Az Európai Parlament és a Tanács 2001/25/EK irányelve
(2001. április 4.)
a tengerészek képzésének minimumszintjéről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 80. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [1],
konzultálva a Régiók Bizottságával,
a Szerződés 251. cikkében említett eljárásnak megfelelően [2],
mivel:
(1) A tengerészek képzésének minimumszintjéről szóló, 1994. november 22-i 94/58/EK irányelvet [3] jelentősen módosították [4]. Az egyértelműség és az ésszerűség érdekében ezért azt egységesíteni kell.
(2) A hajózás biztonsága és a tengeri környezetszennyezés megelőzése érdekében közösségi szinten megteendő intézkedéseknek összhangban kell lenniük a nemzetközileg elfogadott szabályokkal és szabványokkal.
(3) A Tanács a Közösségen belül a hajózás biztonságáról és a környezetszennyezés megelőzéséről szóló 1993. január 25-i következtetéseiben hangsúlyozta az emberi tényező fontosságát a hajók biztonságos üzemeltetésében.
(4) A Tanács a biztonságos tengeri közlekedésre vonatkozó közös politikáról szóló 1993. június 8-i tanácsi állásfoglalásában [5] célul tűzte ki a nem megfelelően képzett személyzettel ellátott hajók kiutasítását, és prioritást biztosított a kulcsfontosságú személyzet minimális képzési szintjeire nézve közös szabványok kidolgozására irányuló közösségi erőfeszítéseknek, beleértve egy közös nyelv kérdését is a Közösség hajóin.
(5) A közösségi hajózás versenyképességének növelését szolgáló új stratégiáról szóló 1997. március 24-i tanácsi állásfoglalás [6] a Közösség tengerészei és parti személyzete foglalkoztatásának fokozására irányult. E cél érdekében a Tanács egyetértett abban, hogy intézkedéseket kell foganatosítani a közösségi hajózás magas minőségre és a versenyképesség javítására irányuló törekvéseiben, a Közösség minden rangú tengerésze és parti állománya magas szintű képzésének biztosítása által.
(6) A tengerészek képesítési bizonyítványának megszerzéséhez szükséges képzés szabályai tagállamonként eltérnek. A nemzeti törvények ilyen különbözősége miatt az ezen irányelv hatálya alá tartozó képzés területén a hajózás biztonságához szükséges képzés egységes szintje nem biztosított.
(7) A szakoktatás és szakképzés elismerésének általános rendszeréről szóló 89/48/EGK [7] és 92/51/EGK [8] tanácsi irányelvet kell alkalmazni az ezen irányelvben foglalt tengerészeti foglalkozásokra. Ezek elősegítik a Szerződésben megállapított kötelezettségek betartását, elhárítva az akadályokat a személyek és szolgáltatások tagállamok közötti szabad mozgása elől.
(8) Az oklevelek és képesítési bizonyítványok kölcsönös elismerésének általános rendszerére vonatkozó irányelvek nem mindig biztosítják valamely tagállam lobogóját viselő hajókon szolgálatot teljesítő tengerészek egységes képzési szintjét. Ez azonban a tengeri közlekedés biztonsága szempontjából létfontosságú.
(9) Ezért lényeges a tengerészek minimális képzési szintjének meghatározása a Közösségben. Az e területen hozandó intézkedéseket célszerű a nemzetközi szinten már elfogadott képzési szabványokra alapozni, nevezetesen a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) 1995-ben felülvizsgált, a tengerészek képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat ellátásáról szóló 1978. évi nemzetközi egyezményében elfogadottakra (STCW-egyezmény); minden tagállam szerződő fele ezen egyezménynek.
(10) A tagállamok az STCW-egyezményben és az ezen irányelvben megállapított minimális szabványoknál szigorúbb feltételeket is meghatározhatnak.
(11) Az ezen irányelv I. mellékletében az STCW-egyezménynek megfelelően rögzített rendelkezéseket ki kell egészíteni az STCW-szabályzat A. mellékletében foglalt kötelező rendelkezésekkel. Az STCW-szabályzat B. melléklete ajánlott iránymutatást tartalmaz az STCW-egyezmény szerződő felei, valamint az egyezmény végrehajtásában, alkalmazásában vagy érvényesítésében eljáró személyek számára.
(12) A hajózás biztonságának növelése és a tengeri környezetszennyezés megelőzése érdekében ezen irányelvben, az STCW-egyezménnyel összhangban, rendelkezni kell az őrszolgálatot ellátó személyzet pihenőidejéről. Ezeket a rendelkezéseket az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és a Közlekedési Dolgozók Szakszervezeteinek Szövetsége az Európai Unióban (FST) között, a tengerészek munkaidejének szervezésére vonatkozóan kötött megállapodásról szóló, 1999. június 21-i 1999/63/EK tanácsi irányelv [9] sérelme nélkül kell alkalmazni.
(13) A hajózás biztonságának növelése, valamint az emberélet elvesztésének és a tengerek szennyezésének megelőzése érdekében fejleszteni kell a kommunikációt a közösségi vizeken közlekedő hajók személyzetének tagjai között.
(14) A személyszállító hajók azon személyzetének, amelynek kijelölt feladata, hogy vészhelyzetekben segítséget nyújtson az utasoknak, képesnek kell lennie arra, hogy megértesse magát az utasokkal.
(15) A mérgező vagy szennyező rakományt szállító tartályhajókon szolgáló hajószemélyzetnek képesnek kell lennie a baleset-megelőzésre és a vészhelyzetek hatékony kezelésére. Elsődlegesen fontos a parancsnok, a tisztek és a matrózok között a 17. cikkben előírt követelményeket kielégítő, megfelelő kommunikációs kapcsolat létrehozása.
(16) Intézkedéseket kell hozni annak biztosítására, hogy a harmadik országokban kiadott bizonyítvánnyal rendelkező tengerészek az STCW-egyezmény előírásainak megfelelő képzettségűek legyenek.
(17) E cél eléréséhez közös kritériumokat kell kidolgozni a külföldi képesítési bizonyítványok Közösségen belüli elismeréséről. A harmadik országokban kiadott bizonyítványoknak a tagállamok részéről történő elismeréséhez szükséges közös kritériumok megállapítása során az STCW-egyezmény keretében elfogadott képzési és képesítési követelményeket kell alapul venni.
(18) A tengeren való biztonság érdekében a tagállamok csak akkor ismerik el a megfelelő képzési szintet igazoló képesítéseket, ha azokat az STCW-egyezmény olyan szerződő felei vagy a feleinek nevében adták ki, amelyekről az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága (MSC) igazolta, hogy az egyezményben előírt szabványoknak teljes érvényt szereztek és szereznek. Az MSC igazolásához szükséges idő áthidalása a képesítési bizonyítványok előzetes elismerési eljárását igényli.
(19) Indokolt esetben szükség van az oktatási intézmények, képzési programok és kurzusok ellenőrzésére. Ezért meg kell állapítani az ilyen ellenőrzések kritériumait.
(20) Létre kell hozni egy bizottságot, amely támogatja a Bizottságot a harmadik országok oktatási intézményei vagy hatóságai által kiadott bizonyítványok elismerésével kapcsolatos feladatok végrehajtásában.
(21) Az STCW-egyezményt nem ratifikált harmadik országok lobogóját viselő hajók kiemelt átvizsgálásával, a tagállamoknak, kikötői hatóságként, növelniük kell a közösségi vizeken a biztonságot és a szennyezés megelőzését, biztosítva ezáltal, hogy a harmadik állam lobogóját viselő hajók ne részesülhessenek előnyösebb bánásmódban.
(22) Indokolt ebbe az irányelvbe rendelkezéseket felvenni a kikötő szerinti illetékes állam által végzett ellenőrzésről (kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzés) mindaddig, amíg a hajózás biztonságára, a szennyezés megelőzésére és a fedélzeti élet- és munkakörülményekre vonatkozó nemzetközi szabványoknak a közösségi kikötőkbe befutó és a tagállamok felségvizein közlekedő hajók tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 1995. június 19-i 95/21/EK tanácsi irányelvet [10] nem módosítják, annak érdekében, hogy az irányelvbe átvezessék a kikötő szerinti állam ellenőrzésére vonatkozóan az ezen irányelv 17. cikke f) pontjában, 19., 20. és 21. cikkében foglalt rendelkezéseit.
(23) Meg kell határozni ennek az irányelvnek a nemzetközi egyezmények és kódexek változásaihoz történő kiigazítására vonatkozó eljárást.
(24) Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskör gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal [11] összhangban kell meghozni.
(25) A Bizottság legkésőbb 2003. május 25-ig benyújtandó javaslata alapján a Tanács felülvizsgálja a II. mellékletet az irányelv alkalmazása során nyert tapasztalatok figyelembevételével.
(26) 2002. február 1-jéig a tagállamok számára engedélyezni kell, hogy elfogadjanak hajóikon olyan tengerészeket, akik az 1997. február 1-jén módosított STCW-egyezmény hatálybalépésének napja előtt hatályos rendelkezéseknek megfelelő bizonyítvánnyal rendelkeznek, feltéve hogy szolgálatukat vagy képzésüket 1998. augusztus 1-je előtt kezdték meg.
(27) Ez az irányelv nem érinti a tagállamok kötelezettségét a III. melléklet B. részében felsorolt irányelvek átvételének határidejére vonatkozóan,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
1. parancsnok: a hajót vezénylő személy;
2. tiszt: a hajószemélyzetnek az a tagja a parancsnokon kívül, akit nemzeti jogszabályok vagy egyéb előírások, vagy ezek hiányában kollektív szerződés szerint vagy szokásból eredően tisztnek neveznek ki;
3. fedélzeti tiszt: az I. melléklet II. fejezetében foglalt rendelkezések szerint képzett tiszt;
4. elsőtiszt: a rangban a parancsnok után következő tiszt, aki a parancsnok akadályoztatása esetén átveszi a hajó vezénylését;
5. géptiszt: az I. melléklet III. fejezetében foglalt rendelkezések szerint képzett tiszt;
6. gépüzemvezető: a rangidős géptiszt, aki a hajó gépi meghajtásáért, valamint gépészeti és villamos berendezéseinek üzemeltetéséért és karbantartásáért felelős;
7. másodgéptiszt: az első géptiszt után rangban következő tiszt, aki átveszi a hajó gépi meghajtásának, valamint gépészeti és villamos berendezéseinek üzemeltetési és karbantartási feladatát az első géptiszt akadályoztatása esetén;
8. géptisztjelölt: géptiszti képzésben részt vevő személy, akit a nemzeti jogszabályok vagy egyéb előírások ilyenként jelölnek meg;
9. rádiókezelő: az illetékes hatóságok által kibocsátott vagy elismert bizonyítvánnyal rendelkező személy, a 18. pontban meghatározott Rádiószabályzat értelmében;
10. legénység: a hajószemélyzet olyan tagja, aki nem parancsnok vagy tiszt;
11. tengerjáró hajó: olyan hajó, amely nem kizárólag belvizeken, illetve védett vizeken vagy azok közvetlen közelében vagy olyan területeken hajózik, amelyekre kikötői rendelkezések vonatkoznak;
12. tagállam lobogóját viselő hajó: valamely tagállamban annak jogszabályai szerint lajstromozott és a tagállam lobogóját viselő hajó. Azt a hajót, amely ennek a meghatározásnak nem felel meg, harmadik ország lobogóját viselő hajónak kell tekinteni;
13. part menti utak: a tagállamhoz közeli vizeken történő utazás, amint azt az illető tagállam meghatározza;
14. főgépteljesítmény: a hajó fő meghajtó gépezetének kilowattban kifejezett, maximális, folyamatos, névleges összteljesítménye, ahogyan azt a hajó lajstromozási okmányában vagy más hivatalos okiratban feltüntették;
15. olajszállító tartályhajó: a kőolaj és a kőolajszármazékok ömlesztett szállítása céljából épített és használt hajó;
16. vegyianyag-szállító tartályhajó: az 1998. május 25-én hatályban levő Nemzetközi Vegyianyag Szabályzat 17. fejezetében felsorolt bármely cseppfolyós termék ömlesztett szállítása céljából épített és használt hajó;
17. cseppfolyósított gázt szállító tartályhajó: az 1998. május 25-én hatályban levő Nemzetközi Gázszállítási Kódex 19. fejezetében felsorolt bármely cseppfolyósított gáz vagy egyéb termék ömlesztett szállítása céljából épített, átalakított és e célra használt hajó;
18. Rádiószabályzat: az Igazgatási Rádióértekezlet a Mobil Szolgálatról által elfogadott, módosított rádiószabályzat 1998. május 25-én hatályban lévő változata;
19. személyszállító hajó: 12-nél több utast szállító tengerjáró hajó;
20. halászhajó: hal vagy más tengeri élőlény kifogására használt hajó;
21. STCW-egyezmény: Nemzetközi egyezmény a tengerészek képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat ellátásáról, figyelembe véve az egyezmény VII. cikke és I/15. rendelete átmeneti rendelkezéseit, és beleértve az 1998. május 25-én hatályban lévő STCW-szabályzat vonatkozó rendelkezéseit;
22. rádiós szolgálat: a Rádiószabályzatnak, az Életbiztonság a tengeren tárgyú 1974. évi Nemzetközi Egyezmény (SOLAS-egyezmény) 1998. május 25-én hatályban lévő változatának, valamint - az egyes tagállamok megítélése szerint - a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) vonatkozó ajánlásainak megfelelően végzett őrszolgálat, illetve műszaki karbantartás és javítás;
23. ro-ro személyszállító hajó: a ro-ro rakománytérrel vagy különleges kategóriájú terekkel rendelkező személyszállító hajó, a SOLAS-egyezmény 1998. május 25-én hatályban lévő változatának meghatározása szerint;
24. STCW-szabályzat: a tengerészek képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat ellátásáról szóló (STCW) kódex az 1998. május 25-én hatályos szöveggel, amelyet a szerződő felek az 1995-ös STCW konferencia 2. állásfoglalásával fogadtak el;
25. funkció: az STCW-szabályzatban meghatározott feladatok, kötelezettségek és felelősségek csoportja, amelyek a hajó üzemeltetéséhez, a tengeri életbiztonsághoz és a tengeri környezet védelméhez szükségesek;
26. társaság: a hajó tulajdonosa vagy bármely más szervezet vagy személy, mint pl. a menedzser vagy a hajót személyzet nélkül bérlő, aki a hajó tulajdonosától átvállalta a hajó üzemeltetésének felelősségét, és aki e felelősség átvállalásával a társaságra az e rendelkezések szerint irányadó valamennyi kötelezettséget és felelősséget felvállalja;
27. megfelelő bizonyítvány: az ezen irányelvvel összhangban kiadott és hitelesített bizonyítvány, amely feljogosítja annak törvényes tulajdonosát, hogy a benne foglalt felelősségi szint szerinti minőségben szolgáljon és töltsön be funkciókat a szóban forgó típusú, űrtartalmú, hajtóerejű és meghajtású hajón, az adott hajóút során;
28. tengeri szolgálat: a képesítési bizonyítványnak vagy más, az alkalmasságot bizonyító igazolásnak megfelelő hajón töltött szolgálat;
29. elismerés: a tagállamnak ezzel az irányelvvel összhangban adott elismerése;
30. harmadik ország: bármely, a tagállamokon kívüli ország;
31. hónap: egy naptári hónap, vagy az egy hónapnál rövidebb időszakokból összeadott 30 napos időszak.
2. cikk
Az irányelv hatálya
Ezt az irányelvet az ezen irányelvben említett, valamely tagállam lobogója alatt hajózó tengerjáró hajókon szolgáló tengerészekre kell alkalmazni, kivéve:
- hadihajók, haditengerészeti segédhajók vagy más hajók, amelyeket valamely tagállam birtokol vagy működtet, és kizárólag állami, nem kereskedelmi szolgálatra alkalmaz,
- halászhajók,
- kereskedelmi célra nem használt, kedvtelési célú hajók,
- kezdetleges építésű fahajók.
3. cikk
Képzés és képesítés
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 2. cikkben említett hajókon szolgáló tengerészek képzése legalább az STCW-egyezmény ezen irányelv I. mellékletében megállapított követelményeinek megfeleljen, és rendelkezzenek a 4. cikkben meghatározott bizonyítványokkal, vagy az 1. cikk 27. pontjában meghatározott megfelelő bizonyítvánnyal.
(2) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a hajószemélyzetnek azok a tagjai, akiknek a SOLAS-egyezmény III/10.4. rendelkezése értelmében bizonyítvánnyal kell rendelkezniük, ennek az irányelvnek megfelelően képzésben részesüljenek és arról bizonyítványt szerezzenek.
4. cikk
Képesítési bizonyítvány
A képesítési bizonyítvány olyan érvényes, bármilyen más néven ismert okmány, amely a tagállam illetékes hatósága vagy annak fennhatósága alatt kerül kibocsátásra, és feljogosítja a tulajdonosát az okmányban megjelölt vagy a nemzeti rendelkezésekben engedélyezett szolgálat ellátására.
5. cikk
Képesítési bizonyítványok és érvényesítések
(1) A képesítési bizonyítványokat a 10. cikknek megfelelően kell kiállítani.
(2) A parancsnokra, tisztre és rádiókezelőre vonatkozó érvényesítéseket a tagállam az e cikkben előírt módon teszi.
(3) A bizonyítványok a kibocsátó tagállam hivatalos nyelvén vagy nyelvein készülnek.
(4) A rádiókezelőkre vonatkozóan a tagállamok:
a) a Rádiószabályzatnak megfelelő képesítési bizonyítvány kiadásához szükséges vizsga követelményeit kiegészíthetik az irányadó rendeletekben előírt kiegészítő ismeretekkel; vagy
b) külön bizonyítványt bocsáthatnak ki, amely igazolja, hogy tulajdonosa rendelkezik a vonatkozó rendeletekben előírt kiegészítő ismeretekkel.
(5) A tagállam saját hatáskörében dönthet úgy, hogy az érvényesítéseket az STCW-szabályzat A-I/2. részében előírt formában kibocsátott bizonyítványokba teszi meg. Amennyiben érvényesítést használnak, akkor az A-I/2. szakasz 1. bekezdésében rögzített formát kell használni. Amennyiben az érvényesítés más módját választják, az érvényesítés az említett szakasz 2. bekezdése szerint történik.
(6) Az a tagállam, amely elismer egy képesítési bizonyítványt a 18. cikk (3) bekezdésének a) pontjában előírt eljárásrend szerint, a bizonyítvány érvényesítése útján tanúsítja annak elismerését. Az érvényesítésnek az STCW-szabályzat A-I/2. szakaszának 3. bekezdése szerinti formát kell követnie.
(7) Az (5) és (6) bekezdésben említett érvényesítések:
a) külön okmányként kiadhatók;
b) mindegyike egyedi számot kap, kivéve a bizonyítvány kiadását igazoló érvényesítéseket, mivel ezek ugyanazt a számot kaphatják, mint az érintett bizonyítvány, feltéve hogy az a szám egyedi; és
c) mindegyike lejár, amint az érvényesített bizonyítvány lejár vagy azt visszavonják, felfüggesztik vagy a kibocsátó tagállam vagy harmadik állam érvényteleníti, illetve minden esetben a kibocsátástól számított öt éven belül.
(8) Azt, hogy a képesítési bizonyítvány tulajdonosa milyen minőségben szolgálhat, az érvényesítési formulában ugyanazokkal a fogalmakkal kell megnevezni, mint amelyeket az érintett tagállamnak a biztonságos személyzetre vonatkozó követelményei használnak.
(9) Egy tagállam használhat az STCW-kód A-I/2. szakaszában előírt formátumtól eltérő formát is, azzal a minimális feltétellel, hogy az az előírt információkat latin betűkkel és arab számokkal tartalmazza, figyelembe véve az A-I/2. szakaszában engedélyezett változatokat.
(10) A 18. cikk (4) bekezdés függvényében, az ebben az irányelvben előírt bármely bizonyítvány eredetijét azon a hajón kell őrizni, ahol a bizonyítvány tulajdonosa szolgál.
6. cikk
Képzési követelmények
A 3. cikkben előírt képzés alkalmas az I. mellékletben előírt elméleti tudás és gyakorlati készségek átadására, különösen az életmentő és tűzoltó felszerelések használatában, és az adott tagállam által kijelölt illetékes hatóság vagy testület jóváhagyását igényli.
7. cikk
A part menti utakon történő hajózást szabályozó alapelvek
(1) A part menti utakon történő hajózás meghatározásakor a tagállamok a másik tagállam vagy az STCW-egyezmény másik aláírójának lobogóját viselő hajókon szolgáló és ilyen hajóúton részt vevő tengerészek számára nem írhatnak elő olyan, képzésre, tapasztalatra vagy képesítésre vonatkozó követelményeket, amelyek az adott tagállam lobogóját viselő hajókon szolgáló tengerészekre irányadó követelményeknél szigorúbbak. Egy tagállam semmilyen esetben sem írhat elő más tagállam vagy az STCW-egyezmény más aláírójának lobogóját viselő hajón szolgáló tengerészekre olyan követelményeket, amelyek meghaladják az ezen irányelvben a part menti utakon történő hajózásban részt nem vevő hajókra vonatkozóan előírt követelményeket.
(2) A tagállam lobogójának viselésére jogosult és másik tagállam vagy az STCW-egyezmény másik aláírójának partjai közelében rendszeresen part menti hajózásban részt vevő hajók esetében az a tagállam, amelynek lobogóját a hajó viselheti, úgy írja elő a képzésre, tapasztalatra és képesítésre vonatkozó követelményeket az ilyen hajókon szolgáló tengerészek számára, hogy azok legalábbis megfeleljenek annak a tagállamnak vagy az STCW-egyezmény olyan aláírójának követelményeinek, amelynek partjainál a hajó közlekedik, feltéve hogy azok nem haladják meg az ezen irányelvben a part menti utakon történő hajózásban részt nem vevő hajókra vonatkozóan előírt követelményeket. Az olyan hajón szolgáló tengerészek, amelyek a tagállam által a part menti utakon meghatározott területen túlra terjesztik ki útjukat, és a meghatározás alá nem tartozó vizekre hajóznak, ezen irányelv vonatkozó követelményeit teljesítik.
(3) A tagállam a lobogóját viselni jogosult hajó esetében alkalmazhatja ezen irányelvnek a part menti utakat szabályozó rendelkezéseit, amennyiben a hajó az STCW-egyezményben nem részes állam partjainál az adott tagállam meghatározása szerint rendszeresen part menti utakon közlekedik.
(4) A part menti utakon történő hajózás és az ahhoz szükséges oktatásnak és képzésnek az (1), (2) és (3) bekezdéssel összhangban történő meghatározásánál a tagállamok részletesen tájékoztatják a Bizottságot az általuk elfogadott rendelkezésekről.
8. cikk
Szankciók vagy fegyelmi intézkedések
(1) A tagállamok megállapítják az akár tevőleges, akár mulasztásos alkalmatlanság részrehajlás nélküli kivizsgálásának módját, amely esetek a tengeren az élet vagy tulajdon, illetve a tengeri környezet közvetlen veszélyeztetésével járhatnak, és amelyek az adott tagállamban kiadott képesítési bizonyítványok vagy érvényesítések tulajdonosai részéről történnek bizonyítványukhoz kapcsolódó kötelességeik teljesítése során, valamint az ilyen bizonyítványok emiatt szükséges visszavonására, felfüggesztésére vagy érvénytelenítésére, illetve a csalás megelőzésére.
(2) Minden tagállam szankciókat és fegyelmi intézkedéseket ír elő azokra az esetekre, amikor az ezt az irányelvet hatályba léptető nemzeti jogszabályok rendelkezéseit nem tartják be a lobogója viselésére jogosult hajók, vagy az általa kibocsátott bizonyítvánnyal rendelkező tengerészek.
(3) Ilyen szankciókat vagy fegyelmi intézkedéseket különösen azokban az esetekben kell előírni és érvényesíteni, amikor:
a) egy társaság vagy egy parancsnok olyan személyt alkalmaz, aki nem rendelkezik az ezen irányelvben előírt bizonyítvánnyal;
b) a parancsnok engedélyezte, hogy olyan személy végezzen bármilyen, az ezen irányelvben előírtak szerint megfelelő képesítési bizonyítványhoz kötött tevékenységet vagy szolgálatot, aki nem rendelkezik az előírt bizonyítvánnyal, érvényes felmentéssel e kötelezettség alól vagy a 18. cikk (4) bekezdése szerinti bizonyító erejű okmánnyal; vagy
c) egy személy csalás vagy hamis okiratok útján szerzett megbízást olyan minőségben való tevékenységre vagy szolgálatra, amelynek végzéséhez vagy betöltéséhez ezen irányelv értelmében bizonyítvánnyal vagy felmentéssel kell rendelkezni.
(4) Azoknak a tagállamoknak, amelyek a fennhatóságuk alá tartozó társaságokról vagy bármely személyről megalapozottan feltételezik, hogy a (3) bekezdésben meghatározottak szerint ennek az irányelvnek a be nem tartásáért felelősek vagy arról tudnak, ki kell terjeszteniük az együttműködést bármely tagállamra vagy az STCW-egyezmény bármely szerződő felére, amely saját joghatósága alatt történő keresetindítási szándékáról tájékoztatja.
9. cikk
Minőségi szabványok
(1) Minden tagállam biztosítja, hogy:
a) a fennhatósága alá tartozó, nem állami szervek vagy egységek által végzett minden képzési, alkalmasságfelmérési, képesítési, érvényesítési és újraérvényesítési tevékenységet minőségbiztosítási rendszer keretében folyamatosan ellenőriz, így biztosítva a kijelölt célok elérését, beleértve az oktatók és vizsgáztatók képzettségére és jártasságára vonatkozókat is;
b) amennyiben állami egységek vagy szervek végzik e tevékenységeket, legyen egy minőségbiztosítási rendszer;
c) az oktatási és képzési célkitűzések, illetve az ezekhez kapcsolódó, elérendő alkalmassági szint szabványai világosan meg vannak határozva, valamint ki van jelölve a tudásnak, az ismereteknek és a készségeknek az a szintje, amely megfelel az STCW-egyezményben a vizsgákra és értékelésre előírt követelményeknek. A célkitűzéseket és a kapcsolódó minőségi szabványokat a különböző kurzusok és képzési programok céljára külön is meg lehet határozni, oly módon, hogy azok a képzési rendszer ügyvitelére is kiterjedjenek;
d) a minőségi szabványok alkalmazási területe kiterjed a képzési rendszer ügyvitelére, az összes képzési kurzusra és programra, az egyes tagállamok által vagy megbízásukban lefolytatott vizsgákra és értékelésekre, valamint az oktatók és vizsgáztatók részére előírt képzettségre és jártasságra, figyelembe véve a kitűzött célok eléréséhez szükséges koncepciókat, rendszereket, ellenőrzéseket és minőségbiztosítási vizsgálatokat.
(2) A tagállamoknak azt is biztosítani kell, hogy a tudás-, ismeret-, készség- és alkalmasságszerzési rendszert, illetve a képzési rendszer ügyvitelét legalább ötévenként olyan képzett személyek értékeljék, akik maguk nem vesznek részt az adott tevékenységekben, annak igazolására, hogy:
a) minden belső ellenőrzés, felügyelet és folyamatkövetési intézkedés megfelel a tervezett intézkedéseknek és az írásban rögzített eljárásrendnek, és hatékonyan biztosítja a kitűzött célok elérését;
b) minden egyes független értékelés eredményét írásban rögzítik, és az értékelt tevékenységi terület felelőseinek tudomására hozzák;
c) a hiányosságok megszüntetéséről időben intézkednek.
(3) A (2) bekezdés szerint elvégzett minden egyes értékelésről az érintett tagállam az értékelés befejezésétől számított hat hónapon belül jelentést küld a Bizottságnak.
10. cikk
Egészségügyi követelmények - képesítési bizonyítványok kibocsátása és nyilvántartása
(1) A tagállamok megállapítják a tengerészek egészségügyi alkalmasságára vonatkozó követelményeket, különösen a látás és a hallás tekintetében.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy csak azok részére adjanak ki képesítési bizonyítványt, akik megfelelnek az e cikkben előírt követelményeknek.
(3) A bizonyítványért folyamodó jelöltek mindegyikének kielégítően igazolnia kell:
a) a személyazonosságát;
b) hogy életkora eléri a kérvényezett bizonyítványhoz az I. mellékletben előírt korhatárt;
c) a tagállam által megállapított egészségügyi alkalmassági szabványoknak való megfelelését, különösen a látás és a hallás tekintetében, és egészségügyi alkalmasságát, egy érvényes okmány segítségével, amelyet megfelelően képzett, a tagállam illetékes hatósága által elismert orvos állított ki;
d) elvégezte a kérvényezett bizonyítványhoz szükséges tengerhajózási szolgálatot és az arra vonatkozó kötelező képzést az I. mellékletben leírtak szerint;
e) megfelel az I. mellékletben előírt, a szolgálatra, feladatokra és szintekre vonatkozó alkalmassági követelményeknek, amelyeket a képesítési bizonyítványba bejegyeznek.
(4) Minden tagállam vállalja, hogy:
a) nyilvántartást vagy nyilvántartásokat vezet az összes, a parancsnokok és tisztek, illetve esetlegesen a legénységi állomány számára kiadott bizonyítványról és érvényesítésről, azok kiadásáról, lejártáról, ismételt érvényesítéséről, felfüggesztéséről, bevonásáról, bejelentett elvesztésükről vagy megsemmisülésükről, illetve a kiadott felmentésekről;
b) hozzáférést biztosít az e bizonyítványokra, érvényesítésekre és felmentésekre vonatkozó információkhoz más tagállamok és az STCW-egyezmény más szerződő felei, valamint olyan társaságok számára, amelyek a képesítési bizonyítványaik elismerését vagy a hajón való alkalmazást kereső tengerészek által előttük bemutatott bizonyítványok hitelességének és érvényességének megerősítését kérik.
11. cikk
Képesítési bizonyítványok ismételt érvényesítése
(1) Minden olyan, a VI. fejezet kivételével az I. melléklet bármelyik fejezete alapján kiállított vagy elismert bizonyítvánnyal rendelkező parancsnok, tiszt és rádiókezelő, aki tengeren szolgál vagy egy szárazföldön töltött időszak után szándékozik a tengerre visszatérni, a tengerészeti szolgálatra való alkalmasság megszerzése érdekében legalább ötévenként köteles:
a) megfelelni a 10. cikkben előírt egészségügyi alkalmassági követelményeknek; és
b) igazolni a szakmai alkalmasság folyamatosságát az STCW-szabályzat A-I/11. szakaszával összhangban.
(2) A tengerhajózási szolgálat folytatása érdekében minden parancsnoknak, tisztnek és rádiókezelőnek sikeresen el kell végezni a vonatkozó, elismert képzést, ha olyan hajón szolgál, amelyre nemzetközileg egyeztetett különleges képzési követelmények vonatkoznak.
(3) A 2002. február 1-je előtt kiadott bizonyítványok esetében minden tagállam összehasonlítja a jelöltektől megkövetelt alkalmassági követelményeket azokkal, amelyeket a megfelelő bizonyítványhoz az STCW-szabályzat A. része ír elő, és eldönti, hogy az ilyen bizonyítványok tulajdonosai számára előírja-e a tudást felelevenítő és korszerűsítő képzést vagy felmérést.
Az ismereteket felelevenítő és korszerűsítő tanfolyamokat engedélyezni szükséges, és azoknak ki kell terjedniük az életbiztonságra a tengeren és a tengeri környezet védelmére vonatkozó nemzeti és nemzetközi rendelkezések változásaira, és figyelembe kell venniük a vonatkozó alkalmassági követelmény bármiféle korszerűsítését.
(4) Az érintettekkel egyeztetve, minden egyes tagállam kidolgozza vagy ösztönzi az STCW-szabályzat A-I/11. szakaszában előírt, ismereteket felelevenítő és korszerűsítő tanfolyamok kialakítását.
(5) A parancsnokok, a tisztek és a rádiókezelők tudásának korszerűsítése céljából minden tagállam biztosítja, hogy az élet biztonságára a tengeren és a tengeri környezet védelmére vonatkozó nemzeti és nemzetközi rendelkezéseket érintő legújabb módosítások szövege hozzáférhető legyen a lobogóját viselni jogosult hajók számára.
12. cikk
Szimulátorok használata
(1) Az érintett bizonyítványokra vonatkozó teljesítményszabványokat, az STCW-szabályzat A-I/12. szakaszában megfogalmazott előírásokat és az STCW-szabályzat A. részében előírt egyéb követelményeket be kell tartani a következők vonatkozásában:
a) minden kötelező szimulátoros képzés;
b) az STCW-szabályzat A. részében előírt minden olyan alkalmassági felmérés, amelyet szimulátor segítségével végeznek;
c) a szakmai alkalmasság folyamatossága bizonyításának szimulátoros bemutatása, miként azt az STCW-szabályzat A. része előírja.
(2) A tagállamok maguk döntik el, hogy a 2002. február 1-je előtt üzembe helyezett vagy használatba vett szimulátorokat mentesítik-e az (1) bekezdésben említett teljesítményszabványoknak való teljes megfelelés alól.
13. cikk
A társaságok felelősségei
(1) A (2) és (3) bekezdésnek megfelelően, a tagállamok a társaságokat teszik felelőssé a tengerészek foglalkoztatásáért a társaság hajóin ezen irányelvnek megfelelően, és minden társaság számára előírják a következők biztosítását:
a) a társaság hajóján alkalmazott minden tengerész rendelkezik az ezen irányelvben és a tagállam által meghatározott rendelkezések szerint előírt megfelelő bizonyítvánnyal;
b) a hajó személyzettel való ellátottsága megfelel a tagállam érvényes, biztonságos személyzetre vonatkozó előírásainak;
c) a társaság hajóin alkalmazott minden tengerészre vonatkozó okmányokat és adatokat megfelelően nyilvántartják, azok azonnal hozzáférhetők, és tartalmazzák a tengerészek gyakorlatára, képzettségére, egészségügyi alkalmasságára és a kijelölt feladatokban való jártasságukra vonatkozó okmányokat és adatokat, de nem korlátozódnak kizárólag azokra;
d) a társaság hajóin történő alkalmazás esetén a tengerészekkel ismertetik speciális feladataikat és a hajó elrendezését, berendezését, felszereléseit, eljárásrendjét és a hajónak azokat a jellemzőit, amelyek a szokásos vagy a vészhelyzeti feladatok szempontjából fontosak;
e) a hajó személyzete tevékenységét képes hatékonyan összehangolni vészhelyzetben és a biztonság vagy a szennyezés megelőzése vagy csökkentése szempontjából fontos feladatok ellátása során.
(2) A társaságok, a parancsnokok és a legénység felelősek az e cikkben foglalt kötelezettségek teljes és maradéktalan teljesítésének biztosításáért, illetve a szükségesnek ítélt olyan intézkedések meghozataláért, amelyek biztosítják, hogy a hajószemélyzet minden tagja megfelelő hozzáértéssel és tudással járul hozzá a hajó biztonságos üzemeltetéséhez.
(3) A társaság az ezen irányelv hatálya alá tartozó valamennyi hajó parancsnokához eljuttatja azokat az írásos utasításokat, amelyek meghatározzák azokat az útmutatásokat és eljárásrendet, amelyek biztosítják, hogy a hajón újonnan alkalmazott minden tengerész még feladatainak kijelölése előtt tényleges lehetőséget kapjon a hajón lévő olyan berendezésekkel, üzemeltetési eljárásokkal és egyéb szabályokkal való megismerkedésre, amelyek feladataik megfelelő teljesítéséhez szükségesek. Ezeknek az útmutatásoknak és eljárásrendeknek tartalmazniuk kell:
a) elegendő időt, amelynek során minden egyes újonnan alkalmazott tengerész lehetőséget kap arra, hogy megismerkedjen:
i. azokkal a speciális berendezésekkel, amelyeket használni vagy üzemeltetni fog; és
ii. a hajóra speciálisan jellemző őrszolgálati, biztonsági, környezetvédelmi és vészhelyzeti eljárásokkal és intézkedésekkel, amelyeket a tengerésznek kijelölt feladatai megfelelő ellátásához ismernie kell;
b) a hajószemélyzet egyik tapasztalt tagjának kijelölését annak biztosítására, hogy minden újonnan alkalmazott tengerész lehetőséget kapjon az alapvető információk megszerzésére a tengerész által beszélt nyelven.
14. cikk
Szolgálatra való alkalmasság
(1) A kimerültség megelőzése érdekében a tagállamok meghatározzák és betartatják az őrszemélyzet számára előírt pihenő időszakokat, és megkövetelik az őrszolgálati rend olyan kialakítását, hogy az őrszolgálati személyzet hatékonyságát kimerültség ne akadályozza, és a szolgálat szervezésében biztosítják, hogy az út kezdetén szolgáló első őrszolgálat és az azt követő őrszolgálati váltások megfelelően kipihentek és más szempontból is alkalmasak legyenek a szolgálat ellátására.
(2) Minden olyan személy részére, aki őrszolgálati tisztként szolgál vagy az őrszolgálat legénységi állományú tagja, minden 24 órás időszakban legalább 10 óra pihenőidőt kell biztosítani.
(3) A pihenőidőt legfeljebb két szakaszra lehet osztani, amelyek közül az egyiknek legalább hat óra hosszúságúnak kell lennie.
(4) A pihenő időszakra vonatkozóan az (1) és (2) bekezdésben előírt követelményeket nem kell betartani vészhelyzet, gyakorlat vagy más, magasabb prioritású üzemeltetési feltételek esetén.
(5) A (2) és (3) bekezdés ellenére a minimum 10 órás időszak hat egymást követő óránál nem rövidebb időszakra rövidíthető, feltéve hogy a rövidítés két napnál nem tart hosszabb ideig, és legalább 70 óra pihenőidőt biztosítanak minden hétnapos időszakban.
(6) A tagállamok előírják, hogy az őrszolgálati beosztás könnyen hozzáférhető helyen legyen kifüggesztve.
15. cikk
Felmentés
(1) Különleges szükséghelyzetekben az illetékes hatóságoknak jogukban áll, amennyiben ez megítélésük szerint a személyekre, tulajdonra vagy a környezetre nem jelent veszélyt, hat hónapot nem meghaladó, meghatározott időszakra vonatkozó felmentést adni valamely, a rádiókezelőén kívüli beosztás tekintetében - a Rádiószabályzatban előírt eseteket kivéve -, amely beosztásra vonatkozóan a személy nem rendelkezik megfelelő bizonyítvánnyal, feltéve hogy az a személy, akinek részére a felmentést kiadják, megfelelően képzett ahhoz, hogy a megüresedett beosztást biztonságosan és az illetékes hatóságok megelégedésére töltse be. Felmentést nem lehet adni azonban parancsnoknak vagy gépüzemvezetőnek, kivéve a vis maior eseteit, és akkor is csak a lehető legrövidebb időre.
(2) A valamely beosztásra vonatkozóan megadott felmentést csakis olyan személynek lehet kiadni, aki rendelkezik a közvetlenül az adott beosztás alatti beosztáshoz szükséges bizonyítvánnyal. Amennyiben az alacsonyabb beosztáshoz nem szükséges bizonyítvány, a felmentést ki lehet adni olyan személy részére, akinek a képzettsége és a tapasztalata az illetékes hatóságok megítélése szerint egyértelműen megfelel a beosztás követelményeinek, feltéve hogy - ha az ilyen személy nem rendelkezik megfelelő bizonyítvánnyal - megkövetelik tőle, hogy az illetékes hatóságok által elfogadott vizsgán feleljen meg, amellyel igazolja, hogy a felmentés biztonsággal kiadható. Az illetékes hatóságok biztosítják továbbá, hogy a lehető leghamarabb a megfelelő bizonyítvánnyal rendelkező személy tölti be az adott beosztást.
16. cikk
A tagállamok képzéssel és értékeléssel kapcsolatos kötelezettségei
(1) A tagállamok kijelölik azokat a hatóságokat vagy testületeket, amelyek:
- a 3. cikkben említett képzést nyújtják,
- a szükséges vizsgákat szervezik és/vagy felügyelik,
- a 10. cikkben említett képesítési bizonyítványokat kiadják, és
- a 15. cikkben előírt felmentéseket megadják.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy:
a) a tengerészek képzését és értékelését:
1. az írásba foglalt programokkal összhangban alakítják ki, beleértve az előírt alkalmassági szint eléréséhez szükséges képzés módját, eszközeit, eljárásrendjét és tananyagát; és
2. olyan személyek végzik, felügyelik, értékelik és támogatják, akik rendelkeznek a d), e) és f) pont szerinti képesítéssel;
b) a hajó fedélzetén képzést vagy értékelést csak akkor lehet végezni, amikor az nem akadályozza a hajó rendes üzemét, és a képzést vagy értékelést végző személyek idejüket és figyelmüket a képzésre vagy a felmérésre tudják fordítani;
c) az oktatók, az oktatást felügyelők és a vizsgáztatók megfelelő képesítéssel rendelkeznek az adott képzési és alkalmasságfelmérési típusok és szintek ellátásához, a hajón vagy a szárazföldön egyaránt;
d) a tengerész az ezen irányelvnek megfelelő bizonyítvány megszerzése érdekében hajón vagy szárazföldön végzett képzését végző személy:
1. ismeri a képzési programot és ismeri az adott képzés típusához tartozó speciális képzési célokat;
2. a képzés tárgyát képező feladatra vonatkozóan képesítéssel rendelkezik; és
3. szimulátorral folytatott képzés esetén:
i. megfelelő útmutatást kapott a szimulátoros oktatás módszereiről; és
ii. gyakorlati tapasztalattal rendelkezik az alkalmazott szimulátor működtetésében;
e) bármely személy, aki felelős a tengerész képesítési bizonyítvány megszerzése céljából, szolgálat közben végzett képzésének a felügyeletéért, jól ismeri a képzési programot és a folytatott képzés típusának sajátos céljait;
f) a bizonyítvány megszerzése érdekében a tengerész alkalmasságára vonatkozó, a munkahelyen végzett felmérést akár hajón vagy szárazföldön végző személy:
1. megfelelő szintű tudással és ismerettel rendelkezik a felmérendő alkalmasságra vonatkozóan;
2. az értékelés tárgyát képező feladatra vonatkozóan képesítéssel rendelkezik;
3. kellő útmutatást kapott az értékelési módszerekről és tapasztalatokról;
4. gyakorlati értékelési tapasztalattal rendelkezik; és
5. ha szimulátor segítségével végzi az értékelést, tapasztalt vizsgáztató felügyelete mellett kielégítő gyakorlati tapasztalatot szerzett az adott típusú szimulátorral végzett értékelés területén;
g) amikor egy tagállam elismer egy képzési kurzust, képzési intézményt vagy egy megfelelő szakképzés lezárását, a bizonyítvány kiadására vonatkozó követelmény részeként az oktatók és vizsgáztatók szakképesítésére és tapasztalatára vonatkozó követelményeket a 9. cikkben foglalt minőségi követelmények alkalmazásával érvényesíti. A szakképzettségre és tapasztalatra vonatkozó követelmény magában foglalja az oktatási, képzési és felmérési technikákat, módszereket és gyakorlatot és meg kell felelnie a (d), (e) és (f) bekezdés vonatkozó követelményeinek.
17. cikk
Fedélzeti kommunikáció
A tagállamok biztosítják, hogy:
a) a b) és d) pont sérelme nélkül, a tagállam lobogóját viselő hajók fedélzetén mindenkor megtegyék a szükséges intézkedéseket, hogy megkönnyítsék a hajószemélyzet minden tagjára kiterjedően a biztonságot szolgáló, hatékony, szóbeli kommunikációt, különösen az üzenetek és utasítások pontos és időben történő fogadásának és megértésének tekintetében;
b) a tagállam lobogóját viselő minden személyszállító hajón és a tagállam kikötőjéből induló, valamint oda érkező minden személyszállító hajón a hajószemélyzet biztonsági kérdésekben mutatott hatékony teljesítménye érdekében egy munkanyelvet jelöljenek ki, és ezt a hajónaplóban rögzítsék.
A megfelelő munkanyelvet a körülményektől függően a társaság vagy a parancsnok jelöli ki. Minden tengerész számára előírás, hogy értsen, illetve ha szükséges, parancsokat és utasításokat tudjon kiadni, valamint jelentést tudjon tenni ezen a nyelven.
Amennyiben a munkanyelv a tagállamnak nem hivatalos nyelve, úgy minden kifüggesztendő tervnek és jegyzéknek tartalmaznia kell a munkanyelvre történt fordítást;
c) személyszállító hajókon a riadójegyzékben vészhelyzet esetén az utasok segítésére kijelölt személyzet azonnal azonosítható legyen, és e célból a megfelelő mértékig meg tudja értetni magát, figyelembe véve az alábbi tényezők bármelyik megfelelő és kielégítő kombinációját:
i. az adott útvonalon szállított utasok többségének nemzetisége szerinti nyelv vagy nyelvek;
ii. annak valószínűsége, hogy az elemi angol szókincs használatának képessége alapvető utasítások esetén kommunikációs lehetőséget teremt a segítségre szoruló utassal, függetlenül attól, hogy az utas és a hajószemélyzet tagja beszél-e közös nyelvet;
iii. annak lehetősége, hogy vészhelyzetben, amikor szóbeli kommunikációra nincs lehetőség, valamely más módon kommunikáljanak (pl. szemléltetéssel, kézjelekkel, vagy annak a helynek a megmutatásával, ahol az utasítások fellelhetők, a gyülekezőhelyekre, az életmentő eszközökre vagy a menekülési útvonalakra);
iv. az utasok anyanyelvükön vagy -nyelveiken történő tájékoztatásának szintje a biztonsági utasításokról;
v. azok a nyelvek, amelyeken vészhelyzet vagy gyakorlat esetén a mentésre vonatkozóan bejelentéseket lehet tenni az utasok tájékoztatására, illetve az utasokat segítő hajószemélyzet tagjainak támogatására;
d) a tagállam lobogóját viselő olajszállító tartályhajókon, vegyianyag-szállító tartályhajókon és cseppfolyósított gázt szállító tartályhajókon a parancsnok, a tisztek és a legénység közös munkanyelve(ke)n tudjanak kommunikálni egymással;
e) a hajó és a parti hatóságok között megfelelő kommunikációs eszközök álljanak rendelkezésre egy közös nyelven vagy az illető hatóság nyelvén;
f) a kikötő szerinti államnak a 95/21/EK irányelvvel összhangban végzett ellenőrzése esetén a tagállamok azt is ellenőrzik, hogy harmadik államok lobogóját viselő hajók betartják-e e cikk rendelkezéseit.
18. cikk
Képesítési bizonyítványok elismerése
(1) Egy tagállam állampolgárságával rendelkező tengerészek - 4. cikkben említett - bizonyítványainak a tagállamok közötti kölcsönös elismerésére a 89/48/EGK és a 92/51/EGK irányelv rendelkezései vonatkoznak.
(2) A tagállamokban állampolgársággal nem rendelkező tengerészek - 4. cikkben említett - bizonyítványainak a tagállamok közötti kölcsönös elismerésére szintén a 89/48/EGK és a 92/51/EGK irányelv rendelkezései vonatkoznak.
(3) Azok a tengerészek, akik nem rendelkeznek a 4. cikkben említett bizonyítványokkal, engedélyt kaphatnak a tagállam lobogóját viselő hajón teljesítendő szolgálatra, feltéve hogy megfelelő bizonyítványaiknak a következő eljárás szerinti elismeréséről határozat született:
a) a harmadik ország által kiadott megfelelő bizonyítvány érvényesítéssel történő elismerése esetén a tagállam a II. mellékletben foglalt eljárások és feltételek szerint jár el;
b) a tagállamok értesítik a Bizottságot, és az tájékoztatja a többi tagállamot azokról a megfelelő bizonyítványokról, amelyeket elfogadtak vagy elfogadni szándékoznak az a) pontban jelzett feltételeknek megfelelően;
c) ha a Bizottság részéről a b) ponttal összhangban a tagállamoknak adott tájékoztatástól számított három hónapon belül egy tagállam vagy a Bizottság részéről ellenvetés merül fel az a) pontban jelzett feltételek alapján, a Bizottság az ügyet a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak veti alá. Az érintett tagállam megteszi a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy végrehajtsa a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően hozott határozatokat;
d) amikor harmadik ország által kiadott bizonyítványt a fenti eljárás részeként elismertek, és ha értékelésének befejezése után az MSC nem tudja azt megállapítani, hogy a harmadik ország az STCW-egyezmény rendelkezéseit teljeskörűen és hiánytalanul hatályba léptette, az adott ország által kibocsátott bizonyítványok elismerésének újraértékelése végett az ügyet a Bizottság a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárás alá vonja. Az érintett tagállamnak meg kell tenni a megfelelő intézkedéseket a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően hozott határozatok végrehajtása érdekében;
e) a Bizottság összeállítja és naprakészen tartja a fenti eljárás keretében elismert megfelelő bizonyítványok jegyzékét. A jegyzéket az Európai Közösség Hivatalos Lapjának C sorozatában kell közzétenni.
(4) Az 5. cikk (6) bekezdésétől függetlenül, a tagállam a körülmények kényszerítő hatására engedélyezheti, hogy a tengerész a rádióstiszti, illetve rádiókezelői beosztáson kívül - a Rádiószabályzatban meghatározott eseteket kivéve - más minőségben szolgáljon a tagállam lobogóját viselő hajón három hónapot nem meghaladó időszakon át, egy harmadik ország által kibocsátott megfelelő és érvényes bizonyítvány birtokában, amelyet az érintett tagállam azonban még nem hitelesített olyan elismerés céljából, amely a lobogóját viselő hajón teljesítendő szolgálatra megfelelővé teszi azt. Ebben az esetben okirattal kell bizonyítani, hogy az illetékes hatósághoz az érvényesítés iránti kérelmet már benyújtották.
19. cikk
A kikötő szerint illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzése
(1) Függetlenül attól, hogy milyen lobogó alatt közlekedik, a tagállam kikötőjében tartózkodó minden egyes hajó, kivéve a 2. cikkben kizárt hajótípusokat, köteles alávetni magát az adott tagállam részéről megfelelő felhatalmazással rendelkező tisztviselők a kikötő szerint illetékes állam nevében végzett ellenőrzésének, annak megállapítására, hogy a fedélzeten szolgáló tengerészek közül azok, akiknek az STCW-egyezmény szerint bizonyítvánnyal kell rendelkezniük, rendelkeznek-e bizonyítvánnyal vagy megfelelő felmentéssel.
(2) A kikötő szerinti illetékes állam ellenőrzési jogának ezen irányelv szerinti gyakorlásakor a tagállamok biztosítják a 95/21/EK irányelvben foglalt valamennyi erre vonatkozó rendelkezés és eljárás alkalmazását.
20. cikk
A kikötő szerint illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzési eljárás
(1) A 95/21/EK irányelv sérelme nélkül, a 19. cikknek megfelelő kikötő szerint illetékes állam ellenőrzése a következőkre korlátozódik:
- annak ellenőrzésére, hogy a fedélzeten szolgáló tengerészek közül mindazok, akiknek az STCW-egyezmény szerint bizonyítvánnyal kell rendelkezniük, rendelkeznek azzal, vagy érvényes felmentéssel, illetve okmánnyal igazolják, hogy kérvényt nyújtottak be az elismerést igazoló érvényesítésre a lobogó szerinti állam hatóságaihoz,
- annak ellenőrzésére, hogy a fedélzeten szolgáló tengerészek száma és képesítési bizonyítványaik megfelelnek a lobogó szerinti állam által a hajókra előírt, a biztonságos üzemeltetés személyzeti követelményeinek.
(2) Fel kell mérni a hajó tengerészeinek képességét arra, hogy betartsák az STCW-egyezményben előírt őrszolgálati szabványt, összhangban az STCW-szabályzat A. részével, amennyiben megalapozottan feltételezhető, hogy az adott szabványokat nem tartják be, mivel a következő események valamelyike történt meg:
- a hajó részes egy összeütközésben, zátonyra vagy partra futott,
- a hajóból útközben, horgonyzáskor vagy a rakpartnál olyan anyag jutott a környezetbe, amely nemzetközi előírások szerint jogellenes,
- a hajó, az IMO által elfogadott útvonal-kijelölési rendelkezések vagy a biztonságos hajózási gyakorlat és eljárások figyelmen kívül hagyásával, hibásan vagy a biztonságot veszélyeztető módon manőverezett,
- a hajót más tekintetben oly módon üzemeltetik, amely a személyekre, tulajdonra vagy a környezetre veszélyt jelent,
- egy bizonyítványt csalással szereztek meg, vagy a bizonyítvány tulajdonosa nem azonos azzal a személlyel, akinek részére a bizonyítványt eredetileg kiállították,
- a hajó olyan ország lobogóját viseli, amely nem ratifikálta az STCW-egyezményt, vagy olyan parancsnoka, tisztje vagy legénységi állományú személye van, aki az STCW-egyezményt nem ratifikált harmadik ország által kibocsátott bizonyítvánnyal rendelkezik.
(3) A képesítési bizonyítvány ellenőrzése mellett, a (2) bekezdés szerinti értékelés részeként, előírható a tengerész részére, hogy bizonyítsa a beosztási helyének megfelelő alkalmasságát. E bizonyítás során ellenőrizhető az őrszolgálati szabványokra vonatkozó működési követelmények teljesítése, illetve az, hogy a tengerész alkalmas-e vészhelyzetekben megfelelően reagálni.
21. cikk
A hajó feltartóztatása
A 95/21/EK irányelv sérelme nélkül, egy hajó feltartóztatásának az alapját valamely tagállam által ezen irányelv szerint csak az alábbi, a kikötő szerinti állam ellenőrzését végző tisztviselők által a személyre, tulajdonra vagy környezetre veszélyesnek ítélt hiányosságok képezhetik:
a) azok a tengerészek, akiknek bizonyítvánnyal kellene rendelkezniük, nem rendelkeznek a szükséges bizonyítvánnyal, nem rendelkeznek érvényes felmentéssel, illetve nem tudják okmánnyal igazolni, hogy kérvényt nyújtottak be az elismerést igazoló érvényesítés iránt a lobogó szerinti állam hatóságaihoz;
b) nem tartják be a lobogó szerinti állam által a hajókra előírt biztonságos üzemeltetés személyzeti követelményeit;
c) nem tartják be annak a lobogó szerinti államnak az adott hajóra előírt navigációs vagy gépüzemi őrszolgálati rendjét;
d) őrszolgálat alatt nincs jelen olyan személy, aki képesítéssel rendelkezik a biztonságos navigáció, biztonsági rádiókommunikáció vagy a tengeri környezetszennyezés megelőzése létfontosságú eszközeinek működtetéséhez;
e) nem tudják igazolni a tengerészek beosztás szerinti kötelességeire vonatkozó szakmai jártasságot a hajó biztonsága és a környezetszennyezés megelőzése tekintetében;
f) az út kezdetén az első őrszolgálatra és a következő őrszolgálati váltásokra nem tudnak megfelelő számú, kipihent és szolgálatra egyébként is alkalmas személyeket biztosítani.
22. cikk
Módosítás
(1) Ezt az irányelvet a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárás szerint lehet módosítani, annak érdekében, hogy az 1. cikk 16., 17., 18., 23. és 24. pontjában említett nemzetközi kódexek hatályba lépett módosításait ezen irányelvbe át lehessen vezetni.
(2) A Szerződésben előírt feltételekkel összhangban a II. melléklet bármiféle módosításáról a Tanács dönt, a Bizottságnak legkésőbb 2003. május 25-ig az irányelv alkalmazása során szerzett tapasztalatok figyelembevételével benyújtott javaslata alapján.
(3) Az 1. cikk 21. pontjában említett STCW-egyezmény új megállapodásainak és jegyzőkönyveinek elfogadását követően a Bizottság javaslata alapján a Tanács dönt, figyelembe véve a tagállamok parlamentáris eljárásait, valamint az IMO-n belül az új megállapodások vagy jegyzőkönyvek ratifikálására vonatkozó részletes eljárási szabályokat, egyidejűleg biztosítva ezek egységes és egyidejű alkalmazását a tagállamokban.
23. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottságot egy bizottság támogatja.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozások során az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni, annak 8. cikkével összhangban.
Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében előírt időszak nyolc hét.
(3) A bizottság elfogadja saját eljárási szabályait.
24. cikk
Átmeneti rendelkezések
(1) 2002. február 1-jéig a tagállamok folytathatják az 1997. február 1-je előtt hatályos rendelkezéseknek megfelelő képesítési bizonyítványok kiadását, elismerését és érvényesítését azoknak a tengerészeknek a tekintetében, akik 1998. augusztus 1-je előtt kezdték elismert tengeri szolgálatukat, elismert oktatási vagy képzési programjukat vagy elismert képzési tanfolyamukat.
(2) 2002. február 1-jéig a tagállamok folytathatják a képesítési bizonyítványok és érvényesítések megújítását az 1997. február 1-je előtt hatályos rendelkezések szerint.
(3) Amennyiben egy tagállam a 11. cikknek megfelelően újra kiad egy képesítési bizonyítványt vagy meghosszabbítja annak hatályát, amely bizonyítványt eredetileg az 1997. február 1-je előtt hatályos rendelkezések szerint bocsátottak ki, a tagállam saját hatáskörben dönthet úgy, hogy az eredeti bizonyítványokban szereplő űrtartalom-korlátozásokat a következők szerint módosítja:
1. "200 bruttó regisztertonna" helyett "500 bruttó tonnatartalom";
2. "1600 bruttó regisztertonna" helyett "3000 bruttó tonnatartalom".
25. cikk
Szankciók
A tagállamok szankciórendszert dolgoznak ki az 1., 3., 5., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 13., 14., 16., 17. cikk, a 18. cikk (3) és (4) bekezdése, a 19., 20., 21. és 24. cikk, és az I. és II. melléklet szerint elfogadott nemzeti rendelkezések megsértésének eseteire, és megteszik a szankciók végrehajtásának biztosításához szükséges összes intézkedést. Az előírt szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
26. cikk
A Bizottság tájékoztatása
A tagállamok haladéktalanul közlik a Bizottsággal azokat a rendelkezéseiket, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el. Ezekről a Bizottság tájékoztatja a többi tagállamot.
27. cikk
Hatályon kívül helyezés
(1) A III. melléklet A. részében említett irányelvvel módosított 94/58/EK irányelv hatályát veszti, a III. melléklet B. részében az átvételi időkeretekre előírt tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
(2) A hatályon kívül helyezett irányelvre vonatkozó hivatkozásokat erre az irányelvre történő hivatkozásnak kell tekinteni, és a IV. mellékletben található korrelációs táblázat szerint kell értelmezni.
28. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
29. cikk
Az irányelv címzettjei
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 2001. április 4-én.