A Tanács irányelve
(1985. december 20.)
az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről
(85/577/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a tagállamokban a kereskedelmi gyakorlat gyakori formája az, hogy a kereskedő és fogyasztó közötti szerződéskötés vagy egyoldalú kötelezettségvállalás a kereskedő üzlethelyiségein kívül történik, és mivel az ilyen szerződések és kötelezettségvállalások jogi szabályozása tagállamonként eltérő;
mivel ezek a jogszabályi eltérések közvetlenül befolyásolhatják a közös piac működését; mivel ezért ezen a területen indokolt a jogszabályok közelítése;
mivel az Európai Gazdasági Közösségnek a fogyasztóvédelemmel és a fogyasztók tájékoztatásával kapcsolatos politikája előzetes programjának [4] 24. és 25. cikke többek között arról rendelkezik, hogy megfelelő intézkedésekkel védelmet kell nyújtani a fogyasztók számára a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok alkalmazásával szemben a házaló kereskedelem vonatkozásában; mivel az Európai Gazdasági Közösségnek a fogyasztóvédelemmel és a fogyasztók tájékoztatásával kapcsolatos politikájának második programja [5] megerősítette, hogy az előzetes programban meghatározott intézkedések és prioritások végrehajtását folytatni kell;
mivel a kereskedő üzlethelyiségén kívül megkötött szerződések jellegzetessége, hogy rendszerint a kereskedő a szerződéskötést kezdeményező fél, és a fogyasztó erre nincs felkészülve, illetve ezt nem várja; mivel a fogyasztó gyakran nem képes összehasonlítani az ajánlatban szereplő minőséget és árat más ajánlatokkal; mivel a meglepetés hatása nemcsak a házaló kereskedelem körében kötött szerződéseknél, hanem a kereskedő üzlethelyiségén kívül kötött egyéb szerződéseknél is érvényesül;
mivel a fogyasztó számára biztosítani kell a legalább hét napon belüli elállás jogát, hogy képes legyen felmérni a szerződésből származó kötelezettségeit;
mivel megfelelő intézkedésekkel kell gondoskodni arról, hogy a fogyasztót e mérlegelési időtartamról írásban tájékoztassák;
mivel a tagállamok jogában áll az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések megkötése teljes vagy részleges tiltásának fenntartása vagy bevezetése, ha megítélésük szerint ez a fogyasztók érdekét szolgálja,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
(1) Az irányelv hatálya azokra a szerződésekre terjed ki, amelyek alapján a kereskedő árut szállít vagy szolgáltatást nyújt egy fogyasztó számára, és e szerződés megkötése:
- a kereskedő üzleti körútja alkalmával az üzlethelyiségén kívül történik,
- a kereskedő általi felkeresés alkalmával történik
i) a fogyasztó otthonában vagy egy másik fogyasztó otthonában;
ii) a fogyasztó munkahelyén;
ha a felkeresés nem a fogyasztó kifejezett kívánságára történik.
(2) Ez az irányelv alkalmazandó az olyan szerződésekre is, amelyek más áruk szállítására vagy szolgáltatások nyújtására vonatkoznak, mint amelyek miatt a fogyasztó megkérte a kereskedőt, hogy keresse fel őt, feltéve, ha a fogyasztó abban az időpontban, amikor a kereskedőt megkérte a felkeresésre, nem tudta, vagy indokoltan nem volt elvárható tőle, hogy tudja, hogy a más fajtájú áruk vagy szolgáltatások a kereskedő kereskedelmi vagy szakmai tevékenységeinek részét képezik.
(3) Ez az irányelv alkalmazandó azokra a szerződésekre is, amelyek alapján a fogyasztó ajánlatot tett az (1) vagy a (2) bekezdésben említett hasonló körülmények között, azonban a fogyasztó nem volt kötve ajánlatához azt megelőzően, hogy a kereskedő az ajánlatot elfogadta.
(4) Ez az irányelv alkalmazandó a fogyasztó által az (1) vagy (2) bekezdés szerinti hasonló feltételek mellett tett szerződésszerű ajánlatokra vonatkozóan is, amikor a fogyasztó az ajánlatához kötve van.
2. cikk
Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
"fogyasztó" az a természetes személy, aki gazdasági vagy szakmai tevékenységi körén kívül köt az ezen irányelv hatálya alá tartozó üzletet;
"kereskedő" az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely a szóban forgó üzletkötés során kereskedelmi vagy szakmai minőségében jár el, valamint minden egyéb olyan személy, aki a kereskedő helyett és nevében jár el.
3. cikk
(1) A tagállamok határozhatnak úgy, hogy ez az irányelv csak olyan szerződések vonatkozásában alkalmazandó, amelyek ellenértéke meghalad egy bizonyos összeget. Ez az összeg a 60 ECU összeget nem haladhatja meg.
Az irányelv kihirdetésének napjától számított négy éven belül, majd azt követően kétévente a Tanács, a Bizottság javaslata alapján eljárva, a Közösség gazdasági és pénzügyi fejlődését is figyelembe véve köteles megvizsgálni, és szükség esetén módosítani ezt az összeget.
(2) Ez az irányelv nem alkalmazható az alábbiakra:
a) építési szerződésekre, ingatlan eladására és bérletére vonatkozó szerződésekre, valamint ingatlanra vonatkozó egyéb joggal kapcsolatos szerződésekre.
Azok a szerződések, amelyeknek tárgya áruk ingatlanba történő beépítésére szolgáló beszerzése vagy ingatlan javítása, ennek az irányelvnek a hatálya alá tartoznak;
b) élelmiszerek vagy italok, vagy a háztartásban mindennapi fogyasztásra szolgáló áruk rendszeres házhozszállítására irányuló szerződések;
c) áruk szállításával vagy szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos szerződések abban az esetben, ha az alábbi három feltétel mindegyike teljesül:
i) a szerződést a kereskedő termékkatalógusa alapján kötötték, amelyet a kereskedő képviselőjének távollétében a fogyasztónak volt ideje elolvasni;
ii) a szóban forgó vagy bármilyen azt követő üzletkötés lebonyolítása céljából állandó kapcsolat alakul ki a kereskedő és a fogyasztó között;
iii) mind a termékkatalógus, mind a szerződés egyértelműen arról tájékoztatja a fogyasztót, hogy az áruk átvételének napjától számítva hét napnál nem rövidebb időtartam áll rendelkezésére az elállási jog gyakorlására, vagy egyéb módon, kötelezettség nélkül felmondhatja a szerződést ezen az időszakon belül, kivéve az áruk állagának megóvására vonatkozó kötelezettségét;
d) biztosítási szerződések;
e) értékpapír-szerződések.
(3) Az 1. cikk (2) bekezdésétől eltérve, a tagállamok tartózkodhatnak ennek az irányelvnek az alkalmazásától olyan áruk szállítására vagy szolgáltatások nyújtására irányuló szerződésekkel kapcsolatban, amelyek a fogyasztó által a kereskedőtől kért árukkal vagy szolgáltatásokkal közvetlen kapcsolatban állnak.
4. cikk
Az 1. cikk rendelkezéseinek hatálya alá tartozó ügyletek esetében a kereskedőnek az 5. cikkben meghatározott időszakon belüli elállási jogról írásbeli tájékoztatót kell a fogyasztó rendelkezésére bocsátania, azon személy neve és címe megjelölésével együtt, akivel szemben ez a jog gyakorolható.
Ezt a tájékoztatót dátummal és a szerződés azonosításához szükséges adatokkal kell ellátni. A tájékoztatót a fogyasztó rendelkezésére kell bocsátani:
a) az 1. cikk (1) bekezdése esetén a szerződés megkötésének időpontjában;
b) az 1. cikk (2) bekezdése esetén a szerződés megkötésének időpontjáig;
c) az 1. cikk (3) bekezdése és az 1. cikk (4) bekezdése esetén abban az időpontban, amikor a fogyasztó ajánlatot tesz.
A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy saját nemzeti jogszabályaik megfelelő fogyasztóvédelmi intézkedéseket tartalmazzanak, ha az ebben a cikkben említett tájékoztató nem áll rendelkezésre.
5. cikk
(1) A fogyasztó számára biztosítani kell a jogot, hogy a nemzeti jogban előírt eljárás szerint egy értesítés elküldésével visszavonja kötelezettségvállalásának következményeit a 4. cikk rendelkezéseiben említett tájékoztató kézhezvételének napjától számított hét napnál nem rövidebb időszakon belül. E határidő betartásához elegendő, ha az értesítést az időszak lejárta előtt kézbesítik.
(2) Az értesítés elküldése a fogyasztót a felmondott szerződés hatálya alatt vállalt minden kötelezettség alól mentesíti.
6. cikk
A fogyasztó az ezen irányelvben meghatározott jogairól nem mondhat le.
7. cikk
Ha a fogyasztó az elállási jogával él, az elállási jog gyakorlásának jogi következményeit a saját nemzeti jog rendelkezései szerint kell értelmezni, különösen a már leszállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ellenértékének visszafizetése, valamint a kézhez vett áruk visszaszolgáltatása vonatkozásában.
8. cikk
Ez az irányelv nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy az irányelv által érintett területeken a fogyasztók védelme szempontjából kedvezőbb rendelkezéseket fogadjanak el vagy tartsanak fenn.
9. cikk
(1) A tagállamok meghozzák azokat a rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől számított 24 hónapon belül megfeleljenek [6]. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadtak el.
10. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1985. december 20-án.