A tanács 93/16/EGK irányelve
(1993. április 5.)
az orvosok szabad mozgásának elősegítéséről, illetve az orvosi oklevelek, bizonyítványok és képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismeréséről
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 49. cikkére, 57. cikke (1) és (2) bekezdésének első és harmadik mondatára, illetve 66. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
együttműködve az Európai Parlamenttel [1],
tekintettel a Szociális és Gazdasági Bizottság véleményére [2],
mivel az orvosi oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismeréséről, valamint a letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadsága eredményes gyakorlásának elősegítésére vonatkozó intézkedésekről szóló 1975. június 16-i 75/362/EGK tanácsi irányelvet [3] és az orvosok tevékenységével kapcsolatos törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló 1975. június 16-i 75/363/EGK tanácsi irányelvet [4] számos alkalommal jelentős mértékben módosították; mivel ezért a közérthetőség és az ésszerűség miatt az említett irányelveket egységes szerkezetbe kell foglalni; mivel továbbá ajánlatos az említett irányelvek egységes szerkezetbe foglalása során beépíteni az általános orvosi gyakorlattal kapcsolatos speciális képzésről szóló 1986. szeptember 15-i 86/457/EGK tanácsi irányelvet [5];
mivel a Szerződés alapján az átmeneti időszak végétől tilos az állampolgárságon alapuló megkülönböztető bánásmód a letelepedéssel és a szolgáltatásnyújtással kapcsolatban; mivel az állampolgárságon alapuló egyenlő bánásmód elve különösen vonatkozik az orvosi tevékenység gyakorlásához szükséges bármilyen engedély megadására, illetve a szakmai szervezetekben vagy testületekben történő bejegyzésre vagy tagságra;
mivel azonban egyes rendelkezések bevezetése az orvosi tevékenységgel kapcsolatos letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadsága eredményes gyakorlásának elősegítése érdekében szükségesnek bizonyul;
mivel a Szerződés alapján a tagállamok nem nyújthatnak olyan támogatásokat, amelyek torzíthatják a letelepedés feltételeit;
mivel a Szerződés 57. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy irányelveket kell elfogadni az oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismeréséről; mivel ennek az irányelvnek a célja azon orvosi okleveleknek, bizonyítványoknak és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványoknak az elismerése, amelyek alapján az orvosi szakterületen tevékenységeket lehet megkezdeni és folytatni, továbbá az irányelv célja a szakorvosi oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismerése;
mivel a szakorvosok képzésével kapcsolatban ajánlatos a szakképesítések kölcsönös elismerése, ha ezek a képesítések - noha nem feltételei a szakorvosi tevékenység megkezdésének - feljogosítjákbirtokosukat a szakorvosi megnevezés használatára;
mivel a tagállamok jogszabályaiban bekövetkezett változások szükségessé tettek bizonyos technikai módosításokat, különösen néhány tagállamban az oklevelekben, bizonyítványokban és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokban vagy egyes orvosi szakterületek megnevezésében bekövetkezett változásokat, illetve egyes új orvosi szakterületek létrehozását vagy korábbi szakterületek megszüntetését figyelembe véve;
mivel intézkedéseket kell tenni a tagállamok által kiadott orvosi oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismerésével szerzett jogokkal, illetve az irányelv végrehajtása előtt elkezdődött képzések jóváhagyásával kapcsolatban;
mivel a képzésről szóló bizonyítvány birtoklása tekintetében az ilyen képesítések használatát csak a származási tagállam nyelvén vagy azon tagállam nyelvén kell engedélyezni, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, hiszen az oklevelek kölcsönös elismeréséről szóló irányelvben foglaltak nem szükségszerűen jelentik azt, hogy az ilyen oklevelek által lefedett képzések egyenértékűek lennének;
mivel az ezen irányelv nemzeti hatóságok által történő alkalmazásának elősegítése érdekében a tagállamok előírhatják, hogy annak a személynek, aki megfelel az irányelv által meghatározott képzési követelményeknek, a képzésről szóló bizonyítvány mellett a származási országa, illetve annak az országnak, ahonnan érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatóságától származó igazolást kell benyújtania, amely igazolja, hogy az adott képzési bizonyítvány az irányelv hatálya alá tartozik;
mivel ez az irányelv nem érinti a tagállamok által elfogadott törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket, amelyek megtiltják a vállalkozásoknak vagy cégeknek az orvosi gyakorlat folytatását vagy bizonyos feltételek teljesítésétől teszik azt függővé;
mivel a szolgáltatásnyújtás esetében a szakmai szervezetben vagy testületben történő bejegyeztetés vagy tagság követelménye, tekintettel arra, hogy ez a befogadó országban helyhez kötött és állandó jellegű tevékenységgel kapcsolatos, a szolgáltatást nyújtani kívánó személy számára tevékenységének átmeneti jellege miatt kétségkívül akadályt jelentene; mivel e követelményt ezért el kell törölni; mivel azonban ez esetben ellenőrizni kell a szakmai szabályok betartását, ez a szakmai szervezetek vagy testületek feladata; mivel e célból a Szerződés 62. cikke alapján rendelkezni kell arról, hogy az érintett személy számára előírhassák, hogy az általa nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatos adatokat szolgáltasson a befogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára;
mivel, tekintettel a jó hírnév követelményére, különbséget kell tenni a szakmai tevékenység megkezdésével, illetve annak folytatásával kapcsolatos követelmények között,
mivel szükségesnek látszik a szakorvosi képzés követelményeinek bizonyos mértékű összehangolása a szakorvosi oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismerésének céljából, és azért, hogy a szakma minden tagja, aki egy tagállam állampolgára, egyenlő bánásmódban részesüljön a Közösségen belül; mivel e célból meg kell állapítani bizonyos minimumkövetelményeket a szakképzés megkezdésének jogával, a minimális képzési idővel, a képzés nyújtásának módjával és helyével, illetve felülvizsgálatával kapcsolatban; mivel ezek a szempontok csak az összes, illetve két vagy több tagállam esetében közös jellemzőket érintik;
mivel e tevékenységek folytatása feltételeinek az irányelv szerint történő összehangolása nem zár ki semmilyen további összehangolást;
mivel már szinte egyetemesen elismert, hogy szakképzésre van szükség az általános gyakorló orvosok számára feladatuk jobb ellátása érdekében; mivel ez a feladat a megfelelő kezelés biztosítása mellett abból áll, hogy az orvos tanácsadást nyújt betegeinek a betegségmegelőzéssel és az általános egészségvédelemmel kapcsolatban; az orvos tevékenysége azonban nagymértékben függ attól is, hogy mennyire ismeri betegei környezetét;
mivel az általános orvosi gyakorlatban a szakképzés iránti igény főleg az orvostudomány fejlődésének köszönhetően merült fel, és amely miatt egyre jobban eltávolodott egymástól az orvosi kutatás és oktatás, illetve az általános orvosi gyakorlat, olyannyira, hogy az általános orvosi gyakorlat lényeges vonatkozásai a tagállamok jelenlegi orvosi alapképzési keretei között már nem oktathatók megfelelően;
mivel a betegek érdekei mellett azt is felismerik, hogy az általános gyakorló orvosok speciális képzésének javítása hozzájárulhatna az egészségügyi ellátás fejlődéséhez, különösen a szakorvosi rendelések, laboratóriumok, illetve egyéb, magas fokon specializált intézmények és berendezések szelektívebb igénybevételének kialakítása révén;
mivel az általános orvosi képzés minőségének javítása hozzájárul az általános orvosok társadalmi megbecsülésének növeléséhez is;
mivel annak ellenére, hogy ez a fejlődés visszafordíthatatlannak látszik, a fejlődés az egyes tagállamokban különböző mértékben tapasztalható; mivel a különféle irányzatoknak egymást követő szakaszokban kell közeledniük egymáshoz az általános orvosok megfelelő képzésének céljából és az általános orvosi gyakorlat speciális követelményeinek való megfelelés érdekében, ezt azonban nem szabad siettetni;
mivel e reform fokozatos bevezetésének biztosítása érdekében a kezdeti szakaszban minden tagállamban olyan általános orvosi speciális képzést kell bevezetni, amely kielégíti a minimális menynyiségi és minőségi követelményeket, és kiegészíti a minimális alapképzést, amelyben az orvosoknak ezen irányelv szerint részesülniük kell; mivel nem lényeges, hogy ezt az általános orvosi képzést a nemzeti szabályozásban megállapítottak szerint az orvosi alapképzés részeként vagy attól elkülönülten biztosítják; mivel a második szakaszban rendelkezni kell arról, hogy a társadalombiztosítási rendszerben folytatott általános orvosi gyakorlatot az általános orvosi szakképzéshez kössék; mivel ezt követően további javaslatokat kell benyújtani a reform végrehajtásához;
mivel ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak azt a jogkörét, hogy megszervezzék saját társadalombiztosítási rendszereiket, és meghatározzák, hogy annak keretében milyen tevékenységeket kell folytatni;
mivel az általános orvosi szakképzés elvégzését tanúsító oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok az ezen irányelv alapján lehetővé teszik az említett oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok tagállamok által történő kölcsönös elismerését;
mivel ezen irányelv alapján egy befogadó tagállam még akkor sem írhatja elő, hogy egy másik tagállamban kiadott és az ezen irányelv értelmében elismert oklevelet szerzett orvosok további képzésben részesüljenek ahhoz, hogy társadalombiztosítási rendszerén belül folytathassák gyakorlatukat, ha ezt a képzést a saját területükön orvosi oklevelet szerzettek számára előírja; mivel az ezen irányelv e rendelkezése a nemzeti társadalombiztosítási rendszerek keretében végzett általános orvosi gyakorlat tekintetében 1995. január 1-jéig marad érvényben, ezután ez az irányelv előírja a tagállamok számára, hogy társadalombiztosítási rendszereik keretében végzett általános orvosi gyakorlatot csak általános orvosi szakképzés birtokában lehessen folytatni; mivel az irányelv alapján azok a gyakorló orvosok, akik ezen időpont előtt kezdték hivatásukat gyakorolni, szerzett joggal rendelkeznek arra, hogy a befogadó ország társadalombiztosítási rendszerén belül általános orvosi gyakorlatot végezzenek még akkor is, ha nem vettek részt általános orvosi szakképzésben;
mivel az ezen irányelv céljául kitűzött összehangolás az orvosok szakképzésére vonatkozik; mivel a képzés vonatkozásában a legtöbb tagállam jelenleg nem tesz különbséget a tevékenységüket alkalmazottként vagy önállóan végző orvosok között; mivel a hírnévre, a hivatás gyakorlására vagy az érintett szakterületekhez tartozó megnevezések használatára vonatkozó szabályok az adott tagállamtól függően mind az alkalmazott, mind az önálló orvosokra vonatkoznak vagy vonatkozhatnak; mivel az orvosok tevékenysége az összes tagállamban megköveteli, hogy az illető rendelkezzen orvosi oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal; mivel az ilyen tevékenységeket az orvosok szakmai karrierjük során alkalmazottként, önállóan, illetve mindkét minőségükben végzik; mivel, hogy e szakemberek Közösségen belüli szabad mozgását a lehető legnagyobb mértékben ösztönözzék, szükségesnek tűnik az irányelv kiterjesztése az alkalmazott orvosokra is;
mivel ez az irányelv nem befolyásolhatja a tagállamoknak a III. melléklet B. részében megállapított átvételi határidőkkel kapcsolatos kötelezettségeit,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. CÍM
HATÁLY
1. cikk
Ezt az irányelvet az olyan, önállóan vagy alkalmazotti minőségben dolgozó orvosok tevékenységére kell alkalmazni, akik a tagállamok állampolgárai.
II. CÍM
AZ ORVOSI OKLEVELEK, BIZONYÍTVÁNYOK ÉS A KÉPESÍTÉS MEGSZERZÉSÉRŐL SZÓLÓ EGYÉB TANÚSÍTVÁNYOK KÖLCSÖNÖS ELISMERÉSE
I. FEJEZET
ORVOSI OKLEVELEK, BIZONYÍTVÁNYOK ÉS A KÉPESÍTÉS MEGSZERZÉSÉRŐL SZÓLÓ EGYÉB TANÚSÍTVÁNYOK
2. cikk
A tagállamok elismerik egy másik tagállam által a 23. cikknek megfelelően és a 3. cikkben található felsorolásban szereplő, a tagállamok állampolgárainak odaítélt okleveleket, bizonyítványokat és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat azáltal, hogy az orvosi tevékenység megkezdése és folytatása tekintetében ugyanolyan hatályúnak tekintik ezeket a képesítéseket, mint azokat, amelyeket saját maguk ítélnek oda.
3. cikk
A 2. cikkben említett oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok az alábbiak:
a) Belgiumban:
(jogszabály által előírt orvosi, sebészi és nőgyógyászati oklevél), amelyet az orvostudományi egyetemi kar, a Központi Vizsgabizottság vagy az Állami Egyetemi Oktatási Vizsgabizottság ítél oda;
b) Dániában:
"bevis for bestået lægevidenskabelig embedseksamen" (orvosi államvizsga-bizonyítvány), amelyet az orvostudományi egyetemi kar ítél oda, illetve a "dokumentation for gennemført praktisk uddannelse" (gyakorlati képzésről szóló bizonyítvány, amelyet a hatáskörrel rendelkező egészségügyi hatóság ítél oda);
c) Németországban:
1. "Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung" (orvosi államvizsga-bizonyítvány), amelyet a hatáskörrel rendelkező hatóságok ítélnek oda, "Zeugnis über die Vorbereitungszeit als Medizinalassistent" (az a bizonyítvány, amely szerint birtokosa az orvosi asszisztensi előkészítő időszakát letöltötte), amennyiben a német jog az orvosi képzés befejezéséhez előírja ezt az időszakot;
2. "Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung" (orvosi államvizsga-bizonyítvány), amelyet a hatáskörrel rendelkező hatóságok 1988. június 30-a után ítélnek oda, illetve az orvosi gyakorlat elvégzését tanúsító bizonyítvány ("Arzt im Praktikum");
d) Görögországban:
"Πτυχιο Ιατρικης" (egyetemi orvosi oklevél), amelyet az alábbiak ítélnek oda:
- egy egyetem orvosi kara, vagy
- egy egyetem egészségtudományi karának orvosi tanszéke;
e) Spanyolországban:
"Título de Licenciado en Medicina y Cirugía" (egyetemi orvosi és sebészeti oklevél), amelyet az Oktatási és Tudományos Minisztérium vagy egy egyetem rektora ítél oda;
f) Franciaországban:
1. "diplôme d'État de docteur en médecine" (állami orvosdoktori oklevél), amelyet az egyetemi orvostudományi karok, az egyetemi közös orvostudományi és gyógyszerészeti karok vagy maguk az egyetemek ítélnek oda;
2. "diplôme d'université de docteur en médecine" (egyetemi orvosi oklevél), ahol ez az oklevél tanúsítja az állami orvosi oklevél esetében megállapítottal azonos képzési kurzus elvégzését;
g) Írországban:
Írországban odaítélt elsődleges képesítés ("primary qualification"), amelyet azt követően adományoznak, hogy a képzésben részt vevők letettek egy képesítő vizsgát egy hatáskörrel rendelkező vizsgabizottság előtt, és a testület által odaítélt szakmai gyakorlatot igazoló tanúsítvány ("certificate of experience"), amely teljes jogú orvosként történő bejegyzésre jogosítja fel őket;
h) Olaszországban:
"diploma di laurea in medicina e chirurgia" (orvosi és sebészeti egyetemi oklevél), amelyet egy egyetem ítél oda, és amelyet az Állami Vizsgabizottság által odaítélt "diploma di abilitazione all'esercizio della medicina e chirurgia" (az orvosi és sebészi gyakorlat jogát átruházó oklevél) kísér;
i) Luxemburgban:
"diplôme d'État de docteur en médecine, chirurgie et accouchements" (állami egyetemi orvosi, sebészeti és szülészeti oklevél), amelyet az Állami Vizsgabizottság ítél oda, és az oktatási miniszter hagy jóvá, illetve a "certificat de stage" (gyakorlati képzési bizonyítvány), amelyet az egészségügyi miniszter hagy jóvá;
j) Hollandiában:
"universitair getuigschrift van arts" (egyetemi orvosi bizonyítvány);
k) Portugáliában:
"Carta de curso de licenciatura em medicina" (orvosi tanulmányok befejezését tanúsító oklevél), amelyet egy egyetem ítél oda, illetve a "Diploma comprovativo da conclusão do internato geral" (az általános szakmai gyakorlat befejezését tanúsító oklevél), amelyet az Egészségügyi Minisztérium hatáskörrel rendelkező hatósága ítél oda;
l) az Egyesült Királyságban:
az Egyesült Királyságban odaítélt elsődleges képesítés ("primary qualification"), amelyet azt követően adományoznak, hogy a képzésben részt vevők letettek egy képesítő vizsgát egy hatáskörrel rendelkező vizsgabizottság előtt, és az e testület által odaítélt szakmai gyakorlatot igazoló tanúsítvány ("certificate of experience"), amely teljes jogú orvosként történő bejegyzésre jogosítja fel őket.
II. FEJEZET
A TAGÁLLAMOKBAN KÖZÖS SZAKORVOSI OKLEVELEK, BIZONYÍTVÁNYOK ÉS A KÉPESÍTÉS MEGSZERZÉSÉRŐL SZÓLÓ EGYÉB TANÚSÍTVÁNYOK
4. cikk
Minden tagállam elismeri egy másik tagállam által a 24., 25., 26. és 29. cikknek és az 5. cikkben található felsorolásnak megfelelően az állampolgárainak odaítélt szakorvosi okleveleket, bizonyítványokat és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat azáltal, hogy az ilyen képesítéseket a területén ugyanolyan hatályúnak tekinti, mint azokat, amelyeket saját maga ítél oda.
5. cikk
(1) A (2) bekezdésben felsorolt hatáskörrel rendelkező hatóságok vagy testületek által odaítélt és a 4. cikkben említett oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok a vonatkozó szakképzés alkalmazásában megfelelnek a különböző tagállamok által elismert és a (3) bekezdésben felsorolt képesítéseknek.
(2) Az (1) bekezdésben említett hatáskörrel rendelkező hatóságok vagy testületek által odaítélt oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok a következők:
Belgiumban:
(a szakorvosi képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány), amelyet az egészségügyi miniszter ad ki;
Dániában:
"bevis for tilladelse til at betegne sig som speciallæge" (bizonyítvány a szakorvosi cím megszerzéséről), amelyet a hatáskörrel rendelkező egészségügyi hatóság ad ki;
Németországban:
"Fachärztliche Anerkennung" (elismert szakorvosi bizonyítvány), amelyet a "Landesärztekammer" (az érintett tartomány orvosi kamarája) ad ki;
Görögországban:
"Tιτλος Ιατρικης Ειδικοτυτας" (szakorvosi bizonyítvány), amelyet a "Νομαρχίες" (prefektúrák) ítélnek oda;
Spanyolországban:
"Título de Especialista" (szakorvosi szakmai képesítés), amelyet az Oktatási és Tudományos Minisztérium ítél oda;
Franciaországban:
- "certificat d'études spéciales de médecine" (bizonyítvány a szakorvosi tanulmányokról), amelyet az egyetemi orvostudományi karok, az egyetemi orvostudományi és gyógyszerészeti karok vagy maguk az egyetemek adnak ki,
- szakorvosi képesítési bizonyítványok, amelyeket az Orvosi Kamara Tanácsa ad ki,
- "certificat d'études spéciales de médecine" (bizonyítvány a szakorvosi tanulmányokról), amelyet az egyetemi orvostudományi karok, az egyetemi orvostudományi és gyógyszerészeti karok adnak ki, illetve az oktatási miniszter rendelete alapján kiadott ezzel egyenértékű bizonyítványok,
- "diplôme d'études spécialisées de médecine délivré par les universités" (egyetem által odaítélt oklevél a szakorvosi tanulmányokról);
Írországban:
(szakorvosi bizonyítvány), amelyet az egészségügyi miniszter által hatáskörrel felruházott hatóság ad ki;
Olaszországban:
"diploma di medico specialista, rilasciati dal rettore di una universita"(szakorvosi oklevél, amelyet egy egyetem rektora ítél oda);
Luxemburgban:
"certificat de médecin spécialiste" (szakorvosi bizonyítvány), amelyet az orvosi kollégium javaslata alapján az egészségügyi miniszter ad ki;
Hollandiában:
- "Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Specialistenregister"(a Szakorvosi Névjegyzékbe történő bejegyzésről és elismerésről szóló bizonyítvány), amelyet a "Specialisten-Registratiecommissie (SRC)" (Szakorvosi Nyilvántartási Bizottság (SZNYB)) ad ki,
- "Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Register von Sociaal-Geneeskundigen"(jóváhagyási és nyilvántartásba vételi bizonyítvány), amelyet a "Sociaal-Geneeskundigen Registratie-Commissie (SGRC)" (Szociális Orvosok Nyilvántartási Bizottsága) ad ki;
Portugáliában:
"Grau de Assistente" (asszisztensi fokozat), amelyet az Egészségügyi Minisztérium hatáskörrel rendelkező szervei ítélnek oda, illetve "Título de Especialista" (szakorvosi szakmai képesítés), amelyet a gyakorló orvosok szakmai szervezete ítél oda;
az Egyesült Királyságban:
a szakorvosi képzés elvégzéséről szóló bizonyítvány (
), amelyet az e célra hatáskörrel felruházott hatóság ad ki.
(3) A tagállamokban jelenleg használt és az adott szakképzési kurzusoknak megfelelő elnevezések a következők:
- aneszteziológia:
Belgium: | anesthésiologieanesthesiolgie |
Dánia: | anæsteasiolgi |
Németország: | Anästhesiologie |
Görögország: | αναισθησιολογια |
Spanyolország: | anestesiología y reanimación |
Franciaország: | anesthésiologie-réanimation chirurgicale |
Írország: | anaesthetics |
Olaszország: | anestesia e rianimazione |
Luxemburg: | anesthésie-réanimation |
Hollandia: | anesthesiologie |
Portugália: | anestesiologia |
Egyesült Királyság: | anaesthetics, |
- sebészet:
Belgium: | chirurgieheelkunde |
Dánia: | kirurgi eller kirurgiske sygdomme |
Németország: | Chirurgie |
Görögország: | χειρουργικη |
Spanyolország: | cirugía general y del aparato digestivo |
Franciaország: | chirurgie générale |
Írország: | general surgery |
Olaszország: | chirurgia generale |
Luxemburg: | chirurgie générale |
Hollandia: | heelkunde |
Portugália: | cirurgia geral |
Egyesült Királyság: | general surgery, |
- idegsebészet:
Belgium: | neurochirurgieneurochirurgie |
Dánia: | neurokirurgi eller kirurgiske nervesygdomme |
Németország: | Neurochirurgie |
Görögország: | νευροχειρουργικη |
Spanyolország: | neurocirugía |
Franciaország: | neurochirurgie |
Írország: | neurological surgery |
Olaszország: | neurochirurgia |
Luxemburg: | neurochirurgie |
Hollandia: | neurochirurgie |
Portugália: | neurocirurgia |
Egyesült Királyság: | neurological surgery, |
- szülészet és nőgyógyászat:
Belgium: | gynécologie-obstétriquegynecologie-verloskunde |
Dánia: | gynækologi og obstetrik eller kvindesygdomme og fødselshjæelp |
Németország: | Frauenheilkunde und Geburtshilfe |
Görögország: | μαιευτικη-γυναικολογια |
Spanyolország: | obstetricia y ginecología |
Franciaország: | gynécologie-obstétrique |
Írország: | obstetrics and gynaecology |
Olaszország: | ostetricia e ginecologia |
Luxemburg: | gynécologie-obstétrique |
Hollandia: | verloskunde en gynaecologie |
Portugália: | ginecologia e obstetricia |
Egyesült Királyság: | obstetrics and gynaecology, |
- belgyógyászat:
Belgium: | médecine interneinwendige geneeskunde |
Dánia: | intern medicin eller medicinske sygdomme |
Németország: | Innere Medizin |
Görögország: | παθολογια |
Spanyolország: | medicina interna |
Franciaország: | médecine interne |
Írország: | general (internal) medicine |
Olaszország: | medicina interna |
Luxemburg: | maladies internes |
Hollandia: | inwendige geneeskunde |
Portugália: | medicina interna |
Egyesült Királyság: | general medicine, |
- szemészet:
Belgium: | ophtalmologieoftalmologie |
Dánia: | oftalmologi eller oøjensygdomme |
Németország: | Augenheilkunde |
Görögország: | οφθαλμολογια |
Spanyolország: | oftalmología |
Franciaország: | ophtalmologie |
Írország: | ophtalmology |
Olaszország: | oculistica |
Luxemburg: | ophtalmologie |
Hollandia: | oogheelkunde |
Portugália: | oftalmologia |
Egyesült Királyság: | opthalmology, |
- fül-orr-gége gyógyászat:
Belgium: | oto-rhino-laryngologieotorhinolaryngologie |
Dánia: | oto-rhino-laryngologi eller øre-næse-halssygdomme |
Németország: | Hals-Nasen-Ohrenheilkunde |
Görögország: | ωτορινολαρυγγολογια |
Spanyolország: | otorrinolaringología |
Franciaország: | oto-rhino-laryngologie |
Írország: | otolaryngology |
Olaszország: | otorinolaringoiatria |
Luxemburg: | oto-rhino-laryngologie |
Hollandia: | keel-, neus- en oorheelkunde |
Portugália: | otorrinolaringologia |
Egyesült Királyság: | otolaryngology, |
- csecsemő- és gyermekgyógyászat:
Belgium: | pédiatriekindergeneeskunde |
Dánia: | pædiatri eller børnesygdomme |
Németország: | Kinderheilkunde |
Görögország: | παιδιατρικη |
Spanyolország: | pediatría sus áreas específicas |
Franciaország: | pédiatrie |
Írország: | paediatrics |
Olaszország: | pediatria |
Luxemburg: | pédiatrie |
Hollandia: | kindergeneeskunde |
Portugália: | pediatria |
Egyesült Királyság: | paediatrics, |
- tüdőgyógyászat:
Belgium: | pneumologiepneumologie |
Dánia: | medicinske lungesydomme |
Németország: | Lungen- und Bronchialheilkunde |
Görögország: | φυματιολογια-πνευμονολογια |
Spanyolország: | neumologia |
Franciaország: | pneumologie |
Írország: | respiratory medicine |
Olaszország: | tisiologia e malattie dell'apparato respiratorio |
Luxemburg: | pneumo-phtisiologie |
Hollandia: | longziekten en tuberculose |
Portugália: | pneumologia |
Egyesült Királyság: | respiratory medicine, |
- urológia:
Belgium: | urologieurologie |
Dánia: | urologi eller urinvejenes kirurgiske sygdomme |
Németország: | Urologie |
Görögország: | ουρολογια |
Spanyolország: | urología |
Franciaország: | chirurgie urologique |
Írország: | urology |
Olaszország: | urologia |
Luxemburg: | urologie |
Hollandia: | urologie |
Portugália: | urologia |
Egyesült Királyság: | urology, |
- ortopédia:
Belgium: | orthopédieorthopedie |
Dánia: | ortopædisk kirurgi |
Németország: | Orthopädie |
Görögország: | ορθοπεδικη |
Spanyolország: | traumatología y cirugía ortopédica |
Franciaország: | chirurgie orthopédique et traumatologie |
Írország: | orthopaedic surgery |
Olaszország: | ortopedia e traumatologia |
Luxemburg: | orthopédie |
Hollandia: | orthopedie |
Portugália: | ortopedia |
Egyesült Királyság: | orthopaedic surgery, |
- patológia:
Belgium: | anatomie pathologiquepathologische anatomie |
Dánia: | patologisk anatomi og histologi eller vævsundersøgelse |
Németország: | Pathologie |
Görögország: | παθολογικη ανατομικη |
Spanyolország: | anatomía patológica |
Franciaország: | anatomie et cytologie pathologique |
Írország: | morbid anatomy and histopathology |
Olaszország: | anatomia patologica |
Luxemburg: | anatomie pathologique |
Hollandia: | pathologische anatomie |
Portugália: | anatomia patológica |
Egyesült Királyság: | morbid anatomy and histopathology, |
- neurológia:
Belgium: | neurologieneurologie |
Dánia: | neuromedicin eller medicinske nervesygdomme |
Németország: | Neurologie |
Görögország: | νευρολογια |
Spanyolország: | neurologia |
Franciaország: | neurologie |
Írország: | neurology |
Olaszország: | neurologia |
Luxemburg: | neurologie |
Hollandia: | neurologie |
Portugália: | neurologia |
Egyesült Királyság: | neurology, |
- pszichiátria:
Belgium: | psychiatriepsychiatrie |
Dánia: | psykiatri |
Németország: | Psychiatrie |
Görögország: | ψυχιατρικη |
Spanyolország: | psiquiatría |
Franciaország: | psychiatrie |
Írország: | psychiatry |
Olaszország: | psichiatria |
Luxemburg: | psychiatrie |
Hollandia: | psychiatrie |
Portugália: | psiquiatria |
Egyesült Királyság: | psychiatry. |
III. FEJEZET
KÉT VAGY TÖBB TAGÁLLAMBAN KÖZÖS SZAKORVOSI OKLEVELEK, BIZONYÍTVÁNYOK ÉS A KÉPESÍTÉS MEGSZERZÉSÉRŐL SZÓLÓ EGYÉB TANÚSÍTVÁNYOK
6. cikk
Minden tagállam, amely ezen a területen törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedést hoz, elismeri egy másik tagállam által a 24., 25., 27. és 29. cikk és a 7. cikkben található felsorolás szerint a tagállamok állampolgárainak odaítélt okleveleket, bizonyítványokat és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat azáltal, hogy az ilyen képesítéseket a területén ugyanolyan hatályúnak tekinti, mint azokat, amelyeket saját maga ítél oda.
7. cikk
(1) Az 5. cikk (2) bekezdésében felsorolt hatáskörrel rendelkező hatóságok vagy testületek által odaítélt és a 6. cikkben említett oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok az ilyen képzést nyújtó tagállam vonatkozásában a szakképzés céljai tekintetében megfelelnek e cikk (2) bekezdésében felsorolt elnevezéseknek.
(2) A tagállamokban jelenleg használt és az adott szakképzési kurzusoknak megfelelő elnevezések a következők:
- klinikai biológia:
Belgium: | biologie cliniqueklinische biologie |
Spanyolország: | análisis clínicos |
Franciaország: | biologie médicale |
Olaszország: | patologia diagnostica di laboratorio |
Portugália: | patologia clínica, |
- biológiai hematológia:
Dánia: | klinisk blodtypeserologi |
Franciaország: | hématologie |
Luxemburg: | hématologie biologique |
Portugália: | hematologia clínica, |
- mikrobiológia-bakteriológia:
Dánia: | klinisk mikrobiologi |
Németország: | Mikrobiologie und Infektionsepidemiologie |
Görögország: | μικροβιολογια |
Spanyolország: | microbiología y parasitología |
Írország: | microbiology |
Olaszország: | microbiologia |
Luxemburg: | microbiologie |
Hollandia: | medische microbiologie |
Egyesült Királyság: | medical microbiology, |
- biokémia:
Dánia: | klinisk kemi |
Spanyolország: | bioquímica clínica |
Írország: | chemical pathology |
Luxemburg: | chimie biologique |
Hollandia: | klinische chemie |
Egyesült Királyság: | chemical pathology, |
- immunológia:
Spanyolország: | inmunología |
Írország: | clinical immunology |
Egyesült Királyság: | immunology, |
- plasztikai sebészet:
Belgium: | chirurgie plastiqueplastische heelkunde |
Dánia: | plastikkirurgi |
Görögország: | πλαστικη χειρουργικη |
Spanyolország: | cirugía plástica y reparadora |
Franciaország: | chirurgie plastique, reconstructrice et esthétique |
Írország: | plastic surgery |
Olaszország: | chirurgia plastica |
Luxemburg: | chirurgie plastique |
Hollandia: | plastische chirurgie |
Portugália: | cirurgia plástica e reconstrutiva |
Egyesült Királyság: | plastic surgery, |
- mellkassebészet:
Belgium: | chirurgie thoraciqueheelkunde op de thorax |
Dánia: | thoraxkirurgi eller brysthulens kirurgiske sygdomme |
Görögország: | χειρουργικη θωρακος |
Spanyolország: | cirugía torácica |
Franciaország: | chirurgie thoracique et cardio-vasculaire |
Írország: | thoracic surgery |
Olaszország: | chirurgia toracica |
Luxemburg: | chirurgie thoracique |
Hollandia: | cardio-pulmonale chirurgie |
Portugália: | cirurgia cárdio-torácica |
Egyesült Királyság: | thoracic surgery, |
- gyermeksebészet:
Görögország: | χειρουργικη παιδων |
Spanyolország: | cirugía pediátrica |
Franciaország: | chirurgie infantile |
Írország: | paediatric surgery |
Olaszország: | chirurgia pediatrica |
Luxemburg: | chirurgie pédiatrique |
Portugália: | cirurgia pediátrica |
Egyesült Királyság: | paediatric surgery, |
- érsebészet:
Belgium: | chirurgie des vaisseauxbloedvatenheelkunde |
Spanyolország: | angiología y cirugía vascular |
Franciaország: | chirurgie vasculaire |
Olaszország: | chirurgia vascolare |
Luxemburg: | chirurgie cardio-vasculaire |
Portugália: | cirurgia vascular, |
- kardiológia:
Belgium: | cardiologiecardiologie |
Dánia: | cardiologi eller hjerte-og-kredsløbssygdomme |
Görögország: | καρδιολογια |
Spanyolország: | cardiología |
Franciaország: | pathologie cardio-vasculaire |
Írország: | cardiology |
Olaszország: | cardiologia |
Luxemburg: | cardiologie et angiologie |
Hollandia: | cardiologie |
Portugália: | cardiologia |
Egyesült Királyság: | cardio-vascular disease, |
- gasztroenterológia:
Belgium: | gastro-entérologiegastro-enterologie |
Dánia: | medicinsk gastroenterologi eller medicinske mave-tarmsygdomme |
Görögország: | γαστρεντερολογια |
Spanyolország: | aparato digestivo |
Franciaország: | gastro-entérologie et hépatologie |
Írország: | gastro-enterology |
Olaszország: | malattie dell'apparato digerente, della nutrizione e del ricambio |
Luxemburg: | gastro-entérologie |
Hollandia: | gastro-enterologie |
Portugália: | gastrenterologia |
Egyesült Királyság: | gastro-enterology, |
- reumatológia:
Belgium: | rhumatologiereumatologie |
Dánia: | reumatologi |
Görögország: | ρευματολογια |
Spanyolország: | reumatología |
Franciaország: | rhumatologie |
Írország: | rheumatology |
Olaszország: | reumatologia |
Luxemburg: | rhumatologie |
Hollandia: | reumatologie |
Portugália: | reumatologia |
Egyesült Királyság: | rheumatology, |
- általános hematológia:
Görögország: | αιματολογια |
Spanyolország: | hematología hemoterapia |
Írország: | haematology |
Olaszország: | ematologia |
Luxemburg: | hématologie |
Portugália: | imuno-hemoterapia |
Egyesült Királyság: | haematology, |
- endokrinológia:
Görögország: | ενδοκρινολογια |
Spanyolország: | endocrinología y nutrición |
Franciaország: | endocrinologie - maladies |
Írország: | endocrinology and diabetes mellitus |
Olaszország: | endocrinologia |
Luxemburg: | endocrinologie, maladies du métabolisme et de la nutrition |
Portugália: | endocrinologia-nutricçção |
Egyesült Királyság: | endocrinology and diabetes mellitus, |
- fizikoterápia:
Belgium: | médecine physiquefysische geneeskunde |
Dánia: | fysiurgi og rehabilitering |
Görögország: | φυσικη ιατρικη και αποκατασταση |
Spanyolország: | rehabilitación |
Franciaország: | rééducation et réadaptation fonctionnelles |
Olaszország: | fisioterapia |
Hollandia: | revalidatie |
Luxemburg: | rééducation et réadaptation fonctionnelles |
Portugália: | fisiatria, |
- sztomatológia:
Spanyolország: | estomatología |
Franciaország: | stomatologie |
Olaszország: | odontostomatologia |
Luxemburg: | stomatologie |
Portugália: | estomatologia, |
- neuropszichiátria:
Belgium: | neuropsychiatrieneuropsychiatrie |
Németország: | Nervenheilkunde (Neurologie und Psychiatrie) |
Görögország: | νευρολογια - ψυχιατρικη |
Franciaország: | neuropsychiatrie |
Olaszország: | neuropsichiatria |
Luxemburg: | neuropsychiatrie |
Hollandia: | zenuw - en zielsziekten, |
- bőr- és nemibeteg-gyógyászat:
Belgium: | dermato-vénéréologiedermato-venereologie |
Dánia: | dermato-venerologie eller hud- og koønssygdomme |
Németország: | Dermatologie und Venerologie |
Görögország: | δερματολογια-αφροδισιολογια |
Spanyolország: | dermatología médico-quirúrgica y venereología |
Franciaország: | dermatologie et vénéréologie |
Olaszország: | dermatologia e venerologia |
Luxemburg: | dermato-vénéréologie |
Hollandia: | dermatologie en venerologie |
Portugália: | dermatovenereologia, |
- bőrgyógyászat:
Írország: | dermatology |
Egyesült Királyság: | dermatology, |
- nemibeteg-gyógyászat:
Írország: | venereology |
Egyesült Királyság: | venereology, |
- radiológia:
Németország: | Radiologie |
Görögország: | ακτινολογια - ραδιολογια |
Spanyolország: | electrorradiología |
Franciaország: | électro-radiologie |
Olaszország: | radiologia |
Luxemburg: | électroradiologie |
Hollandia: | radiologie |
Portugália: | radiologia, |
- diagnosztikai radiológia:
Belgium: | radiodiagnosticröntgendiagnose |
Dánia: | diagnostisk radiologi eller - røntgenundersøgelse |
Németország: | Radiologische Diagnostik |
Görögország: | ακτινοδιαγνωστικη |
Spanyolország: | radiodiagnóstico |
Franciaország: | radiodiagnostic et imagerie médicale |
Írország: | diagnostic radiology |
Luxemburg: | radiodiagnostic |
Hollandia: | radiodiagnostiek |
Portugália: | radiodiagnóstico |
Egyesült Királyság: | diagnostic radiology, |
- radioterápia:
Belgium: | radio- et radiumthérapieradio- en radiumtherapie |
Dánia: | terapeutisk radiologi eller stralebehandling |
Németország: | Strahlentherapie |
Görögország: | ακτινοθεραπευτικη |
Spanyolország: | oncología radioterápica |
Franciaország: | oncologie, option radiothérapie |
Írország: | radiotherapy |
Luxemburg: | radiothérapie |
Hollandia: | radiotherapie |
Portugália: | radioterapia |
Egyesült Királyság: | radiotherapy, |
- trópusi betegségek gyógyászata:
Dánia: | tropemedicin |
Írország: | tropical medicine |
Olaszország: | medicina tropicale |
Portugália: | medicina tropical |
Egyesült Királyság: | tropical medicine, |
- gyermekpszichiátria:
Dánia: | børnepsykiatri |
Németország: | Kinder- und Jugendpsychiatrie |
Görögország: | παιδοψυχιατρικη |
Franciaország: | pédo-psychiatrie |
Írország: | child and adolescent psychiatry |
Olaszország: | neuropsichiatria infantile |
Luxemburg: | psychiatrie infantile |
Portugália: | pedopsiquiatria |
Egyesült Királyság: | child and adolescent psychiatry, |
- geriátria:
Spanyolország: | geriatría |
Írország: | geriatrics |
Hollandia: | klinische geriatrie |
Egyesült Királyság: | geriatrics, |
- nefrológia:
Dánia: | nefrologi eller medicinske nyresygdomme |
Görögország: | νεφρολογια |
Spanyolország: | nefrología |
Franciaország: | néphrologie |
Írország: | nephrology |
Olaszország: | nefrologia |
Luxemburg: | néphrologie |
Portugália: | nefrologia |
Egyesült Királyság: | renal disease, |
- infektológia:
Írország: | communicable diseases |
Olaszország: | malattie infettive |
Egyesült Királyság: | communicable diseases, |
- közösségi orvoslás:
Franciaország: | santé publique et médecine sociale |
Írország: | community medicine |
Egyesült Királyság: | community medicine, |
- farmakológia:
Németország: | Pharmakologie |
Spanyolország: | farmacología clínica |
Írország: | clinical pharmacology and therapeutics |
Egyesült Királyság: | clinical pharmacology and therapeutics, |
- foglalkozás-egészségügy:
Dánia: | samfundsmedicin/arbejdsmedicin |
Németország: | Arbeitsmedizin |
Görögország: | ιατρικη της εργασιας |
Franciaország: | médecine du travail |
Olaszország: | medicina del lavoro |
Írország: | occupational medicine |
Hollandia: | arbeids- en bedrijfsgeneeskunde |
Portugália: | medicina do trabalho |
Egyesült Királyság: | occupational medicine, |
- allergológia:
Görögország: | αλλεργιολογια |
Spanyolország: | alergologia |
Olaszország: | allergologia ed immunoligia clinica |
Hollandia: | allergologie |
Portugália: | imunoalergologia, |
- gasztroenterológiai sebészet:
Belgium: | chirurgie abdominaleheelkunde op het abdomen |
Dánia: | kirurgisk gastroenterologi eller kirurgiske mave-tarmsygdomme |
Spanyolország: | cirugía del aparato digestivo |
Franciaország: | chirurgie viscérale |
Olaszország: | chirurgia dell'apparato digerente, |
- nukleáris medicina:
Belgium: | médecine nucléairenucleaire geneeskunde |
Németország: | Nuklearmedizin |
Görögország: | πυρινικη ιατρικη |
Spanyolország: | medicina nuclear |
Franciaország: | médecine nucléaire |
Olaszország: | medicina nucleare |
Hollandia: | nucleaire geneeskunde |
Portugália: | medicina nuclear |
Egyesült Királyság: | nuclear medicine, |
- arc- és állcsontsebészet (orvosi alapképzés):
Spanyolország: | cirugía oral y maxilofacial |
Franciaország: | chirurgie maxillo-faciale et stomatologie |
Olaszország: | chirurgia maxillo-facciale, |
- arc-, állcsont-, szájsebészet (orvosi és fogorvosi alapképzés):
Belgium: | stomatologie/chirurgie orale et maxillo-faciale;stomatologie/orale en maxillo-faciale chirurgie |
Németország: | Zahn-, Mund-, Kiefer- und Gesichtschirurgie |
Írország: | oral and maxillo-facial surgery |
Egyesült Királyság: | oral and maxillo-facial surgery. |
8. cikk
(1) A befogadó tagállam kötelezővé teheti tagállamok azon állampolgárai részére, akik a 4. és 6. cikkben nem említett, illetve a 6. cikkben említett, de a származási tagállamban vagy abban a tagállamban, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, nem adományozható szakorvosi okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat kívánják megszerezni, hogy megfeleljenek a szakorvosi képesítésre vonatkozóan a befogadó tagállam törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseiben megállapított képzési feltételeknek.
(2) A befogadó tagállam azonban részben vagy egészben figyelembe veszi az (1) bekezdésben említett állampolgárok által teljesített képzési időszakot, amelyet a származási tagállamnak vagy annak a tagállamnak, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatósága oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány odaítélésével igazolt, feltéve hogy az ilyen képzési időszakok megfelelnek azoknak, amelyet a befogadó tagállam a szóban forgó szakképzés esetében előír.
(3) Miután a befogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai vagy testületei a benyújtott oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány alapján ellenőrizték az érintett személy szakképzésének tartalmát és időtartamát, tájékoztatják őt az előírt további képzési időszakról és annak területeiről.
IV. FEJEZET
SZERZETT JOGOK
9. cikk
(1) A (3) bekezdés sérelme nélkül, a tagállamok elegendő bizonyítékként ismerik el a tagállamok által kiadott, a következő időpontok előtt kezdődött képzést igazoló orvosi okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat egy tagállam állampolgárai esetében, akiknek orvosi oklevelei, bizonyítványai vagy képesítése megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványai nem felelnek meg a minimális képzés 23. cikkben megállapított követelményeinek:
- 1986. január 1. Spanyolország és Portugália esetében,
- 1981. január 1. Görögország esetében,
- 1976. december 20. a többi tagállam esetében,
a fenti dokumentumokat egy igazolás kíséri, amely szerint az említett állampolgár az igazolás kiadását megelőző öt év során legalább három egymást követő évben ténylegesen és jogszerűen gyakorolta az adott tevékenységet.
(2) A (4) bekezdés sérelme nélkül, a tagállamok elegendő bizonyítékként ismerik el a tagállamok által kiadott, a következő időpontok előtt kezdődött képzést igazoló orvosi okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat egy tagállam állampolgárai esetében, akiknek szakorvosi oklevelei, bizonyítványai vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványai nem felelnek meg a minimális képzés 24-27. cikkekben megállapított követelményeinek:
- 1986. január 1. Spanyolország és Portugália esetében,
- 1981. január 1. Görögország esetében,
- 1976. december 20. a többi tagállam esetében.
A befogadó tagállam előírhatja, hogy a szakorvosi oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok mellé annak a származási tagállamnak vagy annak a tagállamnak, ahonnan a szakorvos érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatóságai vagy testületei adjanak ki egy igazolást, amely tanúsítja, hogy birtokosa kétszer olyan hosszú ideig gyakorolta a szóban forgó tevékenységeket, mint amennyi a származási tagállamban vagy abban a tagállamban, ahonnan érkezett, biztosított szakképzés időtartama, és a képzés idejével kapcsolatban a III. címben előírt minimális követelmény különbsége, ha ezek az időtartamok nem egyeznek meg a 26. és 27. cikkekben megállapított minimális képzési időtartamokkal.
Ha azonban az első albekezdésben megadott időpontok előtt a befogadó tagállam a 26. és 27. cikkben említettnél rövidebb minimális képzési időt ír elő, a második albekezdésben említett különbség csak a tagállam által megállapított minimális képzési idő vonatkozásában határozható meg.
(3) A tagállamok olyan állampolgárai esetében, akiknek orvosi oklevelei, bizonyítványai vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványai a korábbi Német Demokratikus Köztársaság területén biztosított olyan képzést tanúsítanak, amely nem felel meg a 23. cikkben megállapított minimális képzési követelményeknek, Németországot kivéve a tagállamok csak akkor ismerik el elegendő bizonyítéknak ezeket az okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat, ha:
- Németország újraegyesítése előtt megkezdődött képzést igazolnak,
- birtokosukat feljogosítják arra, hogy Németország területén orvosi tevékenységet folytassanak a hatáskörrel rendelkező német hatóságok által odaítélt és a 3. cikk c) bekezdés (1) és (2) pontjában említett képesítéssel azonos feltételek mellett,
- ezeket a hatáskörrel rendelkező német hatóságok által kiadott igazolás kíséri, amely szerint az illető állampolgár az igazolás kiadását megelőző öt év során legalább három egymást követő évben ténylegesen és jogszerűen gyakorolta Németországban az adott tevékenységet.
(4) A tagállamok olyan állampolgárai esetében, akiknek szakorvosi oklevelei, bizonyítványai vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványai a korábbi Német Demokratikus Köztársaság területén biztosított olyan képzést tanúsítanak, amely nem felel meg a 24-27. cikkben megállapított minimális képzési követelményeknek, Németországot kivéve a tagállamok csak akkor ismerik el elegendő bizonyítéknak ezeket az okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat, ha azok:
- 1992. április 3. előtt kezdődött képzést tanúsítanak, és
- birtokosukat feljogosítják arra, hogy Németország egész területén szakorvosi tevékenységet folytassanak a hatáskörrel rendelkező német hatóságok által odaítélt és az 5. és 7. cikkekben említett képesítésekkel azonos feltételek mellett.
A tagállamok azonban előírhatják, hogy a szakorvosi oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok mellé a hatáskörrel rendelkező német hatóságok vagy testületek adjanak ki egy igazolást, amely tanúsítja, hogy birtokosa kétszer olyan hosszú ideig gyakorolta az adott tevékenységeket, mint amennyi a Németországban biztosított szakképzés időtartama és a képzés idejével kapcsolatban a III. címben előírt minimális időtartam különbsége, ha ezek az időtartamok nem egyeznek meg a 26. és 27. cikkekben megállapított minimális képzési időtartamokkal.
(5) A tagállamok elegendő bizonyítékként ismerik el a többi tagállam által kiadott okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat, amelyeket hatáskörrel rendelkező hatóságaik vagy testületeik által adott igazolás kísér egy tagállam azon állampolgárai esetében, akiknek orvosi vagy szakorvosi oklevelei, bizonyítványai vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványai nem felelnek meg a 3., 5. vagy 7. cikkben megállapított képesítéseknek vagy megnevezéseknek. Az igazolás tanúsítja, hogy az adott orvosi vagy szakorvosi oklevelet, bizonyítványt vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványt a III. címnek a 2., 4. vagy 6. cikkben említett rendelkezéseinek megfelelően a képzést követően ítélték oda, és az odaítélő tagállam úgy minősíti őket, mint a 3., 5. vagy 7. cikkekben megállapított képesítéseket vagy megnevezéseket.
(6) Azok a tagállamok, amelyek hatályon kívül helyezték a neuropszichiátriai, radiológiai, mellkassebészeti, érsebészeti, gasztroenterológiai sebészeti, biológiai hematológiai, fizikoterápiai vagy trópusi betegségek gyógyászatával kapcsolatos oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok odaítélésével kapcsolatos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseiket, és intézkedéseket tettek állampolgáraik érdekében azok megszerzett jogaival kapcsolatban, elismerik a tagállamok állampolgárai azon jogát, hogy rájuk ugyanazok a rendelkezések irányadóak, feltéve ha neuropszichiátriai, radiológiai, mellkassebészeti, érsebészeti, gasztroenterológiai sebészeti, biológiai hematológiai, fizikoterápiai vagy trópusi betegségek gyógyászatával kapcsolatos okleveleik, bizonyítványaik vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványaik megfelelnek az e cikk (2) bekezdésében, vagy a 24., 25. és 27. cikkekben megállapított feltételeknek, amennyiben az említett okleveleiket, bizonyítványaikat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványaikat azelőtt szerezték meg, hogy a befogadó tagállam megszüntette az érintett szakterületeken ilyen oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok odaítélését.
(7) A II. mellékletben találhatók azok az időpontok, amikor az érintett tagállamok hatályon kívül helyezték a (6) bekezdésben említett oklevelekkel, bizonyítványokkal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokkal kapcsolatos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket.
V. FEJEZET
A TUDOMÁNYOS CÍMEK HASZNÁLATA
10. cikk
(1) A 19. cikk sérelme nélkül, a befogadó tagállamok biztosítják, hogy ha egy tagállam állampolgára megfelel a 2., 4., 6. és 9. cikkben megállapított feltételeknek, jogosult a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan érkezett, a nyelvén használni az illető állam törvényes tudományos címeit vagy - ahol az alkalmazható - azok rövidítéseit. A befogadó tagállamok előírhatják, hogy a cím után fel kell tüntetni a címet odaítélő intézmény vagy vizsgabizottság nevét és székhelyét.
(2) Ha a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, használt tudományos cím a befogadó tagállamban összetéveszthető egy olyan címmel, amely abban a tagállamban olyan kiegészítő képzést tesz kötelezővé, amelyet az illető személy nem végzett el, a befogadó tagállam előírhatja, hogy az illető személy a befogadó tagállam által meghatározott megfelelő formában használja a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban, ahonnan érkezett, alkalmazott címet.
VI. FEJEZET
AZ ORVOSI TEVÉKENYSÉGGEL KAPCSOLATOS, LETELEPEDÉS ÉS SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS SZABADSÁGÁNAK EREDMÉNYES GYAKORLÁSÁT ELŐSEGÍTŐ RENDELKEZÉSEK
A. Kifejezetten a letelepedés szabadságával kapcsolatos rendelkezések
11. cikk
(1) Az a befogadó tagállam, amely állampolgáraitól a jó hírnév tanúsítását teszi kötelezővé, amikor először kezdenek meg valamely orvosi tevékenységet, más tagállamok állampolgárai vonatkozásában elegendő bizonyítékként fogadja el a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatósága által kiadott igazolást, amely tanúsítja, hogy az illető megfelel a tagállamnak a tevékenység megkezdéséhez előírt, jó jellemre vagy hírnévre vonatkozó követelményeinek.
(2) Ha a származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, nem írja elő a jó jellem vagy jó hírnév tanúsítását azoktól a személyektől, akik az adott tevékenységet első alkalommal kívánják gyakorolni, a befogadó tagállam előírhatja a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak az állampolgárai számára, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, hatósági erkölcsi bizonyítvány, vagy ennek hiányában a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatósága által kibocsátott egyenértékű okirat benyújtását.
(3) Ha a befogadó tagállamnak részletes tudomása van valamilyen súlyos eset előfordulásáról, amely a területén kívül azelőtt történt, hogy az érintett személy az adott tagállamban letelepedett volna, és ez az eset befolyásolhatja az adott tevékenységnek a területén belüli megkezdését, tájékoztathatja erről a származási tagállamot, vagy azt a tagállamot, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett.
A származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, megvizsgálja a tények valódiságát. Hatóságai eldöntik, hogy milyen jellegű és terjedelmű vizsgálatot folytatnak, és tájékoztatják a befogadó tagállamot ennek következtében az általuk kiadott igazolásokkal vagy okiratokkal kapcsolatos eljárásokról.
(4) A tagállamok biztosítják a továbbított információk bizalmas kezelését.
12. cikk
(1) Ha egy befogadó tagállamban törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedés van hatályban, amelynek a jó jellemre és hírnévre vonatkozóan megállapított követelményei fegyelmi eljárásról rendelkeznek az orvosi tevékenység során elkövetett súlyos szakmai visszaélés vagy bűncselekmény elkövetése miatti elítélés esetére, a származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, továbbít a befogadó tagállamnak minden szükséges információt az érintett személlyel kapcsolatos minden szakmai vagy közigazgatási jellegű intézkedésről vagy lefolytatott fegyelmi eljárásról, illetve a számára kiszabott büntetésekről, amikor foglalkozását a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban gyakorolta, ahonnan érkezett.
(2) Ha a befogadó tagállamnak tudomása van valamilyen súlyos eset előfordulásáról, amely területén kívül azelőtt történt, hogy az érintett személy az adott tagállamban letelepedett volna, és befolyásolhatja az adott tevékenységnek a területén történő folytatását, tájékoztathatja a származási tagállamot, vagy azt a tagállamot, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett.
A származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, megvizsgálja a tények valódiságát. Hatóságai eldöntik, hogy milyen jellegű és terjedelmű vizsgálatot folytatnak, és tájékoztatják a befogadó tagállamot az ennek következtében az (1) bekezdésnek megfelelően továbbított információval kapcsolatos intézkedéseikről.
(3) A tagállamok biztosítják a továbbított információk bizalmas kezelését.
13. cikk
Ha egy befogadó tagállam előírja saját állampolgárai számára, hogy bármilyen orvosi tevékenységet csak a fizikai és mentális egészségről szóló igazolás birtokában lehet megkezdeni vagy folytatni, az illető tagállam elfogadja ennek bizonyítékaként a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, előírt okirat bemutatását.
Ha a származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, nem támaszt ilyen jellegű követelményeket azokkal szemben, akik a szóban forgó tevékenységet kívánják megkezdeni vagy gyakorolni, a befogadó tagállam elfogadja az ilyen állampolgároktól az illető állam hatáskörrel rendelkező hatóságainak a befogadó tagállamban kibocsátottal egyenértékű igazolását.
14. cikk
A 11., 12. és 13. cikk alapján kiállított dokumentumok a benyújtáskor nem lehetnek három hónapnál régebbiek.
15. cikk
(1) A 11., 12. és 13. cikk alapján az orvosi tevékenység megkezdésében érintett személlyel kapcsolatos engedélyezési eljárást a lehető leghamarabb, de legfeljebb a vele kapcsolatos dokumentumok benyújtását követő három hónapon belül be kell fejezni, az eljárás befejezése utáni bármilyen jogorvoslat miatti késedelem sérelme nélkül.
(2) A 11. cikk (3) bekezdésében és 12. cikk (2) bekezdésében említett esetekben az újbóli vizsgálat iránti kérelem felfüggeszti az (1) bekezdésben megállapított időszakot.
A megkeresett tagállamnak három hónapon belül választ kell adnia.
A válasz kézhezvételekor vagy az időtartam lejártakor a befogadó tagállam folytatja az (1) bekezdésben említett eljárást.
16. cikk
Ha egy befogadó tagállam előírja saját állampolgárai számára, hogy bármilyen orvosi tevékenységet csak eskü vagy ünnepélyes nyilatkozat letétele után lehet megkezdeni vagy folytatni, azonban más tagállamok állampolgárai nem tehetnek ilyen esküt vagy nyilatkozatot, az illető tagállamnak gondoskodnia kell róla, hogy ezzel egyenértékű eskü- vagy nyilatkozatformát ajánljon fel az érintett személynek.
B. A szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos különleges rendelkezések
17. cikk
(1) Ha egy tagállam kötelezővé teszi saját állampolgárai számára, hogy bármilyen orvosi tevékenységet csak szakmai szervezet vagy testület engedélyével, illetve tagsága vagy bejegyzése mellett lehet megkezdeni vagy gyakorolni, az illető tagállam a szolgáltatások nyújtása tekintetében felmenti e kötelezettség alól más tagállamok állampolgárait.
Az érintett személy ugyanolyan jogokkal és kötelezettségekkel nyújthat szolgáltatást, mint a befogadó tagállam állampolgárai; különösen a tagállamban érvényes szakmai és igazgatási jellegű szabályok vonatkoznak rá.
E célból és a (2) bekezdésben foglalt nyújtandó szolgáltatásokkal kapcsolatos nyilatkozaton felül a tagállamok annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a területükön érvényes szakmai magatartással kapcsolatos rendelkezések végrehajtását, előírhatják az érintett személynek egy szakmai szervezetben vagy testületben történő automatikus átmeneti bejegyzését vagy formális tagságát, vagy egy másik lehetőségként egy nyilvántartásba történő bejegyzést, feltéve ha az ilyen bejegyzés vagy tagság nem késlelteti és semmilyen módon nem bonyolítja a szolgáltatás nyújtását, illetve nem ró további költségeket a szolgáltatásokat nyújtó személyre.
Ha egy befogadó tagállam a második albekezdés alapján rendelkezéseket fogad el, vagy olyan tények jutnak tudomására, amelyek ellentétben állnak ezekkel a rendelkezésekkel, haladéktalanul tájékoztatja az érintett személy letelepedése szerinti tagállamot.
(2) A befogadó tagállam kötelezővé teheti az érintett személy számára, hogy a szolgáltatásnyújtással kapcsolatban előzetes nyilatkozatot tegyen a hatáskörrel rendelkező hatóságoknál, ha a szolgáltatásnyújtás a tagállam területén történő tartózkodással jár együtt.
Sürgős esetekben ezt a nyilatkozatot a szolgáltatásnyújtás után a lehető leghamarabb meg kell tenni.
(3) Az (1) és (2) bekezdések alapján a befogadó tagállam kötelezővé teheti az érintett személy számára egy vagy több dokumentum benyújtását a következő adatokkal:
- a (2) bekezdésben említett nyilatkozat,
- igazolás arról, hogy az érintett személy törvényesen végzi az adott tevékenységeket a letelepedése szerinti tagállamban,
- igazolás arról, hogy az érintett személy az adott, az irányelvben említett és a szolgáltatásnyújtáshoz megfelelő egy vagy több oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítések megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal rendelkezik.
(4) A (3) bekezdésben meghatározott dokumentum vagy dokumentumok a benyújtáskor nem lehetnek 12 hónapnál régebbiek.
(5) Ha a tagállam egyik állampolgárát vagy egy másik tagállam állampolgárát, aki a területén letelepedett, átmenetileg vagy véglegesen részben vagy egészben megfosztja attól a jogtól, hogy orvosi tevékenységet folytasson, ennek megfelelően gondoskodnia kell arról, hogy átmenetileg vagy véglegesen visszavonja a (3) bekezdés második francia bekezdésében említett igazolást.
18. cikk
Ha a befogadó tagállamban a társadalombiztosítási rendszer keretében biztosított személyeknek nyújtott szolgáltatással kapcsolatban a biztosító intézményekkel való elszámoláshoz kötelező az adott társadalombiztosítási intézménynél történő bejegyzés, az illető tagállam felmenti a más tagállam területén letelepedett, egyéb tagállamok állampolgárait abban az esetben, ha a szolgáltatás nyújtásához az érintett személynek utaznia kell.
Az érintett személyek azonban előre, illetve sürgős esetben utólag tájékoztatják ezt a testületet a nyújtott szolgáltatásokról.
C. A letelepedés szabadságával és a szolgáltatásnyújtás szabadságával kapcsolatos közös rendelkezések
19. cikk
Ha egy befogadó tagállamban az orvosi tevékenységgel kapcsolatos szakmai megnevezések használata szabályokhoz kötött, más tagállamok olyan állampolgárának, aki eleget tesz a 2. cikkben és a 9. cikk (1), (3) és (5) bekezdéseiben megállapított feltételeknek, a befogadó tagállamnak azt a szakmai megnevezését kell használnia, amely abban az államban megfelel az általa teljesített képesítési feltételeknek, és a rövidített megnevezést használja.
Az első bekezdés szakmai megnevezések használatáról szóló rendelkezései azokra a szakorvosokra is vonatkoznak, akik eleget tesznek a 4. és 6. cikkben, illetve a 9. cikk (2), (4), (5) és (6) bekezdéseiben megállapított feltételeknek.
20. cikk
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az érintett személyek megkapják a szükséges tájékoztatást a befogadó tagállam egészségügyi és társadalombiztosítási jogszabályaival, illetve ahol alkalmazható, szakmai etikai szabályaival kapcsolatban.
E célból a tagállamok tájékoztatási központokat hozhatnak létre, amelyektől az érintettek megszerezhetik a szükséges információkat. Letelepedés esetén a befogadó tagállamok kötelezővé tehetik a kedvezményezettek számára e központok felkeresését.
(2) A tagállamok az (1) bekezdésben említett központokat az általuk erre a célra kijelölt, hatáskörrel rendelkező hatóságaikon és testületeiken belül is létrehozhatják.
(3) A tagállamok ellenőrzik, hogy ahol szükséges, az érintett személyek saját és betegeik érdekében megszerezték-e a szakmájuknak a befogadó tagállam területén történő gyakorlásához szükséges nyelvtudást.
21. cikk
Azok a tagállamok, amelyek kötelezővé teszik állampolgáraik számára, hogy előzetes képzésben vegyenek részt annak érdekében, hogy a társadalombiztosítási rendszer keretén belül működő orvosi kinevezésükre sor kerülhessen, ugyanezt 1975. június 20-tól kezdődően ötéves időtartamra kötelezővé tehetik a többi tagállam állampolgárai számára is. A képzés időtartama azonban nem haladhatja meg a hat hónapot.
22. cikk
Kétség esetén a befogadó tagállam előírhatja, hogy a másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai igazolják az illető tagállamban kiadott, és a II. cím I-IV. fejezeteiben említett oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok hitelességét, és azt a tényt is, hogy az érintett személy eleget tett a III. címben megállapított képzési követelménynek.
III. CÍM
AZ ORVOSOK TEVÉKENYSÉGÉVEL KAPCSOLATOS, TÖRVÉNYI, RENDELETI VAGY KÖZIGAZGATÁSI RENDELKEZÉSEK ÖSSZEHANGOLÁSA
23. cikk
(1) A tagállamok előírják az orvosi hivatást elkezdeni és folytatni kívánók számára, hogy rendelkezzenek a 3. cikkben említett orvosi oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítések megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal, amely igazolja, hogy az érintett személyek képzésük teljes időtartama alatt megszerezték az alábbi ismereteket:
a) megfelelő ismeretek a gyógyítás alapját képező tudományokról, illetve a tudományos módszerek, ideértve a biológiai funkciók mérési elveinek elsajátítása, a tudományosan megalapozott tények értékelésének és az adatok elemzésének képessége;
b) az egészséges és beteg emberek felépítése, funkciói és viselkedése, valamint az emberi egészség, illetve a fizikai és társadalmi környezet közötti kapcsolat megfelelő megértése;
c) a klinikai szakterületek és gyakorlatok megfelelő ismerete, amely összefüggő képet biztosít az orvos számára a mentális és fizikai betegségekről a betegségmegelőzés, a diagnózis és terápia, illetve az emberi szaporodás szempontjából;
d) kórházban, megfelelő felügyelet alatt elsajátított klinikai tapasztalat.
(2) Az ilyen jellegű orvosi képzés teljes időtartama legalább hat év, illetve a képzés 5500 órából áll, és egyetemi vagy egy egyetem felügyelete alatt biztosított elméleti és gyakorlati oktatást tartalmaz.
(3) A képzésre történő felvételhez a jelöltnek olyan oklevéllel vagy bizonyítvánnyal kell rendelkeznie, amely lehetővé teszi számára, hogy egy tagállam egyetemének adott kurzusára felvételt nyerjen.
(4) Azon személyek esetében, akik tanulmányaikat 1972. január 1. előtt kezdték meg, a (2) bekezdésben említett képzés tartalmazhat egy hat hónapos, egyetemi szintű, teljes idejű, gyakorlati képzést a hatáskörrel rendelkező hatóságok felügyelete alatt.
(5) Ez az irányelv nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy a nem valamely tagállamban megszerzett oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok birtokosaira vonatkozóan területükön az orvosi hivatás megkezdésének és gyakorlásának feltételeit saját joguk szerint szabályozzák.
24. cikk
(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a szakorvosi oklevélhez, bizonyítványhoz vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványhoz vezető képzés megfelel legalább a következő követelményeknek:
a) tartalmazza egy hatéves tanulmányi időszak sikeres befejezését a 23. cikkben említett képzési kurzus keretében; a fog-, száj-, állkapocs- és arcsebészeti oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány odaítéléséhez vezető (alapvető orvosi és fogászati) képzés tartalmazza a gyakorló fogorvosok tevékenységével kapcsolatos törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló 1978. július 25-i 78/687/EGK tanácsi irányelv [6] 1. cikkében említett gyakorló fogorvosi képzési kurzus sikeres elvégzését is;
b) elméleti és gyakorlati képzést tartalmaz;
c) az I. melléklet 1. pontjának megfelelő teljes idejű és a hatáskörrel rendelkező hatóságok által felügyelt kurzus;
d) a képzés egyetemi központban, oktatókórházban, vagy ahol lehetséges, a hatáskörrel rendelkező hatóságok vagy testületek által erre a célra jóváhagyott egészségügyi intézményben történik;
e) a szakorvosi képzésben részt vevő orvos személyesen részt vesz az adott intézmény tevékenységében és osztozik annak felelősségében.
(2) A tagállamok a 23. cikkben említett orvosi oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány megszerzésétől teszik függővé a szakorvosi oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány odaítélését. A fog-, száj-, állkapocs- és arcsebészeti (alapvető orvosi és fogorvosi képzésről szóló) oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány kibocsátásának szintén feltétele a 78/687/EGK irányelv 1. cikkében említett gyakorló fogorvosi képesítésről szóló egy vagy több oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány megszerzésének.
25. cikk
(1) A 24. cikk (1) bekezdésének c) pontjában meghatározott teljes idejű képzés elvének sérelme nélkül, amíg a Tanács a (3) bekezdésnek megfelelően döntést hoz, a tagállamok a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok által jóváhagyott feltételek szerint engedélyezhetik a részidejű szakorvosi képzést abban az esetben, ha a teljes idejű képzés alapos okok miatt nem lenne megvalósítható.
(2) A részidejű képzés az I. melléklet 2. pontjának megfelelően és a teljes idejű képzéssel egyenértékű színvonalon történik. Ezt a képzési színvonalat nem csökkentheti sem annak részidejű jellege, sem a díjazott szakmai magántevékenység.
A szakképzés teljes ideje nem csökkenthető olyan esetekben, amikor részidejű képzés keretében történik.
(3) A Tanács legkésőbb 1989. január 25-ig döntést hoz arról, hogy az (1) és (2) bekezdések rendelkezéseit a helyzet felülvizsgálatától függően és a Bizottság javaslata alapján fenn kell-e tartani vagy módosítani kell-e, tekintettel arra a tényre, hogy a részidejű képzés lehetőségének továbbra is fenn kell állnia bizonyos, szakterületenként megvizsgált körülmények kötött.
Az 1983. január 1. előtt kezdődött részidejű szakképzést az ezen időpont előtt hatályos rendelkezések szerint lehet befejezni.
26. cikk
A tagállamok biztosítják, hogy az alább felsorolt szakképzések minimális időtartama nem lehet kevesebb az alábbiaknál:
első csoport (öt év):
- általános sebészet,
- idegsebészet,
- belgyógyászat,
- urológia,
- ortopédia;
második csoport (négy év):
- szülészet és nőgyógyászat,
- gyermekgyógyászat,
- tüdőgyógyászat,
- kórbonctan,
- ideggyógyászat,
- pszichiátria;
harmadik csoport (három év):
- aneszteziológia,
- szemészet,
- fül-orr-gégészet.
27. cikk
Azok a tagállamok, amelyek ezen a területen törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket léptettek hatályba, gondoskodnak arról, hogy az alább említett szakképzési kurzusok időtartama nem lehet kevesebb az alább említetteknél:
első csoport (öt év):
- plasztikai sebészet,
- mellkassebészet,
- érsebészet,
- neuropszichiátria,
- gyermeksebészet,
- gasztroenterológiai sebészet,
- állkapocs- és arcsebészet (orvosi alapképzés);
második csoport (négy év):
- kardiológia,
- gasztroenterológia,
- reumatológia,
- klinikai biológia,
- radiológia,
- diagnosztikai radiológia,
- radioterápia,
- trópusi betegségek gyógyászata,
- farmakológia,
- gyermekpszichiátria,
- mikrobiológia-bakteriológia,
- foglalkozási betegségek gyógyászata,
- biokémia,
- immunológia,
- bőrgyógyászat,
- nemibeteg-gyógyászat,
- geriátria,
- nefrológia,
- fertőző betegségek gyógyászata,
- közösségi gyógyászat,
- biológiai hematológia,
- nukleáris gyógyászat,
- fog-, száj-, állkapocs- és arcsebészet (orvosi és fogászati alapképzés);
harmadik csoport (három év):
- általános hematológia,
- endokrinológia,
- fizikoterápia,
- sztomatológia,
- bőr- és nemi betegségek gyógyászata,
- allergológia.
28. cikk
Átmeneti intézkedésként és a 24. cikk (1) bekezdés c) pontjában, illetve a 25. cikkben foglaltak ellenére azok a tagállamok, amelyek 1975. június 20-án törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket léptettek hatályba a részidejű szakképzésre vonatkozóan, továbbra is alkalmazhatják ezeket a rendelkezéseket azokra a jelöltekre, akik szakképzésüket 1983. december 31. előtt kezdték meg.
Minden befogadó tagállam előírhatja az (1) bekezdés kedvezményezettjei számára, hogy oklevelükhöz, bizonyítványukhoz vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványaikhoz mellékeljenek egy arról szóló igazolást, hogy az igazolás kiadását megelőző öt év során legalább három egymást követő évben ténylegesen és jogszerűen gyakorolták az adott szakorvosi tevékenységet.
29. cikk
Átmeneti intézkedésként és a 24. cikk (2) bekezdésében foglaltak ellenére:
a) Luxemburg tekintetében, az akadémiai és egyetemi fokozatok odaítéléséről szóló 1939-es luxemburgi törvény hatálya alá tarozó oklevelek vonatkozásában a szakorvosi igazolás kiadásának a feltétele a Luxemburgi Állami Vizsgabizottság által odaítélt orvosi, sebészeti és szülészeti oklevél;
b) Dánia tekintetében, a dán orvostudományi egyetemi kar által az 1970. május 14-i belügyminiszteri rendelet értelmében odaítélt dán gyakorló orvosi oklevelek vonatkozásában a szakorvosi igazolás kiadásának feltétele az említett oklevél megszerzése.
Az a) és b) bekezdésekben említett oklevelek olyan jelölteknek adhatók ki, akik képzésüket 1976. december 20-a előtt kezdték meg.
IV. CÍM
AZ ÁLTALÁNOS ORVOSI GYAKORLATI SZAKKÉPZÉS
30. cikk
Bármely tagállamnak, amely biztosítja területén a 23. cikkben említett teljes képzést, gondoskodnia kell az általános orvosi gyakorlati szakképzésről is, amely legalább a 31. és 32. cikkben foglaltakkal azonos követelményeknek felel meg oly módon, hogy a kurzus elvégzéséről szóló első okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat legkésőbb 1990. január 1-jéig kiadják.
31. cikk
(1) A 30. cikkben említett általános orvosi gyakorlati szakképzésnek az alábbi minimális követelményeknek kell megfelelnie:
a) a felvétel feltétele a 23. cikkben említett képzés keretében folytatott, legalább hat évig tartó tanulmányok sikeres befejezése;
b) a kurzus teljes idejű, legalább két évig tart, és hatáskörrel rendelkező hatóságok vagy testületek felügyelik;
c) a képzés alapja inkább gyakorlati, mint elméleti; a gyakorlati oktatás egyrészről legalább hat hónapig egy erre kijelölt és megfelelő felszereléssel, illetve osztályokkal rendelkező kórházban vagy klinikán, másrészről egy erre kijelölt általános orvos praxisában folytatott gyakorlat során vagy alapellátást biztosító központban történik; az általános orvosi gyakorlattal foglalkozó egyéb egészségügyi intézménnyel vagy rendszerrel összekapcsoltan történik; az említett minimális időszakok sérelme nélkül azonban a gyakorlati oktatás legfeljebb hat hónapig tarthat az általános orvosi gyakorlattal foglalkozó egyéb jóváhagyott egészségügyi intézményben vagy rendszer keretén belül;
d) magában foglalja a hallgató személyes részvételét a szakmai tevékenységekben, és a hallgató osztozik a felelősségben azokkal a személyekkel, akikkel együtt dolgozik.
(2) A tagállamok jogosultak legkésőbb 1995. január 1-jéig elhalasztani a minimális oktatási időre vonatkozó (1) bekezdés c) pontjának alkalmazását.
(3) A tagállamok az általános orvosi szakképzés teljesítése után odaítélt oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány kiadását attól teszik függővé, hogy a jelölt rendelkezik-e a 3. cikkben említett oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal.
32. cikk
Ha 1986. szeptember 22-ig egy tagállam az általános orvosi szakképzést az orvos saját rendelőjében szerzett tapasztalata révén egy erre kijelölt képzési felügyelő felügyelete mellett biztosította, az a tagállam kísérleti jelleggel fenntarthatja ezt a fajta képzést, feltéve hogy a gyakorlat:
- megfelel a 31. cikk (1) bekezdés a) és b) pontjának, illetve (3) bekezdésének,
- időtartama a 31. cikk (1) bekezdés b) pontjában megállapított időtartam és annak harmadik francia bekezdésében megállapított időtartamok összege különbségének kétszerese,
- magában foglal egy erre kijelölt és megfelelő felszereléssel, illetve osztályokkal rendelkező kórházban vagy klinikán, illetve egy erre kijelölt általános orvosnál vagy alapellátást biztosító központban eltöltött időszakot; 1995. január 1-jétől ezek az időszakok legalább hat hónapig tartanak.
33. cikk
A megszerzett tapasztalatok, illetve az általános orvosi gyakorlati képzés fejlődése alapján a Bizottság legkésőbb 1996. január 1-jéig jelentést nyújt be a Tanácsnak a 31. és 32. cikkek végrehajtásáról, és javaslatot tesz az általános gyakorló orvosok képzésének további összehangolása érdekében.
A Szerződésben megállapított eljárásoknak megfelelően a Tanács a javaslatok alapján 1997. január 1. előtt határoz.
34. cikk
(1) A 31. cikk (1) bekezdésének b) pontjában megállapított teljes idejű képzés elvének sérelme nélkül a tagállamok a teljes idejű képzés mellett engedélyezhetik az általános orvosok meghatározott részidejű gyakorlati képzését a következő feltételek teljesülésekor:
- a képzés teljes időtartama nem rövidíthető, mert az részidejű alapon történik,
- a részidejű képzés heti időtartama nem lehet kevesebb, mint a heti teljes idejű képzési idő 60 %-a,
- a részidejű képzésnek tartalmaznia kell bizonyos számú teljes idejű képzési időszakot mind a kórházban vagy klinikán folytatott, mind a kijelölt orvosi gyakorlatban vagy alapellátást biztosító kijelölt központban történő képzés esetében. E teljes idejű képzési időszakoknak elegendő számúnak és hosszúságúnak kell lenniük, hogy biztosítsák az általános orvosi gyakorlat hatékony folytatásához szükséges felkészítést.
(2) A részidejű képzés minőségi színvonalának meg kell egyeznie a teljes idejű képzés színvonalával. A részidejű képzés elvégzése után a 30. cikkben említett oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány bocsátható ki.
35. cikk
(1) Bármilyen elismert szerzett jogtól függetlenül, a tagállamok olyan gyakorló orvos részére is kibocsáthatják a 30. cikkben említett oklevelet, bizonyítványt vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványt, aki nem végezte el a 31. és 32. cikkekben említett képzést, de rendelkezik egy tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai által kibocsátott és egy másik kiegészítő kurzus elvégzését tanúsító oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal; a tagállamok azonban csak akkor bocsáthatnak ki ilyen oklevelet, bizonyítványt vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványt, ha az orvos által tanúsított szakmai készség egyenértékű azzal a készséggel, amelyet a 31. és 32. cikkekben említett képzés elvégzésekor lehet elsajátítani.
(2) A tagállamok az (1) bekezdés alapján kialakított szabályaik meghozatalakor meghatározzák annak mértékét, ameddig a jelölt által már elvégzett kiegészítő képzés és megszerzett szakmai tapasztalat figyelembe vehető a 31. és 32. cikkekben említett képzés helyett.
A tagállamok csak akkor bocsáthatják ki a 30. cikkben említett oklevelet, bizonyítványt vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványt, ha a jelölt a 31. cikk (1) bekezdés c) pontjában foglaltak szerint már legalább hat hónapos tapasztalatot szerzett az általános orvosi gyakorlatban egy általános orvosi praxis keretében, vagy egy, az alapellátást biztosító központban.
36. cikk
(1) 1995. január 1-jétől az általa elismert szerzett jogok értelmében minden egyes tagállam a saját társadalombiztosítási rendszerén belül végzett általános orvosi tevékenységet a 30. cikkben említett oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány megszerzéséhez köti.
A tagállamok azonban felmenthetik e feltétel alól az általános orvosi szakképzésben részesülő hallgatókat.
(2) Minden tagállam meghatározza az általa elismert szerzett jogokat. A tagállamok egyben elismerik a saját társadalombiztosítási rendszerükön belül végzett általános orvosi tevékenység jogát a 30. cikkben említett oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány nélkül olyan orvosok esetében is, akik 1994. december 31-én az 1-20. cikk szerinti jogokkal rendelkeznek, és akik a 2. cikk vagy a 9. cikk (1) bekezdése értelmében a tagállamok területén telepedtek le.
(3) Az (1) bekezdést minden tagállam 1995. január 1-jéig alkalmazhatja azzal a feltétellel, hogy az az orvos, aki a 23. cikkben említett képzést egy másik tagállamban végezte el, 1994. december 31-ig megkezdheti tevékenységét az adott állam területén, és a 2. cikk vagy a 9. cikk (1) bekezdésének alapján végezheti tevékenységét az állampolgársága szerinti társadalombiztosítás rendszerén belül.
(4) A tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai kérelemre olyan igazolást adnak ki, amely feljogosítja a (2) bekezdés alapján szerzett jogokat gyakorló orvosokat, hogy a 30. cikkben említett oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány nélkül végezzenek általános orvosi tevékenységet a tagállam társadalombiztosítási rendszerén belül.
(5) Az (1) bekezdés nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy saját szabályozásuk szerint és saját területükre vonatkozóan feljogosítsák az egy tagállam által kibocsátott orvosi oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal és az általános orvosi szakképzési oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló, egyéb tanúsítvánnyal nem rendelkező, de a Közösségen kívül megszerzett egyik vagy mindkét ilyen oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal rendelkező személyeket arra, hogy általános orvosi tevékenységet végezzenek társadalombiztosítási rendszerük keretében.
37. cikk
(1) Az általános orvosi tevékenység gyakorlása tekintetében minden tagállam saját társadalombiztosítási rendszerén belül elismeri a 30. cikkben említett olyan okleveleket, bizonyítványokat és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat, amelyeket egy tagállam egy másik tagállam állampolgára részére bocsát ki a 31., 32., 34. és 35. cikk alapján.
(2) Minden tagállam elismeri a 36. cikk (4) bekezdésben említett olyan bizonyítványokat, amelyeket egy tagállam egy másik tagállam állampolgára részére ad ki, és területén egyenértékűnek tekinti azokat a saját maga által kibocsátott és a társadalombiztosítási rendszerén belül általános orvosi tevékenység végzését engedélyező oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal.
38. cikk
A tagállamok olyan állampolgárai, akik számára egy tagállam kibocsátotta a 30. cikk vagy a 36. cikk (4) bekezdése szerinti okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat, jogosultak a befogadó tagállamban létező szakmai címnek és annak rövidítésének a használatára.
39. cikk
(1) A 38. cikk sérelme nélkül a befogadó tagállamok gondoskodnak arról, hogy a 37. cikk hatálya alá tartozó tagállamok állampolgárai a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan érkeztek, a törvényes tudományos címeit, és ahol lehetséges, azok rövidítéseit használhassák az adott tagállam hivatalos nyelvén. A befogadó tagállamok előírhatják, hogy a cím után fel kell tüntetni az odaítélő intézmény vagy vizsgabizottság nevét és székhelyét.
(2) Ha a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban, ahonnan az állampolgár érkezett, használt tudományos cím a befogadó tagállamban összetéveszthető egy olyan címmel, amely abban a tagállamban olyan kiegészítő képzést tesz kötelezővé, amelyet az illető személy nem végzett el, a befogadó tagállam előírhatja, hogy az illető személy a befogadó tagállam által meghatározott formában használja a származási tagállamban, vagy az abban a tagállamban, ahonnan érkezett, alkalmazott címet.
40. cikk
A megszerzett tapasztalatok, illetve az általános orvosi gyakorlati képzés fejlődése alapján a Bizottság legkésőbb 1997. január 1-jéig jelentést nyújt be a Tanácsnak az e címben foglaltak végrehajtásáról, és javaslatot tesz az általános gyakorló orvosok képzésének további összehangolása és az általános orvosi gyakorlat követelményeinek kielégítése érdekében. A Tanács a Szerződésben megállapított eljárásoknak megfelelően a javaslatok alapján határoz.
41. cikk
Ha egy tagállam értesíti a Bizottságot a 30. cikknek megfelelően meghozott intézkedései hatálybalépésének időpontjáról, a Bizottság erről értesítést tesz közzé az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában, amelyben feltünteti az oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány esetében az adott tagállam által elfogadott megnevezéseket és, adott esetben, a szóban forgó tudományos címet.
V. CÍM
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
42. cikk
A tagállamok kijelölik az oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok, illetve az ezen irányelvben említett dokumentumok kibocsátására vagy fogadására hatáskörrel rendelkező hatóságokat vagy testületeket, és erről haladéktalanul tájékoztatják a többi tagállamot és a Bizottságot.
43. cikk
Ha egy tagállam bizonyos területeken jelentős akadályokba ütközik az ezen irányelv alkalmazásakor, a Bizottság az adott állammal együttműködve megvizsgálja az akadályokat, és kikéri a Tanács 75/365/EGK határozata [7] értelmében létrehozott Közegészségügyi Vezető Tisztviselők Bizottságának véleményét.
Szükség esetén a Bizottság megfelelő javaslatokat nyújt be a Tanácsnak.
44. cikk
A III. melléklet A. részében felsorolt irányelvek hatályukat vesztik a tagállamoknak a III. melléklet B. részében megállapított átvételi határidőkre vonatkozó kötelezettségének sérelme nélkül.
Az említett irányelvekre történő hivatkozásokat a továbbiakban erre az irányelvre történő hivatkozásként kell érteni és a IV. melléklet korrelációs táblázata szerint kell olvasni.
45. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 1993. április 5-én.