) и
 Мстислав Ростропович
Прокофьев и
Мира Мендельсон
Сергей Прокофьев
в 1918 году.
Юбилейная монета СССР, посвящённая С. С. Прокофьеву, 1991, 1 рубль
Москва, Камергерский переулок, дом 6. Здесь Сергей Сергеевич жил с 1946 до смерти в 1953. Сейчас — музей


Презентація на тему
«Сучасні методи опалення»

Підготувала учениця 10-А класу Гаджук Зорина
Сонячні  колектори \ панелі (батареї);
Теплові насоси;
Конденсатори;
Котли (газові та електричні);
Конвектори;
Інфрачервоні обігрівачі;
Плівкова чи кабельна підлога.
До сучасних видів опалення можна віднести:
Треба врахувати, що всі існуючі системи діляться на:• водяні;• повітряні;• електричні.
При облаштуванні опалення в приватному будинку найчастіше вдаються до водяного опалення, яке вважається найбільш простим і надійним. Така система складається з:• котла, що працює на різних видах палива;• розширювального бака, приймаючого надлишки гарячої води;• мережі труб (сталевих, мідних, полімерних, при чому сталеві можуть покриватися цинковим покриттям або спочатку виготовлятися з нержавіючої сталі;• необхідної кількості радіаторів;• додаткового обладнання, до якого найчастіше відноситься циркуляційний насос, терморегулятори, запобіжні клапани і відвідник повітря.
Повітряне опалення може бути:• гравітаційним, при якому рух повітря забезпечується за рахунок різниці температур в приміщенні. У даному випадку тепле повітря потрапляє в приміщення по повітреводах, розташованих біля самої стелі, і, зайнявши значний обсяг кімнати, витісняє холодне в повітрозабірник, розташований біля самої підлоги. Така система не залежить від наявності електрики, однак тепловтрати біля вікна чи двері можуть вплинути на циркуляцію повітря.• З примусовою вентиляцією, при якому вентилятор з електроприводом забезпечує більш інтенсивний перерозподіл повітряних мас і більш ефективний прогрів приміщення.

Повітряна система опалення не потребує встановлення котлів, монтажу радіаторів та інших елементів. Використовуваний для нагрівання повітря теплогенератор може працювати на різних видах палива.
У його ідею закладена теорія конвертації енергії сонячного випромінювання в теплову енергію. Використання в опалювальній системі будинку сонячного колектора дає хорошу економію енергоресурсів, які йдуть на нагрівання побутової води в заміському будинку. Це досягається за рахунок чудової здатності світлового поглинання розташованих усередині колектора трубок. Отримане в трубках тепло піднімається вгору і потрапляє в резервуар (буфер), в якому відбувається нагрівання води чи іншого теплоносія.

СОНЯЧНИЙ КОЛЕКТОР

Іноді використовується різновид сонячного колектора, який у якості теплоносія використовує не воду, а звичайний повітря. Такий колектор має великі габарити, тому що доводиться мати справу з приміщеннями будинку, в яких циркулює великий обсяг повітряних мас. Сонячні промені нагрівають повітря в колекторі, потім за допомогою насоса під тиском холодного повітря тепле повітря переміщається в накопичувальну ємність. Нарешті, через відкритий клапан тепле повітря подається в усередину житлових приміщень. У той же час дана опалювальна система забирає холодне повітря і пускає його по наступному колу.

По суті це мініатюрний генератор електрики. Під дією сонця  напівпровідники, які знаходяться в ньому, виробляють електричний струм. Необхідна напруга в мережі досягається шляхом паралельного або послідовного підключення сонячних батарей. Середня потужність сучасних сонячних модулів становить 10-500 Вт Напевно, головним корисним властивістю цих панелей є їх термін експлуатації. При дбайливому ставленні до пристрою його можна експлуатувати не менше 20 років.

Звичайно, слід згадати про схему всієї установки по перетворенню енергії сонячної в електричну. Крім самих панелей сюди підключені акумуляторні блоки, регулятор заряду батарей і пристрій відбору потужності, перетворювач (інвертор) і т.д.

СОНЯЧНІ ПАНЕЛІ (БАТАРЕЇ)
При цьому способі опалення також застосовуються колектори, однак тут все нагріте теплоносієм збирається в окрему ємність, яку закопують під землю. Основна "фішка" цієї технології - можливість надр землі зберігати отримане тепло. Температура верхніх шарів землі досягає 8-10 ° C. Разом з насосом, який виробляє стиснення тепла, загальна температура води здатна досягти позначки 50-80 ° C. Для опалення будинку цього цілком достатньо.

Опалення приватного будинку за допомогою енергії сонячних променів покликане підвищити енергоефективність будинку і скоротити витрати на обігрів приміщень. Але у медалі є й зворотний бік - досить дороге на сьогоднішній день устаткування.

Тепловий насос

Відмінність роботи конденсаційного котла від традиційного полягає у тому, що він використовує не тільки те тепло, що виділяється при згорянні газу, але і тепло, що виділяється при конденсації пари, що утворюється в процесі згоряння газу.

Принцип роботи
У традиційних котлів при згорянні палива утворюються водяні пари разом з димовими газами, що мають температуру в межах 100 — 170 °С виходять в атмосферу. Температура згоряння палива, яка використовується в традиційних котлах, називається низьким теплотворенням палива. В існуючих на сьогоднішній день методиках розрахунку ККД котлів вона приймається за 100%. Енергія яка виділяється при конденсації пари води, яка міститься в димових газах, складає додаткові 11%. Конденсаційні котли, завдяки впровадженню нових технологій, використовують цю додаткову енергію конденсації пари для нагріву води, тому вони і називаються конденсаційними. Слідуючи такому розрахунку максимальний, теоретично можливий ККД конденсаційних казанів складає 111%. А повна енергія згоряння палива, що включає енергію конденсації водяної пари, називається вищим теплоутворенням палива.

Конденсаційний котел
Експлуатаційні переваги конденсаційних котлів
Максимальна потужність і ККД конденсаційних казанів досягається при низькотемпературному режимі опалювання (це зазвичай 50/30 °С), що відповідає максимальному комфорту системи опалювання, а також дозволяє найбільш просто виконувати опалювання теплими підлогами.
Теплообмінник виготовлений з високоякісної неіржавіючої сталі. Тому термін служби конденсаційних котлів в 2-3 рази перевищує термін служби звичайних газових настінних котлів.
Настінні конденсаційні котли мають потужність до 100 кВт і вище, що дозволяє встановити достатньо могутні котельні набагато компактніше. Потужність звичайних настінних газових котлів не перевищує 30-32 кВт.
Конструкція опалювача забезпечує великий діапазон модуляції потужності котла – до 6 порівняно із звичайними котлами. Це приводить до більш плавної, без включень – виключень і більш економічної роботи котла.
Практично безшумна робота котла.
Висока екологічність – відсоток викидів шкідливих речовин в атмосферу зведений до мінімуму.

Газовий котел
Переваги використання газових котлів:
Доволі прості в експлуатації;
Швидко окупаються у зв’язку з невисокою вартістю палива;
В автоматичному режимі стабільно обігрівають приміщення великої площі;
Розраховані на тривалий термін служби;
Мають високий ККД.

Є один важливий нюанс: приміщення, де встановлений котел, повинне добре провітрюватися. До початку його експлуатації слід отримати дозвіл у комунальної служби.
Основними вузлами електричного котла є блок управління котлом і теплообмінник. У процесі роботи такого котла електроенергія перетворюється в теплову енергію. Для цього застосовуються ТЕНи (електронагрівники трубчасті). Вони розміщуються в виконаному зі спеціальної сталі резервуарі теплообмінника і, при подачі на них електрики, нагрівають теплоносій, циркулює в системі опалення і обігріває приміщення. Блок управління контролює всю роботу котла. Сигнал для включення котла подає кімнатний регулятор, що реагує на зміни температури в приміщенні. Необхідний тиск теплоносія в системі створює циркулярний насос. Необхідна для теплоносія температура забезпечується внутрішнім температурним датчиком. Після досягнення потрібної температури нагрівання котла припиняється і після певного часу в роботу вступає циркуляційний насос. Використання розташованого в кімнаті регулятора, що стежить за зміною температури повітря в ній, забезпечує економію майже 30% електроенергії, споживаної на обігрів. Запобіжна система електрокотла  складається з клапана безпеки і термовиключателя, що забезпечує відключення котла при перегріві нагрівального блоку. Електрокотел відключається автоматичним вимикачем при напрузі в мережі, що перевищує допустимий рівень.
Електричний котел
До переваг електрокотла відносять:

Економічність;
Компактність;
Довговічність в експлуатації;
Висока надійність;
Простота, зручність і легкість у використанні;
Можливість його застосування не тільки для опалення, але і для гарячого водопостачання;

Недоліком електрокотла є дорожнеча споживаної ним електроенергії.
Основною частиною електричного конвектора є ТЕН, або трубчатий електронагрівач, який розташовується в нижній частині приладу.
Другою, не менш важливою частиною електричного конвектора, є електронна складова. У неї входять — модуль режимів роботи, система автоматичного відключення нагрівача при перегріві, регулятор температури, датчик, що показує температуру повітря в приміщенні.
Електричний конвектор
ПЕРЕВАГИ КОНВЕКТОРІВ:

Практично найбільша швидкість нагріву приміщення (програють тільки масляним радіаторам з функцією турбо наддуву).
Компактність і мобільність.
Відсутність проміжного теплоносія (масла або води) і вентиляторів з електродвигунами, які є джерелами шуму.
Відносно невелика вартість (відчутно дешевше масляних радіаторів).

      До недоліків електричних конвекторів варто віднести те, що вони               	спалюють кисень в запилених приміщеннях.

Суть в тому, що в середовищі інертного газу знаходиться спіраль з ніхрому, намотана на жароміцний сердечник, наприклад, з кераміки. Під дією проходить струму виникає ефект, який описаний законом Джоуля - Ленца. Суть в тому, що кількість тепла залежить від:
 • напруги на кінцях спіралі;• опору матеріалу;• часу дії струму.
 Зрозуміло, що ніхром, що володіє солідним опором, обраний для посилення ефекту. Спіраль нагрівається поступово до червоного. При цьому вона починає активно випромінювати в інфрачервоному діапазоні. Для світіння тіло повинно мати температуру порядку 500 º С. Спіраль часто гріється і вище. Через інертний газ випромінювання проходить без великих втрат і досягає скляної колби лампи обігрівача. Матеріалом для цієї деталі служить сплав кварцового піску, який відмінно пропускає хвилі робочого діапазону.

Інфрачервоний обігрівач
Переваги інфрачервоного опалення:
тепло напряму передається твердим тілам без нагрівання проміжного теплоносія (повітря, води);
Максимальний ККД;
На відміну від труб з теплоносієм, прилад може бути легко демонтовано й перевезено в інше приміщення для подальшого використання, не пред'являючи при цьому підвищених вимог до транспортування;

Основним їх недоліком є те, що вони світяться, і в темноті це особливо помітно. Крім того, дуже складно здійснювати тонке налаштування обігріву приміщення з їх використанням, а лампи, використовувані в них, дуже крихкі і при неправильній експлуатації можуть вийти з ладу.


title: Презентація на тему «Дом с химерами»

text:
Дом с химерами
Учениц 10 арх класса
Школы №71
Гетьман Валерии и Ефремовой Ирины
Дом с химерами— кирпичное здание в стиле модерн, расположенное в столице Украины, Киеве. Своё название дом получил благодаря скульптурным украшениям (расположенным как на фасаде дома так и внутри его), тематика которых — наземный и подводный животный мир, атрибуты охоты, сказочные существа.
Здание расположено в Печерском районе на улице Банковой, 10, напротив Администрации Президента Украины. Архитектор Владислав Городецкий построил его в 1901—1903 годах как доходный дом с помещениями для своей семьи. Место строительства выбрал над крутым обрывом по Банковой улице, на бывшем берегу осушенного болота. Скульптурные украшения по собственным эскизам выполнил скульптор Элио Саля.
Дом используется в качестве резиденции Президента Украины с весны 2005 года согласно постановлению правительства. Является памятником архитектуры № 906.
Строительство
Дом с химерами был построен по проекту архитектора Владислава Городецкого в 1901—1902 годах с применением инновационных решений для тех времен под руководством инженера Антона Страуса. Ко времени строительства здания Городецкий был известен как крупный архитектор, разработал многие здания Киева — в частности, Костёл святого Николая, Киевскую кенассу и Национальный художественный музей Украины. Помимо архитектуры, Городецкий любил охоту, возможно, поэтому в его работах присутствует так много скульптурных изображений животных.
Городецкий финансировал строительство дома на заёмные средства с намерением создать доходный дом. На каждом этаже он сформировал по одной квартире, они были связаны между собой лифтом и лестницами. Сам Городецкий занимал четвёртый этаж здания, площадь которого составляет около 380 м².
Первую часть земли Городецкий купил 1 февраля 1901 года, строительные работы начались 18 марта того же года. Строительство наружных стен было завершено 21 августа, крыша и кирпичная кладка была завершена 13 сентября. В связи с экономическими трудностями в Российской империи завершение строительства было отложено. В мае 1903 года были заняты только одна квартира на нижнем этаже и собственная квартира Городецкого. Для строительства здания было использовано 1550 м² земли стоимостью 15 640 рублей[3]. Общая стоимость земли и строительства составила 133 000 рублей. Предполагаемый годовой доход от аренды составлял 7200 рублей. Слева от центрального фасада располагалась альпийская горка (площадью около 320 м²) с фонтаном.
Из-за финансовых проблем, связанных с увлечением сафари, в июле 1912 года Городецкий решил заложить свой особняк Киевскому обществу взаимных кредитов.
Собственники после Городецкого
Неспособность выплатить проценты по кредиту привела к тому, что в 1913 году усадьба с особняком была продана кредитным обществом на аукционе. Владение особняком перешло к Даниилу Балаховскому, французскому консульскому агенту в Киеве. В 1916 году дом купил некий Самуил Нимец, купец первой гильдии.
Времена советской власти
После Октябрьской революции 1917 года здание было национализировано, а все квартиры в доме стали коммунальными[4].
С 1921 года в здании размещался штаб военно-трудовой лесозаготовочной дружины. Позже новая власть разместила в нём Ветеринарное управление Киевского военного округа[5].
Во время Великой Отечественной войны зданию был нанесён значительный ущерб, оно оставалось заброшенным. После войны здание использовалось как жильё актёров театра имени Ивана Франко. Затем ЦК КП(б)У распорядился использовать здание в качестве поликлиники № 1 для членов ЦК КП(б)У
Архитектура
Дом построен в стиле модерн и спроектирован в форме куба, со стороны Банковой улицы он имеет три этажа, а со стороны площади Ивана Франко — шесть. В свободной планировке использован принцип функциональной взаимосвязи изолированных групп помещений (парадных, жилых, хозяйственных), что свойственно многим жилым домам XX века.
Внешнее оформление
Скульптурные украшения фасада по собственных эскизам Городецкого выполнил его помощник, миланский скульптор Элио Саля, оставивший свою подпись «E. Sala. 1902» под скульптурной композицией борьбы львицы и орла. На стенах дома находятся бетонные головы носорогов, жирафов, львов, крокодилов, антилоп и прочих африканских зверей. Бетонные хоботы слонов, свисающие над тротуарами, использовались в качестве водосточных труб. На крыше расположились гигантские жабы, морские чудовища и нереиды с цепями вместо волос. На крыше используется высокий парапет, что позволяет практически полностью скрыть кровлю. Парадную лестницу скульптор украсил лепным фризом и рельефами, в центре поместил колонну с изображением огромного дельфина, обвитого растениями.
Борьба львицы и орла.Скульптурное оформление ограждения
Фасад домас улицы Банковой
Скульптурное оформление крыши
Колонны, украшенныеголовами носорогов и оленей
Головы слонов.Скульптурное оформление первого этажа
Обратнаясторона здания
Питон.Скульптурное оформление водостока
Внутреннее оформление
В свободной планировке дома использован принцип функциональной взаимосвязи изолированных групп помещений (парадных, жилых, хозяйственных), что характерно для богатых домов начала ХХ в. Расположение комнат в доме — веером, по ходу солнца, что создавало условия для хорошего естественного освещения.Общая площадь здания составляет 3 309,5 м².
На первом этаже со стороны площади Ивана Франко размещались две конюшни, две комнаты для кучеров, общая прачечная и две квартиры — двух- и трёхкомнатная. Каждая из двух квартир состоит из прихожей, кухни, ванной комнаты и кладовой. На этажах, расположенных выше первого, располагалось по одной квартире.
На втором этаже квартира состояла из шести жилых комнат, вестибюля, кухни, буфета, трёх комнат для прислуги, одной ванной комнаты, двух туалетов и двух кладовых.
На третьем и шестом этаже располагались квартиры из восьми жилых комнат, в них имелись прихожая, кухня, прачечная, две комнаты для прислуги, ванная комната и два туалета. Квартира на третьем этаже располагалась несколько ниже уровня главного входа со стороны Банковской улицы.
Лучшая квартира, с тринадцатью комнатами, на четвёртом этаже со стороны площади Ивана Франко (на первом со стороны Банковой улицы), принадлежала самому Городецкому. Она состояла из кабинета, гостиной, малой гостиной, столовой, будуара, спальни, детской, комнаты для гувернантки, запасной комнаты, прихожей, трёх комнат для прислуги, посудомоечной, коридора, кухни, ванной, двух туалетов и двух кладовых. Такая же квартира находилась этажом выше.
Помимо квартир, конюшни, прачечной и кладовых, в доме были винные погреба и коровник, Городецкий хотел каждый день поить своих жильцов свежим молоком. Расположение коровника было подобрано таким образом, чтобы запах не доставлял жильцам неудобств.
Городские легенды
Согласно первой легенде, Городецкий построил этот дом в память о своей дочери, которая из-за несчастной любви покончила жизнь самоубийством, бросившись в воды Днепра то ли из-за семейной ссоры, то ли из-за несчастной любви, от этого в оформлении так много морских мотивов. Однако, как было установлено, Елена Городецкая (в замужестве Яценко) во время строительства дома была жива и здорова и умерла гораздо позже своего отца.
Вторая легенда гласит, что Городецкий построил дом, заключив с известными архитекторами Александром Кобелевым и Владимиром Леонтовичем пари, что он за два года сможет построить здание, используя новые по тем временам материалы: цемент и бетон. На что Александр Кобелев сказал ему:
«Да вы, сударь, сумасшедший. Только сумасшедшему может прийти в голову такая идея.»
Через два года Городецкий представил архитекторам свой дом и выиграл пари.
Согласно третьей легенде, перед тем как покинуть дом, Городецкий наложил на него проклятие. Якобы все жильцы особняка будут несчастливы, и только лишь потомки Городецкого смогут беспрепятственно уживаться с химерами. Сторонники этой версии указывают на то, что конторы, владевшие здесь помещениями либо арендовавшие их, банкротились — их фонды таинственно исчезали, организации расформировывались.
Также существует легенда, согласно которой дом строил не Городецкий, а Николай Добачевский. Эта легенда опровергается тем, что на всех чертежах дома стоит подпись Городецкого
Конец


title: Презентація на тему «Дисиденти» (варіант 1)

text:
Дисиденти
Підготував учень 11м класу Кашпрук Станіслав
Дисиденти це люди, які насмілилися кинути виклик існуючій системі та сформували громадянську та національну свідомість багатьох українців. Вони несли світло правди, заявляючи про свій розрив з тоталітарною системою. Це провісники самостійної незалежної України.
Хто такі дисиденти?
Слово «дисидент» означає «незгодний» і розуміється як «людина протесту», яка відкрито протиставляє свої погляди панівній ідеології та рішуче виступає за свої переконання. Причин  та передумов для появи дисидентів було безліч як внутрішніх, так і зовнішніх – це і бездержавний статус України, і русифікація усіх сфер життя, нехтування загальнолюдськими цінностями. Найголовнішим фактором було прийняття в 1948 році Загальної декларації прав людини.
Причини виникнення дисидентів та тлумачення слова
Цікавим фактом було те, що існувало п’ять основних течій опозиційного руху. Перша – самостійницька, яка уявляла з себе національно-визвольний рух підпільних груп. Друга – національно-культурницька, тобто рух шістдесятників. Вони намагалися обґрунтувати необхідність духовного і культурного відродження народу, його мови, традиції. Намагалися чинити опір русифікації. Правозахисна вимагала дотримання конституції та законів, обстоювали ідеї гуманізму та демократії, особистої та національної свободи. А от релігійна,яка виступала за свободи совісті, виступала проти релігійних утисків, переслідування за релігійні переконання та проти нищення церковних храмів. Також поширеним був рух за соціально-економічні права (страйкова боротьба).
Течії опозиційного руху
Самостійницька течія була репрезентована нелегальними групами й організаціями. Це була найбільш радикально налаштована течія. Для поширення своїх ідей дисиденти видавали "самвидавські" документи, критичні статті, в яких розкривали антинародну політику державно-політичної верхівки.
Самостійницька течія
Національно-культурницькиа течія, представлена насамперед такими шістдесятниками, як І. Дзюба, І. Світличний, М. Коцюбинська, З. Франко та ін., базувався на необхідності духовного і культурного відродження українського народу, передусім його національної самобутності, історії, традицій.
Національно-культурницька течія
І. Дзюба
І. Світличний
М. Коцюбинська
Правозахисна течія функція якого була ознайомлювати українське суспільство з Декларацією прав людини ООН, збирати докази порушення владою прав людини, національних прав в Україні, застосування політики етно і лінгвоциту та насильницького насаджування русифікації, домагатися безпосереднього контакту України з іншими країнами, акредитації в республіці представників закордонної преси, вільного обміну інформацією та ідеями.
Правозахисна течія
Релігійне дисиденство, що мало на меті боротьбу за фактичне, а не декларативне визнання свободи совісті. І Україні, зокрема, воно вело боротьбу за відновлення українських греко-католицької та автокефальної православної церков, за свободу діяльності протестантських сект. Найяскравішими представниками цієї течії були Г.Вінс, І.Гель, В.Романюк, Й.Тереля.
Релігійна течія
Й.Тереля.
В.Романюк,
, І.Гель
Г.Вінс
Доказом того, що дисидентів в Україні було багато, можна вважати наявність багатьох опозиційних організацій. Про них докладніше
Об’єднана партія визволення України (1953-1958 рр.) в Івано-Франківську. До суду у 1959 р. було притягнуто 10 осіб, головно молодих робітників (Б. Германюка, Я. Ткачука, М. Юрчика та ін.). Їх було засуджено до 7-10 років позбавлення волі.

Б. Германюк
Я. Ткачук
, М. Юрчик
Український національний комітет (УНК). Діяв у 1957-1962 рр. у Львові на чолі з Б. Грициною. У програмі організації передбачалося готувати свідомих людей – пропагандистів, посилати їх на Велику Україну і відроджувати українську націю. Вони у лісі під Львовом почали будувати таємну друкарню. Б. Грицину та І. Коваля було засуджено до розстрілу, решта отримала від 5 до 15 років таборів.
УНК
Український національний фронт (УНФ) 1964-1967 рр. історика Д. Квецька та філолога З. Красівського. У статутних принципах організації вказувалось, що це – добровільне об’єднання національно свідомих представників української нації, які ведуть боротьбу за Українську незалежну державу. Вони розробили програму перебудови суспільства на демократичних засадах.
УНФ
Д. Квецька
З. Красівський
Українська робітничо-селянська спілка (УРСС),заснована 1959 р. Створив організацію Л. Лук’яненко разом із партійним працівником С. Віруном, завідувачем юрконсультації І. Кандибою, завідувачем сільського клубу В. Луцьковим. Ця спілка мала політичну програму і налічувала близько 30 членів.
УРСС
Л. Лук’яненко
Всі організації зазнавали значних утисків, відбувалося багато судових процесів, а ще на основі судових рішень більшість безпідставно обвинувачених було репресовано. І це тоді, коли радянський уряд заявляв, що в СРСР немає випадків притягнення до судової відповідальності за політичними мотивами та, що в СРСР нема політичних в’язнів.
Незважаючи на все це, опозиція 60-х підготувала ґрунт для подальшої боротьби за демократизацію суспільства, за звільнення України від колоніальної залежності.

Дякую за перегляд


title: Презентація на тему «Олімпійські ігри» (варіант 2)

text: «Citius, altius, fortius»


Презентація на тему «Допит»


Презентація на тему «Безробіття» (варіант 4)


Презентація на тему «Чайка»


title: Презентація на тему «Громадянське суспільство» (варіант 5)

text:
Громадянське суспільство –цесукупність існуючих в суспільстві відносин, що не є державно-політичними і перебувають поза сферою впливу держави.
Громадянське суспільство
Громадянське суспільство — це сфера самовияву вільних громадян і добровільно сформованих асоціацій і організацій, обмежених відповідними законами від прямого втручання і довільної регламентації з боку державної влади.
Громадянське суспільство:
є сукупністю міжособових відносин і сімейних, суспільних, економічних, культурних, релігійних і інших структур, які розвиваються в суспільстві зовні кордонів і без втручання держави.
предстає у вигляді соціального, економічного і культурного простору, в якому взаємодіють вільні індивіди, реалізовуючі приватні інтереси і здійснюючі індивідуальний вибір.
 це сфера недержавних суспільних інститутів і відносин, сфера непримусової людської солідарності.
це сфера самовиявлення і реалізації потреб та інтересів вільних індивідів через систему відносин (економічних, соціальних, релігійних, національних, духовних, культурних).
Головні ознаки громадянського суспільства:

розмежування компетенції держави і суспільства, незалежність інститутів громадянського суспільства від держави в рамках своєї компетенції;
демократія і плюралізм в політичній сфері;
ринкова економіка, основу якої складають недержавні підприємства;
середній клас як соціальна основа громадянського суспільства;
правова держава, пріоритет прав і свобод індивіда перед інтересами держави;
ідеологічний і політичний плюралізм;
свобода слова і засобів масової інформації.

У громадянського суспільства, як складного явища, є своя структура, яку складають:
вільні, рівноправні, самостійні індивіди. В особистісному відношенні член громадянського суспільства – це вільна людина, яка володіє почуттям особистої гідності. В економічному плані її самостійність виявляється в тому, що вона постає одночасно як власник і як трудівник.

недержавні об’єднання громадян (родина, церква, партії, профспілки, клуби, рухи). У громадянському суспільстві кожен має можливість задовольнити споконвічну тягу людини до спілкування – за віковими, інтелектуальними, економічними, спортивними, релігійними, політичними інтересами;

суспільні стосунки між індивідами і їх об’єднаннями, що розвиваються на основі рівності та самоврядування.


title: Презентація на тему «Лауреаты Нобелевской премии В ХХ-м столетии»

text:
Лауреаты
Нобелевской премии
В ХХ-м столетии.
АЛЬФРЕД БЕРНХАРД НОБЕЛЬ
Альфред Нобель, шведский химик-экспериментатор и бизнесмен, изобретатель динамита и других взрывчатых веществ, пожелавший основать благотворительный фонд для награждения премией своего имени, принесшего ему посмертную известность, отличался невероятной противоречивостью и парадоксальностью поведения. Современники считали, что он не соответствовал образу преуспевающего капиталиста эпохи бурного промышленного развития 2-й половины XIX в. Нобель тяготел к уединению, покою, не мог терпеть городской суматохи, хотя большую часть жизни ему довелось прожить именно в городских условиях, да и путешествовал он тоже довольно часто. В отличие от многих современных ему воротил делового мира Нобеля можно было назвать скорее 'спартанцем', т. к. он никогда не курил, не употреблял спиртного, избегал карт и других азартных игр.

АЛЬБЕРТ ЭЙНШТЕЙН
(1879-1955)
Нобелевская премия: Альберт Эйнштейн (1879-1955) был награжден Нобелевской премией по физике в 1921 году - за вклад в развитие квантовой теории и "за открытие закона фотоэлектрического эффекта". Эйнштейн - один из основателей современной физики, создатель теории относительности. В декабре 2000 года средства массовой информации (по данным агентства "Рейтер") назвали Эйнштейна "человеком второго тысячелетия".
Гражданство: Германия; позже был гражданином Швейцарии и США.
Образование: доктор философии (физика), Цюрихский университет, Швейцария, 1905 г.
Профессиональная деятельность: эксперт патентного бюро, Берн, 1902-1908 гг.; профессор физики в университетах Цюриха, Праги, Берна и Принстона (Нью-Джерси).
МАКС ПЛАНК
(1858-1947)
Нобелевская премия: в 1918 году Макс Планк (1858-1947) был удостоен Нобелевской премии по физике "в знак признания его заслуг в деле развития физики благодаря открытию квантов энергии". Макс Планк повсеместно признан отцом современной физики. Им сформулирована одна из важнейших физических теорий XX столетия - квантовая теория. Он также внес значительный вклад в развитие теории относительности и в исследования электромагнитного излучения. Кроме того, Планк - основатель квантовой механики.
Гражданство: Германия.
Образование: доктор философии (физика), Мюнхенский университет, Германия, 1879 г. (в возрасте 21 года).
Профессиональная деятельность: профессор физики в Мюнхенском, Кильском и Берлинском университетах.
ЭРВИН ШРЁДИНГЕР
(1887-1961)
Нобелевская премия: Эрвин Шрёдингер (1887-1961) в 1933 году был удостоен Нобелевской премии по физике "за открытие новых продуктивных форм атомной теории". Его труды стали также важным вкладом в развитие волновой теории материи и других основ квантовой механики. Шрёдингер признан основателем волновой механики.
Гражданство: Австрия.
Образование: доктор философии (физика), Венский университет, Австрия, 1910 г.
Профессиональная деятельность: профессор физики в университетах Штутгарта, Йены, Берлина, Цюриха, Оксфорда и Вены.
ВЕРНЕР ГЕЙЗЕНБЕРГ
(1901-1976)
Нобелевская премия: Вернер Гейзенберг (1901-1976) был удостоен Нобелевской премии по физике в 1932 г. "за создание квантовой механики, применение которой привело, помимо прочего, к открытию аллотропических форм водорода". В 1927 году Гейзенберг сформулировал знаменитый принцип неопределенности, названный его именем.
Гражданство: Германия.
Образование: доктор философии (физика), Мюнхенский университет, Германия, 1923 г.; доктор философии, Геттингенский университет, Германия, 1924 г.
Профессиональная деятельность: профессор физики в университетах Копенгагена (Дания), Лейпцига, Берлина, Геттингена и Мюнхена.
РОБЕРТ ЭНДРЮС МИЛЛИКЕН
(1868-1953)
Нобелевская премия: Роберт Эндрюс Милликен (1868-1953) стал лауреатом Нобелевской премии по физике в 1923 г. "за эксперименты по определению элементарного электрического заряда и фотоэлектрическому эффекту". Милликен определил заряд электрона и доказал фотоэлектрическое уравнение Эйнштейна.
Гражданство: США.
Образование: доктор философии (физика), Колумбийский университет, Нью-Йорк,1895г.
Профессиональная деятельность: профессор физики в Чикагском университете и в Калифорнийском технологическом институте.

ДЖОЗЕФ РЕДЬЯРД КИПЛИНГ
(1865-1936)
Нобелевская премия: Джозеф Редьярд Киплинг (1865-1936) стал лауреатом Нобелевской премии по литературе в 1907 г. "за наблюдательность, яркую фантазию, зрелость идей и выдающийся талант повествователя". Киплинг считается лучшим английским писателем в жанре рассказа.
Гражданство: Великобритания.
Образование: частное Девонское училище, Англия.
Профессиональная деятельность: поэт, прозаик, редактор.
ТЕОДОР РУЗВЕЛЬТ
(1858-1919)
Нобелевская премия: 26-й президент США, Теодор Рузвельт-мл. (1858-1919), в 1906 году был удостоен Нобелевской премии мира за посредничество в окончании русско-японской войны и за содействие в подписании различных мирных соглашений.
Гражданство: США.
Образование: бакалавр гуманитарных наук, Гарвардский университет, 1880 г.
Профессиональная деятельность: президент США (1901-1909), писатель, исследователь.
ВУДРО ВИЛЬСОН
(1856-1924)
Нобелевская премия: 28-й президент США, Томас Вудро Вильсон (1856-1924) стал лауреатом Нобелевской премии мира в 1919 году за "искренние усилия в проведении мирных переговоров" и за содействие установлению мира после Первой мировой войны. Вильсон также стал основателем Лиги Наций.
Гражданство: США.
Образование: докторская степень (политология и история), университет Джонcа Хопкинса, 1886 г. Вильсон до сих пор остается единственным американским президентом, имевшим докторскую степень.
Профессиональная деятельность: президент США (1913-1921); профессор юриспруденции и политэкономии в Принстонском университете; профессор в Брин-Морском колледже (Пенсильвания) и Уэслианском университете (Коннектикут).
Благодарю за внимание


title: Презентація на тему «Музичне мистецтво»

text:
Музичне мистецтво
ХХ століття
В кінці 19 — початку 20 століття в європейській музиці починається новий період, якому характерні інтенсивні пошуки нових засобів виразності, експериментів, велика кількість стильових течій. Визначальною стає тісна взаємодія культур різних країн світу, які до цього моменту розвивалися відокремлено. Європейська музика зазнає значного впливу музичних культур народів східної Азії (особливо японської в творчості Дж. Пуччіні, К. Дебюссі), Африки (джаз), Латинської Америки.
В академічній музиці першої половини 20 століття поряд з продовженням традицій пізнього романтизму (творчість Г. Малера, С.Рахманінова, Р. Штрауса, К. Шимановського) виникають нові стильові напрями — імпресіонізм (К. Дебюссі), експресіонізм (А.Берг,А.Шенберг), неокласицизм (П. Хіндеміт, частково І. Стравінський). Значної уваги композитори приділяють дослідженням фольклору та його інтеграції в композиторську творчість (Бела Барток, рання творчість І. Стравінського, В.Лютославського, частково Г.Свиридова, українських композиторів Б.Лятошинського та Л.Ревуцького)
Великого значення для розвитку музики мала поява та розповсюдження звукозапису та кіно. З'явились перші електроінструменти, що відкрили новий погляд на природу й можливості звуку. В 1920-х роках футуристи здійснили спробу залучення до музичного мистецтва шумових звуків. В 1940-х роках розвиток техніки звукозапису відкрив новий напрямок — конкретну музику. У 1950-ті роки виникають перші електронні експериментальні студії, у 1960-ті роки авангардні течії знаходять воє поширення і в радянській музиці, яка до цього моменту розвивалася у руслі соцреалізму.
В 1920-х — 30-х роках в країнах Європи та США масовою музичною культурою стає джаз, на теренах СРСР — масова радянська пісня. В 1950-ті роки виникає рок-н-ролу, 1960-ті — зявляється рок-музика, а 1970-ті — європоп, а також ціла низка популярних напрямків електронної музики. Всесвітню відомими стають такі гурти як The Beatles, The Rolling Stones, Led Zeppelin, Queen, Deep Purple, AC/DC, ABBA та ін. Останній третині XX століття був властивий розвиток постмодерну - музика стала видовищем, продуктом масового споживання та індикатором групової ідентифікації.
              The Beatles
         The Rolling Stones
              Led Zeppelin
                  Queen
              Deep Purple
                     AC/DC
                       АВВА

Останню третину XX століття в музиці розглядають під знаком постмодерну. Якщо музика епохи модерну розглядалася, як спосіб вираження, то в епоху постмодерну музика стає видовищем, продуктом масового споживання та індикатором групової ідентифікації, наприклад знаком, що допомагає визначити свою приналежність до тієї чи іншої субкультури. Стає характерним поєднання різних музичних стилів та жанрів, полістилістика, стираються кордони між «високим мистецтвом» та кітчем.
Подібному зближенню жанрів, а нерідко і їх поєднанню сприяв розвиток звукозапису, що відкрив можливість для роботи з семплами — використанню і поєднанню в рамках однієї композиції різних попередньо записаних звуків. Техніка використання існуючого матеріалу знайшла своє відображення і в традиційній інструментальній музиці, зокрема у творах Д. Шостаковича, А.Шнітке, Л.Беріо, які використовували «алюзії» та прямі цитати творів композиторів минулого. Подібні техніки дозволили говорити про зменшення ролі композитора в музичній композиції, що знайшло свій прояв не тільки у використанні запозиченого музичного матеріалу, але й у використанні складних математичних алгоритмів (в серіальній музиці) або випадковості (в алеаториці).


title: Презентація на тему «Подорож до країни моєї мрії»

text:
Проект
                                  Виконала
                             Учениця 10-А класу
                        Нагірняк Дарина
Подорож до країни моєї мрії
  Верховинська ЗОШ І-ІІІ ступенів
2013р
Вступ

 Для мене це місце – Іспанія
Кожен з нас мріє про незабутню подорож
Побувати в чудовому місці
 Гарно провести час
Визначившись з країною,
можна пакувати валізи
 Я лечу в Іспанію!
Всі речі спаковано,
вирушаю в аеропорт
Palace GL
Після прильоту
я поселюся в одному
із найкращих готелів
Барселони – Palace GL
Я неодмінно подивлюся
Opera Carmen
відому іспанську оперу “Кармен”
Сorrida
Обов’язково побуваю
на традиційному
іспанському святі – кориді
Barcelona
в центр Барселони
Відпочивши,
зранку  вирушу
 одній з найбільших площ Барселони
Plaça de Catalunya
Побуваю на площі Каталонії,
До берега середземного моря
La Rambla
Прогуляюсь бульваром La Rambla
 Він тягнеться від площі Каталонії
Mediterráneo
Яке ж воно гарне в Іспанії!
І нарешті – море.
Con Graciа
Відвідаю ресторан Con Graciа
Де скуштую іспанські страви
Crema catalana
Рaella
Архітектура Антоні Гауді
La Sagrada Familia
La Pedrera
Casa Batlló
Parc Güell
Його власником є ФК Барселона
Camp Nou
Я відвідаю футбольний стадіон Камп Ноу
Висновок
Ця подорож до Іспанії буде незабутньою,
позитивні емоції та хороший настрій
надовго збережуться у моїй пам’яті
А сувеніри нагадуватимуть
про  гарно проведений час


title: Презентація на тему «Хиппи»

text:
Хиппи – «Понимающие знающие»
Хиппи- философия и субкультура, изначально возникшая в 1960 годах в США.
Первоначально хиппи выступали против пуританской морали некоторых протестантских церквей, а также пропагандировали стремление вернуться к природной чистоте через любовь и пацифизм.
Один из самых известных лозунгов хиппи: «Make love, not war!», что означает: «Занимайтесь любовью, а не войной!».
 «All You Need Is Love!» («Всё, что тебе нужно — это любовь!»
Культура «хиппи» имеет свою символику, признаки принадлежности и атрибуты. Для представителей движения хиппи, в соответствии с их миропониманием, характерно внедрение в костюм этнических элементов: бус, плетенных из бисера или ниток, браслетов («фенечек») и прочее, а также использование текстиля окрашенного в технике «тай-дай» (или иначе — «сибори»).
Хиппи верит:
-что человек должен быть свободным;
-что достичь свободы можно, лишь изменив внутренний строй души;
-что поступки внутренне раскованного человека определяются стремлением оберегать свою свободу как величайшую драгоценность;
-что красота и свобода тождественны друг другу и что реализация того и другого — чисто духовная проблема;
-что все, кто разделяет сказанное выше, образуют духовную общину;
-что духовная община — идеальная форма общежития;
-что все, думающие иначе, заблуждаются.[1]
Стиль хиппи!
Стиля́ги (самоназвание — штатники) — молодёжная субкультура в СССР, получившая широкое распространение в крупных советских городах с конца 1940-х по начало1960-х годов[1][2], имевшая в качестве эталона преимущественно американский образ жизни.
Субкультура стиляг явилась своеобразным стихийным протестом против принятых в советском обществе стереотипов поведения, а также против единообразия в одежде, в музыке и в стиле жизни.
В первые годы существования данного феномена облик стиляги был карикатурен: широкие яркие штаны, мешковатый пиджак, шляпа с широкими полями, немыслимых расцветок носки, пресловутый галстук «пожар в джунглях» В качестве обуви в среде стиляг приветствовались полуботинки на толстой белой каучуковой подошве (так называемая «манная каша»). Летом пользовались популярностью яркие рубашки в «гавайском стиле». Для девушки, чтобы прослыть стилягой, было достаточно ярко краситься и носить причёску «венчик мира» (вокруг головы завивали волосы и укладывали в форме венца). «Особым шиком» считались узкие юбки, обтягивающие бёдра.
Прически стиляг были очень разнообразными, они поражали мастерством исполнения и изобретательностью, но в нашем сознании в основном они ассоциируются с элегантным «венчиком мира», пышной и роскошной «Бабеттой», вызывающими «боксами» и «полубоксами», кокками с проборами и без, пышными хвостами, умопомрачительными чубами а-ля Элвис, эпатажными «лежачими трубами».
Хи́пстер, хипстеры — появившийся в США. Термин, образованный от жаргонного «to be hip», что переводится приблизительно как «быть в теме» (отсюда же и «хиппи»). Слово это первоначально означало представителя особой субкультуры, сформировавшейся в среде поклонников джазовой музыки; в наше время обычно употребляется в смысле «обеспеченная городская молодёжь, интересующаяся элитарной зарубежной культурой и искусством, модой, альтернативной музыкой .
Хипстеры
Возраст Хипстеров колеблется от 16-25 лет, в основном это представители среднего класса, которые ищут новые формы и способы, социального самовыражения.
На улице распознать таких людей довольно просто, на них надеты майки с принтами (массово распространенные в наше время) кеды, блокнот, зеркальная фотокамера, iPhone (или планшетный компьютер). Последователи почти в буквальном смысле, меняют свою социальную личность, на аксессуары, теряя способность креативно мыслить и создать что-то новое.
Они любят делать массу фотографий (как девушки Ванильки), выкладывая в большинстве случаев - в социальные сети, на общее обозрение.
Сами представители считают себя творческими натурами, хотя способность породить что-то реально стоящие, у них находится на самом минимуме, (в наши дни это очень модно быть творческим, так что не удивительно, почему современной молодежи так по душе это буржуазное направление), они отрицают мейнстрим, делая все наоборот. Чем не популярней писатель или режиссер, тем он более привлекателен для этого круга людей.
Они любят вести онлайн дневники, на таких популярных блогосервисах, как LiveJournal (ЖЖ), Блоги Мейл, Twitter. Большинство их действий или "мыслей", практически моментально перетекают в социальные сети. однако назвать их яркими и перспективными никак нельзя
Главное их отличие от других субкультур - это способность приспосабливаться к меняющейся остановке. Меняется мода и тенденции, они также меняются внутренне и внешне. С одной стороны это большое преимущество в сравнении с музыкальными субкультурами.
Спасибо за внимание!!!))


Презентація на тему «Іза – центр лозоплетіння»


title: Презентація на тему «Ломоносов Михаил Васильевич»

text:
Ломоносов Михаил Васильевич (1711 - 1765)
БиографияПервый русский ученый-естествоиспытатель, литератор, историк, художник. Родился Ломоносов 19 ноября (по старому стилю - 8 ноября) 1711, в селе Денисовка Куростровской волости около села Холмогоры Архангельской губернии, в семье крестьянина-помора Василия Дорофеевича Ломоносова, занимавшегося морским промыслом на собственных судах. Мать Ломоносова, умершая очень рано, была дочерью дьякона. Лучшими моментами в детстве были поездки с отцом в море. Еще от матери Ломоносов научился читать. "Вратами учености" для него делаются откуда-то добытые им книги: "Грамматика" Смотрицкого, "Арифметика" Магницкого, "Стихотворная Псалтырь" Симеона Полоцкого.
В Москву Ломоносов ушел в декабре 1730.Выдав себя за сына дворянина, в январе 1731 он поступил в Московскую Славяно-греко-латинскую академию Пробыл там около 5 лет. Он изучил латинский язык, ознакомился с тогдашней "наукой". В 1735 в числе наиболее отличившихся учеников Ломоносов был отправлен в Петербург для зачисления в Академический университет. В 1736 трое из способных учеников, в том числе Ломоносов, были отправлены Академией Наук в Германию для обучения математике, физике, философии, химии и металлургии.
В июне 1741 Ломоносов вернулся в Россию и был назначен в академию адъюнктом АН по физическому классу, а в августе 1745 стал первым русским, избранным на должность профессора (академика) химии
Спасибо за внимание !


title: Презентація на тему «Балет» (варіант 4)

text:
Балет России
Подготовила ученица 11 класса
Хахалева Юлия

Балет — вид сценического искусства, основными выразительными средствами которого являются неразрывно связанные между собой  музыка и  танец.
Балет зародился в Италии в эпоху Возрождения (XVI в.) вначале как объединённая единым действием или настроением танцевальная сценка, эпизод в музыкальном представлении, опере.
Зарождение балета
8 февраля  1673 г. при дворе царя Алексея Михайловича был поставлен первый в России балетный спектакль — «Балет об Орфее и Евридике». Тяжелые, пышные, со множеством украшений костюмы и высокие парики стесняли движения танцующих.
Балет в России
При Петре I в нач. XVIII в.  в 1738 году по ходатайству французского танцмейстера Жана-Батиста Ланде в Санкт-Петербурге была открыта первая в России школа балетного танца (ныне Академия Русского балета им. А. Я. Вагановой).
Национальное своеобразие русского балета начало формироваться в начале XIX века благодаря деятельности французского балетмейстера Ш.-Л. Дидло. Ученицы Дидло Авдотья Истомина и Екатерина Телешева воспеты Пушкиным и Грибоедовым.
В первой трети XIX в. русский балет достиг творческой зрелости, сложилась национальная школа, для которой стали характерными жизненность, глубокая содержательность, виртуозная техника.
Настоящий переворот в балетной музыке произвёл  Чайковский. Музыка его балетов «Лебединое озеро»(1877), «Спящая красавица»(1890), «Щелкунчик»(1892) обрела возможность воплощать характеры героев в их взаимодействии, развитии, борьбе.
В хореографии новаторство Чайковского было воплощено балетмейстерами  Мариусом Петипа и  Л. И. Ивановым положившими начало симфонизации танца.
Традиция симфонизации балетной музыки была продолжена  Глазуновым в балетах «Раймонда»(1898), «Барышня-служанка»(1900), «Времена года»(1900).
Крупный вклад в русское балетное искусство внёс М. М. Фокин  существенно расширив . круг идей и образов в балете,Его постановки для «Русских сезонов» балетов «Шопениана», «Петрушка», «Жар-птица» и др. принесли славу русскому балету за рубежом.
Завоевала мировую известность созданная Фокиным для Анны Павловой миниатюра «Умирающий лебедь»(1907).
В 1911-13 на почве «Русских сезонов» образовалась постоянная труппа  «Русский балет Дягилева». После ухода из труппы Фокина её балетмейстером стал Вацлав Нижинский. Самой известной его постановкой стал балет «Весна священная» на музыку  Стравинского.
В 1909 г. начинаются ежегодные выступления артистов русского балета в Париже, организованные театральным деятелем С. Дягилевым. Имена танцовщиков Вацлава Нижинского, Тамары Карсавиной, Адольфа Болъма стали известны во всем мире.
В России балет не терял своей значимости в годы после Первой мировой войны и при советской власти. 1920-е годы появляются постановки Касьяна Голейзовского, Федора Лопухова ("Величие мироздания«).
Зрители в Западной Европе и США были практически не знакомы с советским балетом до середины 1950-х годов,. Интерес к нему вызвало поразительное мастерство балерин Большого театра Галины Улановой и Майи Плисецкой.
В 1980-х годах административное и политическое давление на искусство в Советском Союзе ослабло. Юрий Григорович, который с 1964 стоял во главе балета Большого театра автор постановок "Каменный цветок" и "Спартак"  типично советских.
Распад Советского Союза и последовавший экономический кризис принес огромные трудности балетным труппам, которые до этого щедро субсидировались государством. Многие танцовщики и педагоги покинули страну, чтобы обосноваться в США, Англии, Германии и других западных странах.
Русский балет через все сложные этапы своей истории сумел пронести и сохранить национальные особенности, опиравшиеся на демократические традиции русской культуры, рожденной народом.
Спасибо за просмотр!


Презентація на тему «Культура мовлення як показник загального культурного рівня розвитку суспільства»


title: Презентація на тему «Любов до Батьківщини»

text:
Любов до Батьківщини
Зміст
«Думаєте, є що-небудь на світі,чого б боявся козак»
Патріотизм
Патріотизм в повісті «Тарас Бульба»
Крилаті вислови
Тарас Бульба
Остап
Яким я уявляю Тараса Бульбу
Малюнки
«Думаєте, є що-небудь на світі,чого б боявся козак»

У повісті представлена широка картина народного руху, показано два ворожих табори: український народ і польську шляхту. Твір прославляє Запорозьку Січ, її дух товариства, оспівує прагнення-запорожців до волі, їхню відданість батьківщині. Посилаючись на історичну правду, Гоголь показує, що саме із Запорозької Січі виходили мужні хоробрі вояки, «горді і міцні, як леви!»

Гоголь не приховав ні брутальності моралі, ні «лютості» запорожців, пояснюючи це тим, що час був жорстоким, «коли людина вела ще криваве життя одних військових подвигів і загартовувалася в ньому душею, не відчуваючи людства».
Патріотизм

Патріотизм-відданість своїй країні.
Батьківщина-рідний дім.
Патріотизм передбачає гордість за матеріальні і духовні досягнення свого народу, своєї Батьківщини, бажання збереження її характерних особливостей, її культурного надбання і зіставлення себе з іншими членами свого народу, постійна готовність підкоряти свої особисті інтереси інтересам загалу, в якому живеш, та захищати інтереси своєї громади, народу в цілому.

В.Г. Бєлінський назвав повість Н.В. Гоголя «Тарас Бульба» «поемою про любов до батьківщини». Дійсно, цей твір містить барвисті описи російської землі, зроблені з особливою любов'ю. «Степ, ніж далі, то все прекрасніше ... Вся поверхня землі представлялася зелено-золотим океаном, по якому бризнули мільйони різних квітів ... Чорт вас візьми, степи, як ви гарні!»
Патріотизм в повісті      «Тарас Бульба»

 Заслуги і вік уже давно дозволяють Тарасові піти на відпочинок. Але поки кордони батьківщини в небезпеці, а руки можуть тримати шаблю, він вважає себе мобілізованим. Загальнонародна справа стає його особистою. Без цього він не уявляє життя. Захищати батьківщину Бульба вирушає разом зі своїми синами й іншими козаками, своїми однодумцями: Мусієм Шило, Степаном Гускою, Демидом Поповичем, Бовдюгом, Кукубенко. Тарас Бульба каже про це: «Немає уз святіше товариства!»

У цій боротьбі Тарас не самотній - він разом зі своїми товаришами-козаками. Тарас дуже цінує «святий закон товариства». Перед боєм йому захотілося висловити все, що було на серці. «Немає уз святіше товариства. Батько любить свою дитину, мати любить свою дитину, діти люблять батька і матір. Але це не те, браття: любить і звір свою дитину. Але поріднитися душею, а не по крові, може тільки людина. Бували і в інших землях товариші, але таких, як на нашій землі, не було таких товаришів! »

Тарас Бульба проявив патріотизм коли він вбив свого сина коли той зрадив Батьківщину.Тарас не подивився на те ,що це його власний син.Для Тараса Бульби нічого не могло бути кращого за Батьківщину та для нього рідними синами були ті воїни які воювали пліч об пліч за Батьківщину.Він навіть не хоронив свого сина зрадника.

Козаки хоробро б'ються. Особливу повагу викликає те, як вони гинуть в бою за батьківщину. Перед смертю вони славлять Руську землю. В описі Гоголя вражає подібність героїв-запорожців з билинними богатирями. Ось «як уміють битися в землі і, ще краще, як уміють умирати за святу віру!»
Крилаті вислови

Той, хто не любить своєї країни, нічого любити не може.
Д. Байрон

Патріотизм — це не любов до ідеї, а любов до вітчизни.
В.Распутін

 Той, хто в біді кидає свій народ, стає його ворогом.
Ч.Айтматов

 В дитинстві відкриваєш материк, котрий назветься потім — Батьківщина
 Л. Костенко

 Любіть Україну у сні й наяву, вишневу свою Україну, красу її вічно живу і нову і мову її солов'їну.

В. Сосюра
Тарас Бульба

Тарас веде життя, повне небезпек. Він здійснює бойові походи і проти турків, і проти ляхів. Нещадно карає польських магнатів за гноблення українського народу: «А Тарас гуляв по всій Польщі зі своїм полком... Багато побив він усякої шляхти, розграбував найбагатші і кращі замки». У повісті показано, як у вогні народної боротьби розпалюється могутнє почуття любові до батьківщини.
«Тарас був один з корінних, старих полковників: весь був він створений для лайливої тривоги і відрізнявся грубої щирістю своєї вдачі." Він дуже пишався славним минулим своєї батьківщини. «Ви чули від батьків і дідів, як колись шанували нашу землю: і грекам вона далася взнаки, і з Царгорода брала червінці, і міста були пишні, і храми, і князі були нашого роду, свої князі." Коли його рідні землі були завойовані поляками, він став боротися за їхнє звільнення.
Тарас дуже любив своїх синів, але любов до батьківщини і до своїх товаришів у нього була сильніше всіх інших уподобань. Він не може пробачити зрадника, навіть якщо зрадник - його син. «Так продати? продати віру? продати своїх? »- каже він своєму молодшому синові Андрієві, переметнувшись до ляхів. «Я тебе породив, я тебе і вб'ю!»
Остап
Старший син Тараса Остап характером був схожий на батька. Він хоробро бився і проявив високу мужність під час страти. «Остап виносив терзання і катування, як велетень ... - ніщо, схоже на стогін, не вирвалося з уст його, не здригнулося обличчя його.» Він хотів гідно загинути за батьківщину, за віру і закликав до цього своїх товаришів.
Яким я уявляю Тараса Бульбу
Тарас Бульба - це мудрий і досвідчений ватажок козацького війська.Людина величезної волі і незвичайного природного розуму, зворушливо ніжний до товаришів і нещадний до ворога .. Він карає польських магнатів і захищає пригноблених і обездоленних.Суровий і непохитний Тарас Бульба веде життя, повне негараздів і небезпек.Насамперед у людинях він цінував мужність и відданість.На мою думку,він був середнього зросту, але широкоплечий, з сильно накачаними м'язами. На обличчі мав довгі вуса,але бороди в нього не було. Тому я вважаю,що Тарас бульба -це найкращий взірець представників козацького роду.
Грибко Вікторії
Яким я уявляю Тараса Бульбу
На мою думку Тарас Бульба справжній козак! Він відважний отаман, вірний і відданий товариш. Тарас Бульба  своїми              полум'яними промовами запалює вогонь в серцях      запорожців. Навіть за мить до смерті Тарас рятує своїх побратимів мудрою порадою.
Петрушиної Катерини
Яким я уявляю Тараса Бульбу
В моїй уяві Тарас Бульба вимальовуется сильною постатю.Його обличчя старе та понівиченне.Його сива борода показує скільки він пережив та який він мудрий. Його статура горда та хоробра.Сам Тарас одягнутий в звичайне вбрання яке зовсім не відрізняется від інших козаків.В його ножнах велика та гостра сабля з якою він подолав багато битв.
Соколика Микити
Яким я уявляю Тараса Бульбу
На мою думку Тарас Бульба був невисоким та кріпким чоловіком. Мав довгий сивий чуб і і довгі сиві вуса. Одягнений Тарас був у сині чоботі,червоні шаровари та гарну вишиванку. Також він був суворим,але з почуттям гумору. Я вважаю,що він був справжнім козаком!
Котової Софії
Яким я уявляю Тараса Бульбу
Я уявляю собі Тараса Бульбу сильним козаком, який любив свою Батьківщину та був патріотом. Тарас був розумним , стратегічним,цілеспрямованим і сильним духом. Його обличчя ніколи не знало страху. Тарас дуже любив Січ. Козаки були для нього ,як рідні брати.
Бойко Олега
Малюнки


title: Презентація на тему «School of my dream» (варіант 1)

text:
School of my dream
My name is Vlad. Im 14 years old. Im a pupil of a state secondary school. At the moment Im studying in the 5th form Gymnasiums 4 after Modest Levyzkyi.
I'd like to tell you some information about school of my dream. I love my school in general,but there are much,that I don*t like.
design
I*d demolish my school and build new, better, bigger,more beautiful and more modern school.
I*d made repair in every classrooms and buy new modern equipment.

I*d made:

Big football pitch
Deep swimming pool
And gym
i*d made big light corridors with comfortable soft furniture.
i*d made big dinning room  with tasty food.
i*d cancel homework.
i*cancel school uniform.
Thank you for your attention!


Презентація на тему «Мікеланджело Буонарроті» (варіант 5)