Az Európai Parlament és a Tanács 2003/25/EK irányelve
(2003. április 14.)
a ro-ro személyhajókra vonatkozó különleges stabilitási követelményekről
(EGT vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 80. cikkének (2) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően [3],
mivel:
(1) A közös közlekedéspolitika keretében további intézkedéseket kell tenni a tengeri személyszállítás biztonságának növelése érdekében.
(2) A Közösség minden lehetséges eszközzel el kívánja kerülni a ro-ro személyhajókat érintő és emberéletet követelő tengeri baleseteket.
(3) A ro-ro személyhajók ütközési sérülést követő túlélőképessége - amelyet a havariastabilitási szabványuk határoz meg - alapvető tényezője az utasok és a személyzet biztonságának, és különösen lényeges a felkutatási és mentési műveletek során; a zárt ro-ro fedélzettel rendelkező ro-ro személyhajók ütközési sérülést követő stabilitásával kapcsolatos legveszélyesebb problémát az e fedélzetben felhalmozódó jelentős mennyiségű víz okozza.
(4) A ro-ro személyhajókat használó személyek és az ilyen hajók fedélzetén alkalmazott személyzet számára az egész Közösségben azonosan magas biztonsági szintet kell biztosítani, függetlenül attól, hogy a hajó mely tengerszakaszokon üzemel.
(5) Különösen a tengeri személyszállítás belső piaci dimenziójának figyelembevételével a közösségi szintű intézkedés jelenti az egyetlen lehetséges módot arra, hogy a Közösség egész területén létrejöjjön a hajók egységes biztonsági szintje.
(6) A közösségi szintű intézkedés jelenti a legjobb módot a Nemzetközi Tengerészeti Szervezeten (International Maritime Organisation, IMO) belül elfogadott alapelvek összehangolt érvényesítésének biztosítására, elkerülve így a Közösségben üzemben tartott ro-ro személyhajók üzemben tartói közötti verseny torzulását.
(7) A sérült ro-ro személyhajók általános stabilitási követelményeit az "Életbiztonság a tengeren" tárgyú 1990. évi konferencia (SOLAS 90) állapította meg nemzetközi szinten, és azt rögzítették a SOLAS Egyezmény II-1/B/8. szabályában (SOLAS-90-norma) is. E követelményeket a Közösség egészében alkalmazni kell a SOLAS Egyezmény nemzetközi utakra való közvetlen alkalmazása és a személyhajókra vonatkozó biztonsági szabályokról és követelményekről szóló, 1998. március 17-i 98/18/EK tanácsi irányelv [4] belföldi utakra való alkalmazása következtében.
(8) A SOLAS 90 havariastabilitási norma magában foglalja a ro-ro fedélzetet elárasztó víz hatását 1,5 m mértékadó hullámmagasságú tengerállapot mellett.
(9) Az 1995. évi SOLAS-konferencia 14. IMO-határozata lehetővé tette az IMO tagjainak, hogy regionális megállapodásokat kössenek, ha úgy ítélik meg, hogy az uralkodó tengeri viszonyok és egyéb helyi viszonyok különleges stabilitási követelményeket tesznek szükségessé valamely adott tengerszakaszon.
(10) 1996. február 28-án Stockholmban nyolc észak-európai ország, köztük hét tagállam, arról állapodott meg, azért hogy szigorúbb stabilitási normákat vezetnek be a sérült ro-ro személyhajók esetében, hogy figyelembe vegyék a ro-ro fedélzeten felgyűlő víz hatását, és hogy lehetővé tegyék azt, hogy a hajó a SOLAS-90-normában megfogalmazottnál súlyosabb, egészen 4 m mértékadó hullámmagasságig terjedő viszonyokat is túléljen.
(11) E Stockholmi megállapodás néven ismert megállapodás szerint a különleges stabilitási norma közvetlen kapcsolatban van azzal a tengerszakasszal, amelyen a hajó üzemel, és különösen az üzemelés szerinti tengerszakaszon mért mértékadó hullámmagassággal; a hajó üzemelése szerinti tengerszakasz mértékadó hullámmagassága határozza meg a járműfedélzetet baleseti sérülést követően elárasztó víz magasságát.
(12) Azon konferencia zárásakor, amelyen a Stockholmi megállapodást elfogadták, a Bizottság megjegyezte, hogy a megállapodás nem alkalmazható a Közösség többi részén, és bejelentette azt a szándékát, hogy megvizsgálja azon uralkodó helyi viszonyokat, amelyek mellett a ro-ro személyhajók az európai vizeken hajóznak, és megfelelő kezdeményezéseket tesz.
(13) A Tanács az 1998. március 17-i 2074. ülésének jegyzőkönyvébe felvett egy nyilatkozatot, amely hangsúlyozza, hogy azonos biztonsági szintet kell biztosítani a hasonló körülmények között üzemelő összes utasszállító komphajó számára, akár nemzetközi, akár belföldi úton közlekednek.
(14) A görög Samina komp elsüllyedéséről szóló, 2000. október 5-i határozatában [5] az Európai Parlament kifejezetten sürgette a Bizottságot, hogy értékelje a Stockholmi megállapodás és a személyhajók stabilitását és biztonságát javító egyéb intézkedések eredményességét.
(15) A Bizottság szakértői tanulmányát követően úgy találták, hogy a dél-európai vizek hullámmagassági viszonyai hasonlóak az északiakhoz. Míg az időjárási viszonyok általában kedvezőbbek délen, a Stockholmi megállapodással összefüggésben megállapított stabilitási norma alapja kizárólag a mértékadó hullámmagasság mértéke és annak módja, ahogyan ez befolyásolja a ro-ro fedélzetet elárasztó víz mennyiségét.
(16) A ro-ro személyhajók stabilitási követelményeivel kapcsolatos közösségi biztonsági normák alkalmazása alapvetően fontos e hajók biztonságára nézve, és a tengeri közlekedés biztonságára vonatkozó közösségi rendelkezések keretében nagyon jelentős.
(17) A biztonság javítása és a verseny torzulásának elkerülése érdekében a stabilitásra vonatkozó közös biztonsági normákat valamennyi olyan ro-ro személyhajóra alkalmazni kell, amely a tagállamok kikötőiből indulva vagy oda érkezve nemzetközi úton menetrend szerinti közlekedést bonyolít le, függetlenül attól, hogy milyen lobogó alatt hajózik.
(18) A hajók biztonsága elsősorban a lobogó szerint állam felelőssége, ezért valamennyi tagállamnak biztosítania kell a lobogója alatt hajózó ro-ro személyhajókra vonatkozó biztonsági követelményeknek való megfelelést.
(19) A tagállamokkal mint fogadó államokkal is foglalkozni kell. Az ilyen minőségben fennálló felelősség a kikötő szerinti állam felelősségére alapul, amely teljesen összhangban van az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. évi tengerjogi egyezményével (Unclos).
(20) Az ezen irányelv által bevezetett különleges stabilitási követelmények alapja a Stockholmi megállapodás mellékleteiben megállapított módszer, amely két alapvető adat, a hajó maradó szabadoldala és a hajó üzemelése szerinti tengerszakasz mértékadó hullámmagassága függvényében számítja ki a ro-ro fedélzetet ütközési sérülés után elárasztó víz magasságát.
(21) A tagállamoknak meg kell határozniuk és közzé kell tenniük a kikötőikből rendszeresen kihajózó vagy oda érkező ro-ro személyhajók által érintett tengerszakaszok mértékadó hullámmagasságát. A nemzetközi utak esetében a mértékadó hullámmagasságot, ahol indokolt és lehetséges, az útvonal két végén található tagállam közötti megállapodásban kell meghatározni. Az ugyanazon tengerszakaszon történő időszaki üzemelés esetében is meghatározhatók a mértékadó hullámmagasságok.
(22) Az ezen irányelv alkalmazási körébe tartozó vízi utakon közlekedő valamennyi ro-ro személyhajónak teljesítenie kell az adott üzemelési tengerszakasz esetében meghatározott mértékadó hullámmagasságokkal kapcsolatos stabilitási követelményeket. E hajóknak rendelkezniük kell a lobogó szerinti állam hatósága által kiadott megfelelőségi igazolással, amelyet az összes többi tagállamnak el kell fogadnia.
(23) A SOLAS-90 norma az ezen irányelv által az olyan tengerszakaszokra vonatkozóan megállapítottakkal azonos szintű különleges stabilitási követelményeket ír elő, ahol a mértékadó hullámmagasság legfeljebb 1,5 m.
(24) Tekintetbe véve azon szerkezeti módosításokat, amelyeket el kell végezni a meglévő ro-ro személyhajókon annak érdekében, hogy megfeleljenek a különleges stabilitási követelményeknek, a szóban forgó követelményeket többéves időszak alatt kell bevezetni, hogy az érintett üzletág számára elegendő idő álljon rendelkezésre a megfeleléshez: e célból a meglévő hajók számára bevezetési ütemtervet kell létrehozni. A bevezetési ütemterv nem érintheti a Stockholmi megállapodás mellékleteinek hatálya alá tartozó tengerszakaszokra érvényes különleges stabilitási követelmények végrehajtását.
(25) A menetrend szerint közlekedő ro-ro komphajók és a gyorsjáratú utasszállító vízi járművek biztonságos üzemeltetésének érdekében végzett kötelező szemlék rendszeréről szóló, 1999. április 29-i 1999/35/EK tanácsi irányelv [6] 4. cikke (1) bekezdésének e) pontja előírja, hogy a fogadó államnak ellenőriznie kell, hogy a ro-ro komphajók és a gyorsjáratú utasszállító vízi járművek megfelelnek-e a regionális szinten elfogadott és a nemzeti jogszabályokba átültetett különleges stabilitási követelményeknek, ha e hajók az érintett régióbeli nemzeti jogrendszer hatálya alá tartozó szolgálatot látnak el.
(26) A módosított SOLAS Egyezmény X.-1. szabályának meghatározása szerinti gyorsjáratú utasszállító vízi járműveknek nem kötelező megfelelniük ezen irányelv rendelkezéseinek, feltéve hogy teljes mértékben megfelelnek az IMO gyorsjáratú vízi járművekre vonatkozó módosított nemzetközi szabályzata rendelkezéseinek.
(27) Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal [7] összhangban kell elfogadni.
(28) Mivel a javasolt fellépés célja - nevezetesen az emberi élet megóvása a tengeren a ro-ro személyhajók sérülést követő túlélőképességének javítása révén - nem érhető el tagállami szinten, illetve a fellépés nagyságrendje és hatása miatt jobban elérhető közösségi szinten, a Közösség intézkedéseket fogadhat el a Szerződés 5. cikkében megfogalmazott szubszidiaritási elvvel összhangban. Az említett cikkben meghatározott arányossági elvvel összhangban ez az irányelv nem haladja meg az említett célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Cél
Ezen irányelv célja az, hogy olyan egységes szintű követelményeket állapítson meg a ro-ro személyhajók stabilitására vonatkozóan, amelyek javítják az ilyen típusú hajók túlélőképességét ütközési sérülés esetén, és magas biztonsági szintet biztosítanak az utasoknak és a személyzetnek.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
a) "ro-ro személyhajó": olyan hajó, amely több mint 12 utast szállít, és ro-ro rakománytérrel vagy a módosított SOLAS Egyezmény II-2/3. szabályának meghatározása szerinti speciális kategóriájú terekkel rendelkezik;
b) "új hajó": olyan hajó, amelynek gerincfektetése 2004. október 1-jén, vagy azt követően történt, illetve az építés hasonló szakaszában van. Az építés hasonló szakasza olyan szakaszt jelent, amelyben:
i. egy bizonyos hajó építése megkezdődik; és
ii. a hajó összeépített tömege legalább 50 tonna vagy a már beépített anyag az összes szerkezeti anyag becsült tömegének 1 %-a, attól függően, hogy melyik a kevesebb;
c) "meglévő hajó": olyan hajó, amely nem új;
d) "utas": a hajón tartózkodó minden személy, kivéve a következőket: a hajóparancsnok, a legénység tagjai vagy olyan személyek, akiket a hajó gazdasági tevékenységének megfelelően valamilyen minőségben a hajó fedélzetén foglalkoztatnak vagy alkalmaznak és az egyévesnél fiatalabb csecsemők;
e) "nemzetközi egyezmények": az Életbiztonság a tengeren tárgyú 1974. évi nemzetközi egyezmény (1974. évi SOLAS Egyezmény) és a Merülésvonalakról szóló 1966. évi nemzetközi egyezmény, valamint azoknak ezen irányelv elfogadásakor hatályos jegyzőkönyvei és módosításai;
f) "menetrend szerinti közlekedés": a ro-ro személyhajók sorozatos átkelése két vagy több azonos kikötő között a forgalom biztosítására, az alábbiak szerint:
i. közzétett menetrend alapján; vagy
ii. olyan rendszeres vagy gyakori átkelésekkel, hogy az felismerhető szisztematikus sorozatot alkot;
g) "Stockholmi megállapodás": a SOLAS '95 konferencián 1995. november 29-én elfogadott "A ro-ro személyhajók különleges stabilitási követelményeiről szóló regionális megállapodások" című 14. határozat alapján 1996. február 28-án Stockholmban megkötött megállapodás;
h) "a lobogó szerinti állam hatósága": azon állam hatáskörrel rendelkező hatóságai hatóságai, amely lobogója alatt a ro-ro személyhajó hajózni jogosult;
i) "fogadó állam": azon tagállam, amelynek kikötőjében valamely ro-ro személyhajó rendszeres forgalmat bonyolít;
j) "nemzetközi út": olyan út, amely egy tagállam kikötőjéből egy, a tagállam területén kívül eső kikötőbe vezet, vagy fordítva;
k) "különleges stabilitási követelmények": az I. mellékletben megállapított stabilitási követelmények;
l) "mértékadó hullámmagasság" ("hs"): egy adott időszakon belül megfigyelt legnagyobb hullámmagasságok egyharmadának számtani középértéke;
m) "maradó szabadoldal" ("fr"): a sérült ro-ro fedélzet és a sérülés helyén lévő végső merülési vonal közötti legkisebb távolság, figyelmen kívül hagyva a sérült ro-ro fedélzetben felgyülemlő tengervíz további hatását.
3. cikk
Hatály
(1) Ez az irányelv a tagállamok kikötőiben rendszeres forgalmat bonyolító valamennyi ro-ro személyhajóra vonatkozik - lobogójára való tekintet nélkül -, amikor az nemzetközi úton közlekedik.
(2) Valamennyi tagállam fogadó állami minőségében biztosítja, hogy a nem tagállamok lobogója alatt közlekedő ro-ro személyhajók teljes mértékben megfeleljenek ezen irányelv követelményeinek, mielőtt az 1999/35/EK irányelv 4. cikkével összhangban forgalmat bonyolítanának le az adott tagállam kikötőiben.
4. cikk
Mértékadó hullámmagasságok
A mértékadó hullámmagasságot (hs) kell alkalmazni a járműfedélzeten lévő víz magasságának meghatározására az I. mellékletben szereplő különleges stabilitási követelmények alkalmazásakor. A mértékadó hullámmagasság számértékei azok, amelyeknél éves alapon nagyobb érték 10 %-os valószínűséggel nem fordul elő.
5. cikk
Tengerszakaszok
(1) A fogadó államok legkésőbb 2004. május 17-ig megállapítják a kikötőikben menetrend szerinti közlekedést biztosító ro-ro személyhajók által érintett tengerszakaszok jegyzékét, valamint az e szakaszokon mértékadó hullámmagasság megfelelő értékeit.
(2) A tengerszakaszokat és az azokon uralkodó, mértékadó hullámmagasságok megfelelő értékeit a tagállamok közötti, vagy - ha indokolt és lehetséges - az útvonal két végén fekvő tagállam, illetve harmadik ország közötti megállapodással határozzák meg. Amennyiben a hajó útvonala egynél több tengerszakaszt érint, a hajónak eleget kell tennie az e tengerszakaszok esetében megállapított legmagasabb mértékadó hullámmagasságra vonatkozó különleges stabilitási követelménynek.
(3) A jegyzéket eljuttatják a Bizottságnak és közzéteszik a hatáskörrel rendelkező tengerészeti hatóság internetes oldalán elérhető nyilvános adatbázisban. Az ilyen információ helyét, valamint a jegyzék aktualizálásait azok okainak megjelölésével együtt szintén közlik a Bizottsággal.
6. cikk
Különleges stabilitási követelmények
(1) A vízmentes terekre osztással és a sérült állapotban való stabilitásról szóló SOLAS Egyezmény (SOLAS-90-norma) II-I/B/8. szabályában megfogalmazott követelmények sérelme nélkül, a 3. cikk (1) bekezdésben említett összes ro-ro személyhajónak meg kell felelnie az ezen irányelv I. mellékletében megállapított különleges stabilitási követelményeknek.
(2) A kizárólag olyan tengerszakaszokon közlekedő ro-ro személyhajók esetében, ahol a mértékadó hullámmagasság nem haladja meg az 1,5 métert, az (1) bekezdésben említett szabályozás követelményeinek való megfelelés egyenértékűnek számít az I. mellékletben megállapított különleges stabilitási követelményeknek való megfeleléssel.
(3) Az I. mellékletben megállapított követelmények alkalmazásakor a tagállamok a II. mellékletben megállapított iránymutatásokat használják, amennyiben az megvalósítható és összeegyeztethető a szóban forgó hajó szerkezetével.
7. cikk
Különleges stabilitási követelmények bevezetése
(1) Az új ro-ro személyhajóknak meg kell felelniük az I. mellékletben megállapított különleges stabilitási követelményeknek.
(2) A meglévő ro-ro személyhajóknak, a 6. cikk (2) bekezdésének hatálya alá tartozó hajók kivételével, legkésőbb 2010. október 1-jéig meg kell felelniük az I. mellékletben megállapított különleges stabilitási követelményeknek.
Az olyan meglévő ro-ro személyhajóknak, amelyek 2003. május 17-én megfelelnek a 6. cikk (1) bekezdésben említett szabályoknak, legkésőbb 2015. október 1-ig meg kell felelniük az I. mellékletben megállapított különleges stabilitási követelményeknek.
(3) E cikk nem érinti az 1999/35/EK irányelv 4. cikke (1) bekezdésének e) pontját.
8. cikk
Bizonyítványok
(1) A tagállami lobogó alatt hajózó valamennyi új és meglévő ro-ro személyhajón egy olyan bizonyítványt kell tartani, amely igazolja a 6. cikkben és az I. mellékletben megállapított, különleges stabilitási követelményeknek való megfelelést.
Ezen lobogó szerinti állam hatóságai által kibocsátott és más kapcsolódó bizonyítványokkal összevonható bizonyítvány tartalmazza azt a mértékadó hullámmagasságot, ameddig a hajó eleget tud tenni a különleges stabilitási követelményeknek.
A bizonyítvány addig érvényes, amíg a hajó azonos vagy alacsonyabb mértékadó hullámmagassági értékkel rendelkező tengerszakaszon közlekedik.
(2) A fogadó államként eljáró valamennyi tagállam elismeri a többi tagállam által ezen irányelv alapján kibocsátott bizonyítványokat.
(3) Valamennyi, fogadó államként eljáró tagállam elismeri a harmadik országok által kibocsátott azon bizonyítványokat, amelyek szerint valamely hajó megfelel a megállapított különleges stabilitási követelményeknek
9. cikk
Idényjellegű és rövid ideig tartó üzemelés
(1) Ha valamely, egész évben menetrend szerinti közlekedést biztosító hajózási társaság olyan további ro-ro személyhajókat kíván forgalomba állítani, amelyek rövidebb ideig vesznek részt az adott forgalomban, legkésőbb egy hónappal az említett hajók forgalomba állítása előtt értesíti a fogadó állam vagy államok hatáskörrel rendelkező hatóságát. Olyan esetekben azonban, amikor előre nem látható körülmények következtében gyorsan helyettesítő ro-ro személyhajót kell beiktatni a forgalom folyamatossága érdekében, az 1999/35/EK irányelvet kell alkalmazni.
(2) Ha valamely hajózási társaság évi hat hónapot meg nem haladó időtartamban idényjellegű, menetrend szerinti közlekedést kíván biztosítani, legkésőbb három hónappal az üzemeltetés megindítása előtt értesíti a fogadó állam vagy államok hatáskörrel rendelkező hatóságát.
(3) Amennyiben az ilyen üzemeltetés alacsonyabb mértékadó hullámmagassági viszonyok között történik, mint amelyeket az egész évre kiterjedő üzemelés esetében megállapítottak, a hatáskörrel rendelkező hatóság az I. melléklet különleges stabilitási követelményeinek alkalmazásakor a rövidebb időszak esetében alkalmazandó mértékadó hullámmagassági érték alapján állapíthatja meg a fedélzetet elárasztó víz magasságát. Az e rövidebb időszakokra vonatkozóan alkalmazandó mértékadó hullámmagassági értéket a tagállamok közötti, vagy ha indokolt és lehetséges, az útvonal két végén fekvő tagállam, illetve harmadik ország közötti megállapodással határozzák meg.
(4) Amennyiben a fogadó állam vagy államok hatáskörrel rendelkező hatósága hozzájárul az (1) és (2) bekezdés szerint üzemeltetéshez, az ilyen üzemeltetésben részt vevő ro-ro személyhajók a 8. cikk (1) bekezdésében előírtak szerint kötelesek magukkal vinni egy igazolást, amely tanúsítja az ezen irányelv rendelkezéseinek való megfelelést.
10. cikk
Kiigazítások
A nemzetközi szinten, különösen a Nemzetközi Tengerészeti Szervezeten (IMO-n) belüli fejlemények figyelembevétele és ezen irányelv hatékonyságának a tapasztalat és a műszaki fejlődés fényében történő javítása érdekében a mellékletek módosíthatók a 11. cikk (2) bekezdése szerinti eljárásnak megfelelően.
11. cikk
Bizottság
(1) A Bizottság munkáját a 2099/2002/EK rendelet [8] 3. cikke értelmében létrehozott, a tengeri közlekedés biztonságával és hajókról történő szennyezés megelőzésével foglalkozó bizottság segíti.
(2) Amennyiben e bekezdésre hivatkozás történik, az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni, tekintettel annak 8. cikkének rendelkezéseire.
Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében megállapított időtartam nyolc hét.
(3) A bizottság megállapítja saját eljárási szabályzatát.
12. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az ezen irányelv szerint elfogadott nemzeti rendelkezések megszegése esetén alkalmazandó szankciók szabályait, és megteszik a szükséges intézkedéseket ezek végrehajtása érdekében. Az előírt szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.
13. cikk
Végrehajtás
A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2004. november 17-e előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
14. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
15. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 2003. április 14-én.