A Tanács irányelve
(1974. június 4.)
a toxikus termékek kereskedelmével és forgalmazásával foglalkozó önálló vállalkozók és közvetítők tevékenységével kapcsolatos letelepedési és szolgáltatásnyújtási szabadság megvalósításáról
(74/557/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 54. cikke (2) és (3) bekezdésére, valamint 63. cikke (2) és (3) bekezdésére,
tekintettel a letelepedés szabadságára vonatkozó korlátozások eltörlését kitűző általános programra [1] és különösen annak IV. címe A. és C. részeire,
tekintettel a szolgáltatások szabadságára vonatkozó korlátozások eltörlését kitűző általános programra [2] és különösen annak V. címe C. részére,
tekintettel a nagykereskedelemmel kapcsolatos tevékenységek tekintetében a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának megvalósításáról szóló, 1964. február 25-i 64/233/EGK tanácsi irányelvre [3],
tekintettel a kereskedelemben, az iparban és a kisiparban működő közvetítő kereskedőkkel kapcsolatos tevékenységek tekintetében a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának megvalósításáról szóló, 1964. február 25-i 64/224/EGK tanácsi irányelvre [4],
tekintettel a kiskereskedelemmel foglalkozó önálló vállalkozók tevékenységeinek tekintetében a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának megvalósításáról szóló, 1968. október 15-i 68/363/EGK tanácsi irányelvre [5],
tekintettel a Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament véleményére [6],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [7],
mivel az általános programok kimondják az állampolgárság szerinti diszkriminatív bánásmód eltörlését, a következő területeken megvalósuló letelepedés és a szolgáltatásnyújtás tekintetében:
- a kereskedelemben, az iparban és a kisiparban működő közvetítők és nagykereskedők tevékenysége területén, a második szakasz második évének vége előtt,
- a kiskereskedelmi tevékenységek területén, az átmeneti periódus második szakasza második évének vége után és a második szakasz vége előtt;
mivel a 64/223/EGK, a 64/224/EGK és a 68/363/EGK irányelvek nem vonatkoznak a toxikus termékek területére, amely utóbbit a közegészség védelme terén jelentkező sajátos problémák miatt a tagállamok szintjén szabályozzák törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések útján;
mivel a fent említett 64/223/EGK és 68/363/EGK irányelvek a kórokozókkal összefüggő tevékenységek tekintetében fennálló nagykereskedelemre, közvetítésre és kiskereskedelemre sem vonatkoznak; mivel ugyanakkor a bejegyzett gyógyszerkészítményekkel kapcsolatos, törvényi, rendeleti és közigazgatási intézkedésekben megállapított rendelkezések közelítéséről szóló 66/454/EGK tanácsi irányelvvel [8] módosított 1965. január 26-i 65/65/EGK irányelv [9] alapján emberi és állati felhasználásra szánt gyógyszerként besorolt kórokozók mellett csak a "mezőgazdaságban alkalmazott biológiai rovarirtók" képezik az említett intézkedések tárgyát; mivel emiatt a kórokozók vonatkozásában a szolgáltatásnyújtási és letelepedési szabadság korlátozásainak eltörlését az ilyen rovarirtók kereskedelmére és forgalmazására lehet korlátozni;
mivel nyilvánvalóvá vált, hogy szükséges és időszerű közösségi szinten szabályozni a két előző bekezdésben említett intézkedéseket, figyelembe véve azokat a káros hatásokat, melyeket a toxikus termékek közvetlenül vagy a természeten keresztül, közvetve az ember, állatok és növények egészségére gyakorolhatnak;
mivel a kereskedelemben, az iparban és a kisiparban dolgozó közvetítő kereskedők tevékenysége a 64/224/EGK és a 68/363/EGK irányelvek hatáskörébe tartozik; mivel a közvetítő kereskedők tevékenysége a toxikus termékek és kórokozók tekintetében ki van zárva a fenti irányelvek hatálya alól; mivel ez az irányelv többek között a közvetítő kereskedők tevékenységének liberalizálására jött létre; mivel ennek megfelelően az ebben az irányelvben alkalmazott "kereskedelem és forgalmazás" fogalmak magukba foglalják a közvetítő kereskedők e területeken megvalósított tevékenységeit is;
mivel a letelepedés szabadságát gátló korlátozások megszüntetését kitűző általános program megszabja, hogy el kell törölni a szakmai és kereskedelmi szervezetekhez való csatlakozás jogának gyakorlásával kapcsolatos korlátozásokat, amennyiben a kérdéses személy szakmai tevékenysége e jog gyakorlását is magában foglalja;
mivel a szolgáltatást nyújtó személyt kísérő vagy az ő nevében tevékenykedő fizetett alkalmazottak helyzetét a Szerződés 48. és 49. cikkei alapján hozott rendelkezések szabják meg;
mivel az önálló vállalkozók valamennyi tevékenységére, a kedvezményezettek mozgására és lakóhelyére külön irányelvek alkalmazandók, és amennyiben szükséges, a tagállamok által a vállalatokkal vagy a cégekkel szembeni, a tagok vagy harmadik személyek védelmére szolgáló előírások összehangolására irányelveket fogadnak el;
mivel egyes tagállamokban a toxikus termékek kereskedelmét, forgalmazását és szakmai felhasználását a foglalkozás megkezdésére vonatkozó szabályok határozzák meg, míg más tagállamok, amennyiben szükséges, bevezetnek ilyen szabályokat; mivel emiatt a másik tagállam polgárai számára a toxikus termékek kereskedelméhez kapcsolódó tevékenységek elkezdését és gyakorlását könnyebbé tevő egyes átmeneti intézkedések egy külön irányelv tárgyát képezik,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
A tagállamok a letelepedés és a szolgáltatások szabadságára vonatkozó korlátozások eltörlését kitűző általános programok I. címében szereplő természetes személyek és vállalatok vagy cégek vonatkozásában, továbbiakban a "kedvezményezettek", eltörlik az ezen általános programok III. címében feltüntetett, a 2. cikkben említett tevékenységek elkezdésének és folytatásának jogát érintő korlátozásokat.
2. cikk
(1) Ez az irányelv a 64/223/EGK irányelv 2. cikkének (1) bekezdése alapján, a 64/225/EGK irányelv 2. cikkének (1) bekezdés ötödik francia bekezdése alapján és a 68/363/EGK irányelv 2. cikkének (1) bekezdése alapján kizárt toxikus termékek (anyagok és készítmények), valamint a mezőgazdaságban alkalmazott biológiai rovarirtó szerek kereskedelmével és forgalmazásával foglalkozó önálló vállalkozók tevékenységeire alkalmazandó.
(2) Az (1) bekezdésben említett termékek, amelyek a mellékletben vannak feltüntetve, az emberek, állatok és növények egészségére gyakorolt veszélyes hatásuk miatt a tagállamok joga szerint külön rendelkezések tárgyát képezik. A tagállamok a listákban bekövetkező bármely változásról értesítik a Bizottságot, amely pedig közli ezt a tagállamokkal.
(3) Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni a 65/65/EGK irányelvben szereplő meghatározás szerinti gyógyszerkészítmények kereskedelmére és forgalmazására, illetve a vándorkereskedőkre vagy a házaló kereskedőkre.
3. cikk
(1) A 2. cikkben meghatározott tevékenységekre vonatkozó korlátozások megszűnnek, függetlenül attól, hogy hogyan nevezik az ilyen tevékenységet folytató személyt.
(2) A tagállamokban jelenleg a kereskedelmi közvetítői munkát végző személyek meghatározására használt megnevezés a Tanács 64/224/EGK irányelvének 3. cikkében szerepel.
4. cikk
(1) A tagállamok különösen a következő korlátozásokat törlik el:
a) azokat, amelyek a kedvezményezettek számára lehetetlenné teszik, hogy a befogadó tagállamban a tagállam állampolgáraival azonos feltételek mellett és ugyanolyan jogokkal telepedhessenek le vagy nyújtsanak szolgáltatásokat;
b) azokat, amelyek olyan közigazgatási gyakorlat következtében jöttek létre, amely szerint a kedvezményezettek a tagállam állampolgáraihoz viszonyítva eltérő elbánásban részesülnek.
(2) Az eltörlendő korlátozások közé tartoznak különösen azok, amelyek alapja olyan rendelkezés, amely a következő eszközökkel a kedvezményezettek számára lehetetlenné teszi vagy korlátozza a letelepedést vagy szolgáltatások nyújtását:
a) Belgiumban:
a carte professionnelle kötelező beszerzése (1965. február 19-i törvény 1. cikk);
b) Franciaországban:
- a carte d'identité d'étranger commerçant kötelező beszerzése (1938. november 12-i Décret-loi, 1939. február 2-i Décret, 1940. október 8-i törvény, 1954. április 10-i törvény, 1959. július 9-i 59-852. sz. Décret),
- a kereskedelmi lízing megújításához való jog megtiltása (1953. szeptember 30-i Décret 38. cikk);
c) Luxemburgban:
a külföldi állampolgároknak nyújtott engedélyek érvényességének korlátozott időtartama (1962. június 2-i törvény 21. cikke).
5. cikk
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a kedvezményezettek a saját állampolgáraikéval azonos feltételek mellett és ugyanolyan jogokkal és kötelezettségekkel csatlakozhassanak szakmai és kereskedelmi szervezetekhez.
(2) Letelepedés esetén a szakmai és kereskedelmi szervezetekhez való csatlakozás joga az ilyen szervezetek vezető tisztségeinek választás vagy kijelölés útján történő betöltésére való jogosultságot is jelenti. Ugyanakkor, az ilyen tisztségeket fent lehet tartani a saját állampolgárok számára, ha bármilyen törvény vagy rendelet rendelkezéseinek alapján az érintett szervezet közhatalom gyakorlásához kapcsolódó tevékenységeket lát el.
(3) A Luxemburgi Nagyhercegségben a Kereskedelmi Kamara (Chambre de commerce) és a Szakmai Kamara (Chambre des métiers) tagsága a kedvezményezetteknek nem biztosítja azt a jogot, hogy e Kamarák irányító szerveinek választásában részt vegyenek.
6. cikk
Egyik tagállam sem nyújt a letelepedés feltételeit torzító segélyt azon állampolgárainak, akik a 2. cikkben említett valamely tevékenység folytatásának céljából egy másik tagállamban telepednek le.
7. cikk
(1) Amennyiben egy fogadó tagállam saját állampolgáraitól, akik a 2. cikkben említett valamelyik tevékenységet kívánják folytatni, igazolást követel meg a jó hírnévről és arról, hogy korábban nem folyt ellenük csődeljárás, vagy a kettő közül valamelyikről, akkor ez az állam más tagállamok állampolgáraitól elégséges bizonyítékként elfogadja a hatósági erkölcsi bizonyítványt vagy ennek hiányában egy ezzel egyenértékű okiratot, amelyet a származási tagállam - vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezik - illetékes bírósága vagy közigazgatási hatósága állít ki, s amely tanúsítja, hogy ezeknek a követelményeknek a külföldi állampolgár megfelel.
(2) Amennyiben a fogadó tagállam a 2. cikkben említett tevékenységeket folytatni kívánó saját állampolgáraival szemben bizonyos, a jó hírnévre vonatkozó követelményeket szab meg, és a követelmények kielégítésének igazolását nem lehet az (1) bekezdésben említett igazolás alapján bizonyítani, a tagállam más tagállamok állampolgárai esetén elégséges bizonyítékként elfogadja a származási országnak vagy annak az országnak, ahonnan a külföldi állampolgár érkezik, egy illetékes bírósága vagy közigazgatási hatósága által kibocsátott bizonyítványt, amely szerint a kérdéses követelmények teljesültek. Az ilyen bizonyítvány a fogadó ország által lényegesnek tekintett, különleges tényekre vonatkozik.
(3) Amennyiben a származási ország vagy az az ország, ahonnan a külföldi állampolgár származik, nem bocsát ki igazolást a jó hírnévről az (1) bekezdés szerint, illetve arról, hogy az illető ellen nem folyt csődeljárás a (2) bekezdés értelmében, az ilyen igazolásokat helyettesítheti az, ha a kérdéses személy a származási országban vagy abban az országban, ahonnan ez a személy érkezik, egy hatáskörrel rendelkező bírósági vagy közigazgatási hatóság, illetve, ahol szükséges, közjegyző előtt, eskü alatt nyilatkozatot tesz vagy, olyan államokban, ahol az eskü alatti kijelentésre nem vonatkoznak rendelkezések, ünnepélyes nyilatkozatot tesz; a fent említett hatóság vagy közjegyző tanúsítványt állít ki az eskü alatt tett nyilatkozat vagy ünnepélyes nyilatkozat hitelességéről. Az arra vonatkozó nyilatkozat, hogy a személy ellen nem folyt csődeljárás, az említett ország hatáskörrel rendelkező szakmai vagy kereskedelmi testülete előtt is tehető.
(4) Az (1) vagy (2) bekezdésnek megfelelően kibocsátott okiratokat kiadásuk után legkésőbb három hónappal lehet bemutatni.
(5) A tagállamok a 8. cikkben megállapított határidőn belül kijelölik az (1) és (2) bekezdésben említett azon hatóságokat és testületeket, amelyek ezeknek az okiratoknak a kibocsátására hatáskörrel rendelkeznek, és erről haladéktalanul értesítik a többi tagállamot és a Bizottságot.
(6) Ahol a fogadó tagállamban a pénzügyi helyzetről is kötelező az igazolás, az a tagállam a származási országban vagy abban az országban, ahonnan a külföldi állampolgár származik, a bankok által kibocsátott igazolásokat mint a saját országában kibocsátott igazolásokkal egyenértékűt veszi figyelembe.
8. cikk
A tagállamok elfogadják azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek a kihirdetéstől számított hat hónapon belül megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
9. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 1974. június 4-én.