A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2009. június 17.)
a Dánia által a kvóták által szabályozott ipari tüzelőanyag-felhasználásra kivetett CO2-adó visszatérítésére bevezetni kívánt C 41/06 (ex N 318/A/04) sz. állami támogatásról
(az értesítés a C(2009) 4517. számú dokumentummal történt)
(Csak a dán nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2009/972/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután a fent említett 88. cikk(2) bekezdése első albekezdésének megfelelően felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket (1), és ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
A 2004. július 20-én kelt, a Bizottságnál 2004. július 22-én iktatott levelükben (SG/A/7988) a dán hatóságok értesítették a Bizottságot az alábbiakban leírt intézkedésről.
(2)
A Bizottság 2004. szeptember 13-i és 2004. december 14-i levelében kiegészítő tájékoztatást kért, amelyet a 2004. október 14-én kelt, 2004. október 18-án iktatott (A/37970), illetve a 2005. március 15-én kelt, 2005. március 15-én iktatott (SG/A/2724) levélben kapott meg.
(3)
A Versenypolitikai Főigazgatósággal és az Adóügyi és Vámuniós Főigazgatósággal 2005. április 27-én folytatott megbeszélést követően a dán hatóságok 2005. május 12-én kelt és 2005. május 17-én iktatott levelükben (A/33975) több időt kértek bejelentésük kiegészítésére.
(4)
Az intézkedés néhány módosítása után, a Bizottság és a dán hatóságok képviselői 2005. október 12-én, 2005. december 15-én és 2006. február 21-én újabb megbeszéléseket tartottak az üggyel kapcsolatban.
(5)
A dán hatóságok 2006. július 10-én kelt, 2006. július 11-én iktatott (A/35577) levelükben tájékoztatták a Bizottságot, hogy a bejelentést hiánytalannak tekintik, és kérték a Bizottságot, hogy folytassa az intézkedés előzetes vizsgálatát az alapján, ahogyan az intézkedést a 2005. október 12-i megbeszélésen bemutatták.
(6)
A Bizottság 2006. szeptember 26-án kelt levelében tájékoztatta Dániát, hogy az intézkedéssel kapcsolatban az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindításáról határozott.
(7)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétették (2). A Bizottság felkérte az érintett feleket, hogy a tervezett intézkedéssel kapcsolatban tegyék meg észrevételeiket.
(8)
A dán hatóságok 2006. november 24-én kelt, 2006. november 27-én iktatott (A/39579) levelükben benyújtották az eljárás megindítására vonatkozó észrevételeiket.
(9)
A Bizottsághoz a következő harmadik felektől érkeztek észrevételek: a svéd kormány (2006. december 8., A/40027), a Novo Nordisk (2006. december 8., A/40027), a Novozymes (2006. december 11., A/40089) és a Dansk Industri (2006. december 12., A/40147). A Bizottság az észrevételeket továbbította a dán hatóságok felé, amelyek lehetőséget kaptak a válaszadásra. A dán kormány észrevételei a 2007. február 5-én kelt és ugyanezen a napon iktatott (A/31115) levélben érkeztek meg.
(10)
2007. szeptember 12-én Neelie Kroes kabinetje és Kristian Jensen, a dán adóügyi miniszter megbeszélést tartott. Ezen a megbeszélésen a felek megállapodtak abban, hogy a környezetvédelem állami támogatásáról szóló új közösségi iránymutatás elfogadásáig elhalasztják a tervezett adókedvezményre vonatkozó határozat meghozatalát.
(11)
A Bizottság 2008. május 14-én kelt levelében tájékoztatást kért a környezetvédelem állami támogatásáról szóló új közösségi iránymutatás (3) szerinti környezetvédelmi adó alóli mentességekre vonatkozó szabályokról. Dánia a 2008. július 22-én kelt, mellékletet (A/15244) is tartalmazó levelében (A/15183) válaszolt).
(12)
A tájékoztatásra vonatkozó kérést és a választ továbbították azon harmadik feleknek, akik a hivatalos vizsgálati eljárás megindításakor észrevételeket tettek. A harmadik feleknek küldött tájékoztatást követően a Dansk Industri (2008. október 6., A/20427), a Novo Nordisk (2008. október 7., A/20550), a Novozymes (2008. október 8., A/20739) és a svéd kormány (2008. október 15., A/21433) részéről észrevételek érkeztek.
2. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES LEÍRÁSA
2.1. Az intézkedés háttere
(13)
Dániában 1992-ben vezették be a CO2-kibocsátás után fizetendő adót, melyet az energiatermékekre és a villamos energiára vetnek ki. Az adót fogyasztási adó formájában vetik, amelynek összege jelenleg a kibocsátott CO2 után tonnánként 90 dán korona. A CO2-adó elsődleges célja a CO2-kibocsátás visszaszorítása. Az egyes tüzelőanyagokra kivetett adó mértékét az adott energiatermék szén-dioxid-tartalma alapján határozták meg (4). Emellett 1977-től egy energiaadót is alkalmaznak.
(14)
Az energiaadó esetében a szokásos háztartások és a szolgáltatási ágazat egyes részei teljes adót fizetnek, míg a HÉA-köteles tevékenységet folytató vállalatok teljes adómentességet élveznek. A CO2-adó esetében a szokásos háztartások és a szolgáltatási ágazat egyes részei az adó teljes összegét megfizetik, míg a HÉA-köteles tevékenységet folytató vállalatokra speciális vállalati adókulcs érvényes. Ezt az úgynevezett vállalati adókulcsot a Bizottság 2005 novemberében jóváhagyta (5). Az „összetett eljárásokat” (6) alkalmazó egyes vállalkozások által felhasznált villamos energia esetében az általános vállalati adókulcsot tovább csökkentették. Az ilyen eljárásokra vonatkozó alacsonyabb adókulcsot a Bizottság legutóbb 2005 szeptemberében hagyta jóvá (7). A jóváhagyásról szóló döntés alapja az volt, hogy a kedvezményezettek továbbra is fizetik a CO2-adót, hogy megfeleljenek az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelvben (8) (a továbbiakban: energiaadó-irányelv) megállapított minimum közösségi adómértékeknek. Ezen túlmenően, egyes nagy energia-intenzitású vállalatok önkéntes energiatakarékossági megállapodásokat kötöttek a dán kormánnyal. Az említett megállapodásokban rögzített célok megvalósításáért cserébe az ilyen vállalatok további adócsökkentésben részesülnek, amelyet a Bizottság legutóbb 2003 áprilisában hagyott jóvá (9)
(15)
Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13-i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (10) (a továbbiakban: kibocsátás-kereskedelmi irányelv) megfelelően 2005. január 1-jén hatályba lépett az EU kibocsátás-kereskedelmi rendszere (a továbbiakban: EU ETS). Ennek eredményeképpen az irányelv hatálya alá tartozó létesítmény működtetőjének rendelkeznie kell üvegházhatást okozó gáz kibocsátására vonatkozó engedéllyel. Az engedélyeket vagy ingyenesen osztják ki minden egyes kereskedelmi időszak elején az üzemeltetőnek, vagy az üzemeltető aukciókon és/vagy a piacon vásárolja meg. A (2005. január 1-jétől2007. december 31-ig tartó) első kereskedelmi időszakban a tagállamok kötelesek voltak az engedélyek legalább 95 %-át ingyenesen kiosztani. Dánia amellett döntött, hogy az engedélyek maradék 5 %-át nyílt aukciók keretében bocsátja árverésre. A (2008. január 1-jétől2012. december 31-ig tartó) második kereskedelmi időszakban a tagállamok az engedélyek maximum 10 %-át aukción bocsáthatják árverésre. Dánia amellett döntött, hogy valamennyi engedélyt ingyen osztja ki (11).
2.2. A bejelentett intézkedés
(16)
A bejelentett intézkedésben a dán hatóságok azt javasolják, hogy az EU ETS hatálya alá tartozó nagy energiaintenzitású vállalkozásokat (12) (adó-visszatérítés formájában) teljes mértékben mentesítsék a CO2-adó alól. Az EU ETS hatálya alá tartozó egyéb vállalkozások a minimális adószint 50 %-ának megfelelő CO2-adót fizetnének. A dán hatóságok szerint a jelenleg az EU ETS által szabályozott összes vállalkozás az energiaadó-irányelv értelmében nagy energiaintenzitású vállalkozás. Következésképpen a bejelentett intézkedés jóváhagyása esetén az EU ETS által szabályozott ipari eljárások teljes tüzelőanyag-fogyasztása teljes mértékben támogatható lenne a CO2-adó visszatérítésének keretében.
(17)
A bejelentett mentesítés csak az EU ETS hatálya alá tartozó vállalkozások által felhasznált tüzelőanyagokra (kőolajtermékekre, gázra és szénre) vonatkozik. A mentesítés nem terjed ki a villamos- és hőenergia-fogyasztásra, továbbá a helyiségek fűtése és vízmelegítés során felhasznált tüzelőanyagokra.
(18)
A tervezett mentesítés jogalapja a 2004. június 9-i 464 számú törvény.
(19)
A kibocsátás-kereskedelmi irányelv hatálya alá tartozó valamennyi ipari tevékenység, a villamosenergia- és hőtermelés kivételével, a javaslat szerint teljes mértékben vagy részben mentesül a CO2-adó alól, a fent ismertetett tüzelőanyagok felhasználása tekintetében. A kedvezményezettek köre előreláthatóan mintegy 85 termelési eljárást ölel fel, amely kb. 120 termelési egységre terjed ki.
(20)
Az intézkedésre visszavezethető éves adóbevétel-kiesés a dán hatóságok becslése szerint mintegy 30 millió dán koronára (kb. 4 millió EUR) tehető. A 2008. július 22-i levelükben azonban a dán hatóságok közölték, hogy a program költségvetése a becsült érték alatt lesz.
(21)
A dán hatóságok 2004-ben fogadták el a tervezett program jogalapját, de biztosították, hogy csak a Bizottság engedélyével kerül végrehajtásra. Amennyiben a Bizottság engedélyt ad rá, 2005. január 1-jén lép majd hatályba. A program nem határozott időtartamú, de a dán hatóságok vállalták, hogy a programot 10 év után ismét bejelentik a Bizottságnak.
3. A 88. CIKK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKOLÁSA
(22)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság megállapította, hogy az intézkedést állami forrásból finanszírozzák. Az intézkedés csak az EU ETS hatálya alá tartozó vállalatokra terjed ki, és e vállalatokat mentesíti az amúgy működési költségvetésükből fedezett költségek alól, vagyis az intézkedés gazdasági előnyt jelent az említett vállalatok számára. A Bizottság kérdésesnek tartotta, hogy az adórendszer jellege és szerkezete alapján az intézkedés szelektivitása igazolható. A kedvezményezettek a tagállamok közötti verseny és kereskedelem tekintetében nyitott piacokon végzik tevékenységüket. Az intézkedés ily módon torzíthatja a versenyt, és hátrányosan befolyásolhatja a kereskedelmet a belső piacon. A Bizottság ezért arra az álláspontra helyezkedett, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősülhet.
(23)
A Bizottság azt is kérdésesnek tartotta, hogy az intézkedés összhangban áll-e a környezetvédelem állami támogatása tekintetében akkor hatályban lévő közösségi iránymutatással (13) (EAG 2001), mivel a tervezett program hatálya alá tartozó vállalatok által fizetett adó mértéke elmarad az energiaadó-irányelvben meghatározott minimális adószinttől, ha a kedvezményezettek nem vállalnak önkéntes kötelezettséget, vagy nem kötnek önkéntes megállapodásokat olyan intézkedésekre vonatkozóan, amelyek révén eleget tesznek a harmonizált közösségi kötelezettségnek.
(24)
A Bizottság megvizsgálta, hogy a tervezett támogatás az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében összeegyeztethető-e a közös piaccal, a kettős szabályozás megszüntetésének állítólagos igénye alapján. Ebben az összefüggésben a Bizottság megállapította, hogy a nemzeti CO2-adókat az energiaadó-irányelvnek való megfelelés tekintetében beszámítják a nemzeti energiaadó mértékébe. A tervezett adókedvezmény tehát torzíthatja a versenyt a belső piacon, mivel az olyan területen fokozná az adódifferenciálást, amelyen adóharmonizálást hajtottak végre közösségi szinten. Ezen túlmenően, az EU ETS hatálya alá tartozó valamennyi vállalat mentesítése a CO2-adó alól sérti a „szennyező fizet” elvét, mivel a mentesítés olyan vállalatokra is kiterjedne, amelyek számára ingyen osztották ki a kibocsátási engedélyt. A Bizottság felkérte Dániát, hogy adjon tájékoztatást azon mechanizmusokról, amelyeket annak érdekében vezet be, hogy megállapíthassa a CO2-adón felüli extra teher meglétét, és meghatározhassa minden egyes vállalatra annak összegét, valamint biztosíthassa, hogy csak azok a vállalatok mentesülnek az adófizetés alól, amelyek ténylegesen ilyen terhet viselnek. A Bizottság azonban felhívta a figyelmet arra, hogy ellentmond a környezetvédelmi logikának, ha csak azokat a vállalatokat részesítik adókedvezményben, amelyeknek pótlólagos engedélyeket kell vásárolniuk, mivel ez olyan vállalatokat hoz előnyös helyzetbe, amelyek nem korlátozták kibocsátásukat.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(25)
A svéd hatóságok véleménye szerint a Bizottságnak átfogó, gazdasági és jogi elemzést kellene készítenie a bejelentett adókedvezményről. A svéd hatóságok egy hasonló ügy (14) bejelentésében megfogalmazott érvelésre hivatkoztak, amellyel kapcsolatban a Bizottság ugyancsak a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását kezdeményezte.
(26)
A Dansk Industri álláspontja szerint először azt kellene tisztázni, hogy az intézkedés nem minősül állami támogatásnak, másodsorban pedig azt, hogy az intézkedés összeegyeztethető az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjával. Ebben az összefüggésben szem előtt kell tartani, hogy a Dansk Industri-nak CO2-adót, energiaadót, SO2-adót, valamint egy olyan árkiegészítést kell fizetnie, amelyet az Energinet.dk kezel, és amelyet a zöldáramtermelők között osztanak szét. A dán vállalatok tehát az európai és nemzetközi versenytársaiknál jóval több adót fizetnek energiafogyasztásuk után.
(27)
A Novo Nordisk A/S szerint a tervezett intézkedésre visszavezethető éves adómegtakarításuk 200 000 dán koronát tesz ki. A vállalat álláspontja az, hogy egy ilyen mértékű megtakarítás nem torzíthatja a versenyt, különösen mivel - a kibocsátási kvótarendszer szerint - körülbelül 400 000 dán koronát kell költeniük CO2-kibocsátásuk csökkentésére. Azokra a de minimis szabályokra hivatkoznak, amelyek lehetővé teszik számukra, hogy egy három éves időszakra 200 000 EUR-s (kb. 1,5 millió dán korona) támogatásban részesüljenek. Az energiaadó-irányelvnek való megfelelést illetően a Novo Nordisk arra hivatkozott, hogy energiafogyasztásuk kapcsolt hő- és villamos energia előállításából ered, és így az irányelv 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján adómentességre vagy adócsökkentésre jogosultak. Ezen túlmenően, a Novo Nordisk nagy energiaintenzitású vállalat és energiafogyasztásuk költségei (a szóban forgó adó, illetve CO2-kibocsátásuk csökkentésének költsége) összességében meghaladják a közösségi minimumszintet. A Novo Nordisk emellett hivatkozott az energiaadó-irányelv preambulumának (7) bekezdésére, amely meghatározza, hogy a villamos energia adóztatása egyike a Kiotói Jegyzőkönyv célkitűzései megvalósítását szolgáló eszközöknek (vagyis megegyezik az EU ETS célkitűzésével), és arra a megállapításra jutott, hogy ebben az esetben kettős szabályozásról van szó. Végezetül, a minden egyes kedvezményezettre érvényes lehetséges teher felmérésére vonatkozó bizottsági javaslatot illetően a Novo Nordisk megállapította, hogy egy ilyen megközelítés alkalmazása súlyos problémákhoz vezetne például a megfelelő időszakos kiosztások esetében, többek között azért, mert az engedélyek beszerzéséhez szükséges idő nem szükségképpen felel meg az energiafogyasztás idejének.
(28)
A Novozymes A/S észrevétele szerint az általa folytatott enzim-előállítás során ipari kapcsolt hő- és villamosenergia-létesítményekben állít elő villamos- és hőenergiát. Az általa alkalmazott előállítási folyamat összetett eljárásnak minősül, ami azt jelenti, hogy az elhasznált tüzelőanyagokból felszabaduló CO2-kibocsátás tonnányi mennyisége után 3-25 dán korona adót kell fizetnie. Az EU ETS ugyancsak vonatkozik rá. A Novozymes észrevételei megegyeznek a Novo Nordisk által tett észrevételekkel.
5. DÁNIA ÉSZREVÉTELEI
(29)
A dán hatóságok a Bíróság 2000. május 16-án a C-83/98 P sz. ügyben hozott ítéletére hivatkozva (Franciaország kontra Ladbroke Racing Ltd és Bizottság (15)) azzal érveltek, hogy az adott ügyben nincs szó szelektív előny biztosításáról. A Bíróság számos esetben (16) megállapította, hogy abban az esetben, ha egy adott intézkedés általános gazdasági-politikai vagy társadalmi-politikai jelleggel bír, és nem hoz előnyös helyzetbe egyes tevékenységeket vagy a vállalati szektort, az ilyen intézkedés nem tartozik az EK-Szerződés 87. cikke(1) bekezdésének hatálya alá. Az Adria-Wien ügyben hozott ítéletben, egy energiaadó alóli mentesítés az árutermelő vállalkozások számára a szolgáltatási ágazatban működő vállalkozásokkal szemben gazdasági előnyt biztosított annak ellenére, hogy a szolgáltatási ágazatban működő vállalkozások is viszonylag nagy energiaintenzitású vállalkozások voltak. A dán hatóságok véleménye szerint az adott program nem biztosít előnyt egy meghatározott gazdasági csoport számára, hanem azonos jogi és gyakorlati jogállású vállalkozások számára nyújt adómentességet (17) A dán hatóságok ezért úgy vélik, hogy a tervezett intézkedés nem tartozik az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének hatálya alá.
(30)
A dán hatóságok továbbá a Bíróság Adria-Wien ügyben levont következtetésére hivatkoznak, miszerint egy, a kedvezményezettet minden bizonnyal előnyben részesítő támogatási program, amelyet azonban a rendszer jellegzetességei és felépítése igazol, nem felel meg a szelektivitás feltételeinek. Az adott ügyben a dán hatóságok véleménye szerint az adónak - az EU ETS bevezetése után - már nincs semmilyen környezeti értéke. Mivel az adó célját már nem lehet teljesíteni, illetve csökkenteni, az érintett vállalkozások adó alóli mentesítése összhangban áll az adórendszer logikájával és jellegével.
(31)
Mind az EU ETS engedélyek, mind a CO2-adó költséghatékony piaci alapú eszközök, amelyek a villamos energia felhasználása során felszabaduló CO2-kibocsátások csökkentését célozzák. Mindkét eszköz az energiafogyasztás határköltségének növekedését eredményezi, még akkor is, ha az engedélyek ingyen kerülnek kiosztásra. Az engedélyek, valamint az adók következtében emelkednek a termelési költségek. A teljes CO2-kibocsátás mértékét a kiadott engedélyek száma korlátozza. Így, ha egy vállalkozás csökkenti a kibocsátását, például az adók miatt, ezáltal lehetőséget teremt más vállalkozások számára, hogy növeljék kibocsátásukat. A kettős szabályozás keretében ezért az adó már nem számít költséghatékony irányító eszköznek. Nincs további környezeti hatása, pusztán újabb pénzügyi terhet jelent az érintett vállalkozások számára. Következésképpen, a dán hatóságok véleménye szerint a jelen esetben vizsgált program összhangban áll az adórendszer jellegével és logikájával.
(32)
A dán hatóságok mindenek előtt megállapítják, hogy az EAG 2001 csak egy úgy nevezett nem kötelező erejű (soft law) jogi eszköz, amely az állami támogatások Bizottság általi értékelésének feltételeit tartalmazza. A bejelentésről szóló értesítés kézhezvételekor, és az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló bizottsági határozat meghozatalakor, az alkalmazandó iránymutatásokat az EAG 2001 tartalmazta. Az ezen iránymutatásokban meghatározott támogatás-értékelési feltételek nem vonatkozhatnak a jelen esetben vizsgálthoz hasonló programok értékelésére, mivel az iránymutatások több mint két évvel a kibocsátás-kereskedelmi irányelv és az energiaadó-irányelv elfogadása előtt léptek hatályba. Következésképpen a dán hatóságok úgy vélik, hogy az 51(1)(a) pontban említett önkéntes megállapodások és kötelezettségvállalások Bizottság általi értelmezése túl szigorú, különösen mivel az említett pont második bekezdése meghatározza, hogy a rendelkezések akkor is alkalmazandók, ha valamelyik tagállam olyan feltételekhez köti az adócsökkentést, amelyek a megállapodásokkal és kötelezettségvállalásokkal azonos hatásokat eredményeznek az önkéntes megállapodások jellegében. A dán hatóságok álláspontja szerint az EU ETS azonos hatásokat eredményez, mint amelyeket az önkéntes megállapodások vagy a CO2-adó révén lehetne elérni.
(33)
Ha a Bizottság úgy is ítéli meg, hogy a program nem egyeztethető össze az EAG 2001-gyel, a dán hatóságok véleménye szerint azt, közvetlenül az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján mégis jóvá lehet hagyni, köszönhetően annak, hogy a helyzet az energiaadó-irányelv és az EU ETS irányelv elfogadása óta jelentősen megváltozott, és az érintett vállalatok kettős szabályozás alá tartoznak.
(34)
Dánia az energiaadó-irányelv elfogadása kapcsán megfogalmazott bizottsági szolgálati munkadokumentumra (18) hivatkozott. Ebben a munkadokumentumban a Bizottság megállapította, hogy egy, a közösségi kibocsátás-kereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó vállalatok számára nyújtott CO2-adó alóli mentesítés nem feltétlenül minősül állami támogatásnak, mivel a CO2-adó és egy kibocsátási határérték együttes alkalmazása olyan kettős szabályozási forma kialakulásához vezethet, amelyet el kell kerülni. Ezen túlmenően, a Tanács az irányelvre vonatkozó jegyzőkönyvében (19) vállalta, a Bizottság javaslata alapján, hogy megengedő módon vizsgálja azokat az adóintézkedéseket, amelyek az EU ETS irányelvet kísérik, különösen a kettős adóztatás elkerülése érdekében.
(35)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság tájékoztatást kért a dán hatóságoktól annak igazolására, hogy a program révén a környezetvédelmi célkitűzések elérése vagy a villamos energia hatékonyabb felhasználása tekintetében nagyjából egyenértékű eredményeket lehet megvalósítani, mint amelyeket akkor lehetne elérni, ha a szokásos közösségi minimum mértéket betartanák. A dán hatóságok közölték, hogy erre vonatkozóan már tájékoztatást adtak az engedélyek ára és a közösségi minimum szintek összehasonlításában. A Dánia által tett észrevételek kézhezvételekor, az engedélyek ára CO2 tonnánként 13 EUR volt, míg a CO2 tonnánkénti EUR összegre átszámított közösségi minimum 1,55 volt szén és koksz esetében, 6,66 gázolaj és 2,64 földgáz esetében. A CO2-engedélyek tonnánkénti 13 EUR-s ára így lényegesen nagyobb gazdasági ösztönzést adott a kibocsátások csökkentésére, mint amelyet az adó eredményezett volna. A 2005-2007-es időszakra vonatkozó dán nemzeti kiosztási terv szerint, a kvóták által szabályozott ipar számára Dániában kiosztott engedélyek 7,1 %-kal a szokásos működés melletti CO2-kibocsátások alatt voltak (beleértve adókat és önkéntes megállapodásokat), ugyanarra az időszakra vonatkozóan.
6. A TERVEZETT INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
6.1. Állami támogatás megléte
(36)
Az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(37)
A tervezett intézkedés állami bevételkiesést eredményez, amelyet így Dánia állami forrásból finanszíroz. A kedvezményezettek olyan piacokon végzik tevékenységüket, ahol verseny és a tagállamok közötti kereskedelem folyik, és ezért az intézkedés torzíthatja a versenyt, és hátrányosan érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet. Annak meghatározásához, hogy a 87. cikk (1) bekezdése vonatkozik-e a tervezett intézkedésre, azt a kérdést kell megvizsgálni, hogy az intézkedés nyújt-e szelektív gazdasági előnyt a kedvezményezettek számára.
(38)
A dán hatóságok álláspontja szerint a tervezett adókedvezmény nem nyújt szelektív előnyt a kedvezményezetteknek, mivel az intézkedés valamennyi olyan vállalkozásra kiterjed, amelyek hasonló ténybeli és jogi helyzetben vannak, nevezetesen azokra, amelyek kettős szabályozás hatálya alá tartoznak. Ha feltételeznénk is, hogy jelen esetben szelektív előny nyújtásáról van szó, a dán hatóságok azt a rendszer jellege és felépítése alapján indokoltnak tartják. A CO2-adónak és az EU ETS rendszernek ugyanis azonos a célja: a CO2-kibocsátások csökkentése. Miután az EU ETS bevezetésre került, a CO2-adó már semmiféle környezetvédelmi célt nem szolgál. Az EU ETS hatálya alá tartozó vállalatok esetében ezért a CO2-adó nem hatékony eszköz a CO2-kibocsátás általános csökkentésére, hanem pusztán egy további gazdasági teher.
(39)
A Bizottság megjegyzi, az Adria-Wien esetben hozott ítéletben (20) megállapították, hogy „csakazt kell eldönteni, hogy adott jogi szabályozás keretén belül valamely nemzeti intézkedés alkalmas-e arra, hogy a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdése értelmében bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését előnyben részesítse olyan más vállalkozásokkal vagy árukkal szemben, amelyek az említett szabályozás által követett célra tekintettel hasonló ténybeli és jogi helyzetben vannak”. Az előny és szelektivitás értelmezésére akadnak a közelmúltból esetjogi példák (21). A Giblaltar-ügyben hozott ítélet iránymutató példát nyújt az állami támogatások adóügyi szempontból történő vizsgálatára (22). Az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy egy ilyen vizsgálatnak a következő lépésekből kell állnia: (1) a referenciarendszerek azonosítása, (2) a referenciarendszertől való eltérés meghatározása és (3) az eltérésnek a rendszer jellege vagy felépítése alapján történő igazolhatósága.
(40)
A szelektív előny szempontjából tehát a Bizottságnak először a referenciarendszert kell azonosítania. A szóban forgó ügyben a Bizottság - az előírt vizsgálati eljárással összhangban - úgy ítéli meg, hogy a meglévő általános energiaadó-rendszer (beleértve az egyes energiatermékek fogyasztása után kivetett valamennyi adót, vagyis a CO2-adót és a villamosenergia-adót) tekintendő referenciarendszernek. Ez összhangban áll az energiaadó-irányelv 4. cikkének (2) bekezdésével, amelynek értelmében az egyazon energiatermékre számított összes közvetett adó összeadható a minimum közösségi adómértékeknek való megfelelés szempontjából. Ezen túlmenően Dánia 2004-ben a két adót, mint a nemzeti energiaadó-rendszer részeit, együtt mutatta be annak igazolására, hogy megfelelnek az energiaadó-irányelvnek, illetve hogy az állami támogatásra vonatkozóan igazolják a villamos energiára kivetett adó alóli mentességet (23). A program azáltal, hogy a kedvezményezetteket felmenti egy olyan pénzügyi teher fizetése alól, amely egyébként előállítási költségeik részét képezné, egyértelműen előnyben részesíti a kedvezményezetteket a mentesítésben nem részesülő vállalkozásokkal szemben, és ezáltal eltér a referenciarendszertől. A dán hatóságok álláspontja szerint a szelektív előny meglétének ellenőrzésére irányuló vizsgálat során figyelembe kellene venni azt, hogy a kedvezményezettek az EU ETS alapján is terhet viselnek. A Bizottság emlékeztet arra, hogy az energiaadó-rendszer és az EU ETS céljai csak részben azonosak. Amíg ugyanis az EU ETS kizárólag a CO2-kibocsátás csökkentését célozza, az energiaadó-rendszernek más céljai is vannak, mint például a villamos energia hatékony felhasználásának előmozdítása, vagy állami bevételi forrás biztosítása. Ezen túlmenően egy adó és egy engedélyezési rendszer működésében fontos különbségek vannak (például az EU ETS nem feltétlenül jár tényleges költséggel minden egyes kedvezményezett számára minden felhasznált villamosenergia-egység után). Mindezek alapján a Bizottság nem osztja Dánia azon álláspontját, hogy a CO2-adót és az EU ETS rendszert együtt kellene referenciarendszernek tekinteni.
(41)
A NOx-ügyben hozott ítéletében az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy nincs szó szelektivitásról, mert az előny (ingyenes kibocsátási engedélyek kiosztása) csak olyan vállalkozásokat érintett, amelyeknek ugyanazon program alapján kötelezettségeik voltak és ezért nem tekinthetők ténybeli és jogi helyzetük szempontjából azonosnak a program alá nem tartozó vállalkozásokkal (24). A Bizottság úgy véli, hogy a NOx-ügy körülményei eltérnek a szóban forgó eset körülményeitől. A NOx-ügyben az előny nyújtását (azaz szabad NOx kereskedelmi engedélyeket) csak olyan kedvezményezettek vehették igénybe, akik megfeleltek a rendszer által meghatározott kibocsátási határértékeknek. A szóban forgó ügyben azonban egy olyan CO2-adó alóli mentesítésre tesznek javaslatot, amelyet rendes esetben valamennyi villamosenergia-fogyasztónak fizetnie kell. A mentesítést azzal indokolják, hogy a kedvezményezettek egy másik (nem adóügyi) rendszer alá tartoznak. A Bizottság véleménye szerint a szóban forgó ügy ezért inkább a fent említett Adria-Wien ügyhöz hasonlítható, amely esetben a Bíróság úgy határozott, hogy valóban szelektív előny nyújtásáról van szó, mivel az energiaadó alóli mentesség bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését előnyben részesíti olyan más vállalkozásokkal szemben, amelyek az említett szabályozás által követett célra tekintettel hasonló ténybeli és jogi helyzetben vannak.
(42)
Az állami támogatási szabályoknak a vállalkozások közvetlen adóztatásával kapcsolatos intézkedésekre történő alkalmazásáról szóló bizottsági közleménynek (25) megfelelően, a teljesen technikai jellegű adóintézkedések (például a kettős adóztatás megelőzése) elméletileg általános intézkedésnek tekintendők (26). Fentebb már említést nyer, hogy egy adó és az EU ETS között lényeges különbségek vannak. Utóbbi ezért nem tekinthető a közlemény értelmében vett adóztatásnak.
(43)
Ezen indokok alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az adókedvezmény természetéből eredően az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében vett szelektív előnyt jelent.
(44)
A rendszer logikájával kapcsolatban a Bizottság ismételten emlékeztet arra, hogy az energiaadó-rendszer és az EU ETS céljai csak részben azonosak. A szóban forgó ügyben az energiaadó-rendszer tekintendő referenciarendszernek. E rendszer logikája szerint minden egyes felhasznált energiatermékre adót kell kivetni, és a tervezett adókedvezmény nincs összhangban ezzel a logikával. Ebben az összefüggésben Dánia álláspontja az, hogy a kettős szabályozás növeli a vállalatok határköltségeit, miközben hatástalan marad a CO2-kibocsátás általános csökkentése szempontjából. A Bizottság azonban úgy véli, hogy ez az érvelés csak a lehetséges állami támogatás összeegyeztethetősége, különös tekintettel az állami támogatás arányossága tekintetében állja meg a helyét. Ennek oka, hogy az EU ETS hatásai nem képezik részét az állami támogatás meghatározására vonatkozó referenciarendszernek. Mindazonáltal, ha a Bizottság a referenciarendszer tekintetében figyelembe is veszi az EU ETS-t, a CO2-adó alóli tervezett mentesítés akkor sem terjedne ki minden olyan tevékenységre, amely kibocsátást, és ezzel párhuzamosan az EU ETS szerinti kibocsátási engedély visszavásárlási kötelezettséget eredményez (27). Ez eltér a Dánia által képviselt általános logikától és a mentesítés ezért nem teljes mértékben követi a rendszer logikáját.
(45)
A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a tervezett mentesítés szelektivitása az adórendszer jellege és logikája alapján nem igazolt.
(46)
A bejelentett intézkedés állami támogatásnak minősítése összhangban áll a Bizottság bevett gyakorlatával, amely szerint a környezetvédelmi adók csökkentése vagy azok ilyen adók alóli mentesítése általában állami támogatásnak tekintendő. A Bizottság különösen azokat a programokat tekinti állami támogatásnak, amelyek az EU ETS hatálya alá tartozó vállalatok esetében a CO2-adó tekintetében adócsökkentést vezet be (28).
(47)
A Bizottság ezért arra az álláspontra jutott, hogy a bejelentett intézkedés az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
6.2. Összeegyeztethetőség az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjával
(48)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat meghozatala óta új közösségi irányelvet fogadtak el a környezetvédelem állami támogatásáról (3) (a továbbiakban: EAG 2008). Az EAG 2008 204. pontjának megfelelően a Bizottság ezt az iránymutatást minden olyan támogatási intézkedésre alkalmazza, amelyről bejelentést kap, és amelyről az iránymutatás kihirdetése után akkor is határoznia kell, ha valamely intézkedést a kihirdetést megelőzően jelentettek be. Az EAG 2008 68. pontja azonban megállapítja, hogy az iránymutatás kidolgozásakor a Bizottságnak még nem volt elegendő tapasztalata ahhoz, hogy értékelhesse, mennyire összeegyeztethető a környezetvédelmi adók csökkentése olyan esetekben, amikor az érintett vállalatok az értékesíthető engedélyek rendszerében is részt vesznek; ebből kifolyólag az EAG 2008 elfogadásakor még túl korai lett volna erről általános iránymutatást nyújtania. Az ilyen esetek értékelésére ezért az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján kerül sor. Az EAG hatálya alá nem tartozó, környezetvédelemmel kapcsolatos ügyek értékelésekor a Bizottság általában az iránymutatásban meghatározott kritériumokat tekinti irányadónak. A szóban forgó ügyre vonatkozóan vannak olyan, az adócsökkentésre vagy -mentességre vonatkozó kritériumok, amelyeket helytelen lenne figyelmen kívül hagyni, különösen a támogatás szükségességének és arányosságának értékelésekor.
(49)
Annak értékelésekor, hogy az állami támogatás megfelel-e az EK-Szerződésnek, a Bizottságnak először is meg kell vizsgálnia, hogy az adott támogatási intézkedés milyen pozitív hatásokat gyakorol a közös érdekű célkitűzések (például magasabb szintű környezetvédelem) megvalósítása tekintetében, figyelembe véve a kereskedelmet és versenyt érintő lehetséges negatív mellékhatásokat. Az adott esetben nehéz megállapítani, hogy a tervezett program bevezetéséből származik-e valamilyen környezeti előny. Amíg az EU ETS és a CO2-adó célja a magasabb környezetvédelmi szint elérése, az adókedvezmény természetéből adódóan a vállalatok adóterheinek enyhítését célozza. A tervezett intézkedés hatására tehát a kedvezményezettek versenyelőnyhöz jutnak, amely önmagában nem tekinthető közös érdekű célkitűzésnek. Ez azonban nem zárja ki azt, hogy az intézkedésből közvetlen környezeti előny származzon, mivel az adócsökkentés más vállalkozások esetében lehetővé teheti a közösségi minimumnál magasabb adószintek bevezetését vagy fenntartását (29).
(50)
Másodsorban, az EAG 2008 152. pontja értelmében ahhoz, hogy a támogatást az EK-Szerződés 87. cikke értelmében jóváhagyják, az összehangolt adók csökkentésének vagy az azok alóli mentességnek összeegyeztethetőnek kell lennie a vonatkozó közösségi jogszabályokkal. Az adózásról szóló irányelveknek való megfelelés követelménye az ítélkezési gyakorlatban is megerősítést nyert az Elsőfokú Bíróság 2001. szeptember 27-én a T-184/97 sz. ügyben (BP Chemicals kontra Bizottság) hozott ítéletével (30). A hasonló, CO2-adó alóli mentességre vonatkozó ügyekben ez elsősorban az energiaadó-irányelvnek való megfelelés követelményét jelenti. Ennek az irányelvnek megfelelően az adómértékeket az egyes energiatermékekre és villamos energiára vonatkozó minimum közösségi szinteknek megfelelően kell megállapítani. A minimum szinteket az irányelv I. melléklete határozza meg. A fent említetteknek megfelelően, az energiaadó-irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében a minimum adómértékeket a szabad forgalomba bocsátás időpontjában az energiatermékek és a villamos energia mennyiségére közvetlenül vagy közvetetten számított összes közvetett adó (kivéve hozzáadottérték-adó) tekintetében megállapított összes teher hozzáadásával lehet megállapítani. Ugyanezen irányelv 17. cikkének (4) bekezdése értelmében az olyan üzleti vállalkozások, amelyek a közösségi minimum alatti adószintek előnyeit élvezik, olyan megállapodásokat, forgalomképes kibocsátási engedélyrendszert vagy egyenértékű intézkedéseket fogadnak el, amelyekeredményeként a környezetvédelmi célkitűzéseknek olyan mértékben kell megvalósulniuk, amely nagyjából egyenértékű azzal, amelyet a közösségi minimum adómértékek betartásával el lehetett volna érni. A hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság felkérte Dániát, hogy adjon további tájékoztatást azon állításuk alátámasztására, miszerint az EU ETS és az adó nagyjából egyenértékű hatással jár. Dánia erre vonatkozóan nem adott kiegészítő tájékoztatást. Mivel az EU ETS engedélyek árszintje összhangban áll a közösségi minimum szintekkel, nem kizárt, hogy az EU ETS hatásai nagyjából egyenértékűek azokkal az eredményekkel, amelyeket a CO2-adóval lehetett volna elérni (31).
(51)
Dánia a környezetvédelmi és a kapcsolódó politikai célokra szolgáló piaci alapú eszközökről szóló zöld könyvre (32) hivatkozott, amelyet a Bizottság az energiaadó-irányelv felülvizsgálatának első lépéseként mutatott be (33). Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a zöld könyv egy vitairat, amely a stratégiai lehetőségeknek a javaslatok elkészítése előtti megvitatását kezdeményezte, vagyis nem kötelező erejű jogi aktus. A zöld könyvben a Bizottság tényként elismeri, hogy az EU ETS és az energiaadó-irányelv, legalábbis bizonyos mértékben, azonos célokat tűz ki és kijelenti, hogy az átfedéseket el kell kerülni. Az energiaadóval kapcsolatban a zöld könyv megemlíti az energiaadó mögött meghúzódó összetett célkitűzések problémáját is, és felveti az energiaadónak egy CO2-alapú és egy villamos energiával kapcsolatos elemre történő felbontásának lehetőségét. Az lenne logikus, ha a CO2-alapú elem nem vonatkozna az EU ETS alá tartozó vállalatokra. Figyelembe véve, hogy Dániában az EU ETS hatálya alá tartozó vállalatok már mentesülnek az energiaadó alól, a tervezett intézkedés jóváhagyása esetén ezek a vállalatok egyáltalán nem fizetnének adót a termelési eljárásaik során felhasznált villamos energia után. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a Dánia által tervezett intézkedés nincs összhangban a fent említett zöld könyvben meghatározott elvekkel.
(52)
A vonatkozó közösségi jogszabályoknak való megfelelés akkor valósulna meg, ha a környezetvédelmi adók csökkentése és az ilyen adók alóli mentesség formájában nyújtott állami támogatási szabályok mögött meghúzódó elv alapján azok az esetek, ahol a közösségi adószinteket betartják, elfogadhatóak lennének, míg azokban az esetekben, ahol a kedvezményezettek a minimum szintek szerint meghatározott szint alatt adóznak, szigorúbb eljárást kellene alkalmazni. Ez azt jelenti, hogy azokat az adókedvezményeket, amelyek során betartják a közösségi minimum szinteket, jóvá lehet hagyni további vizsgálat nélkül, míg ezzel szemben az említett minimum szinteknél alacsonyabb mértéket eredményező adókedvezményeket különösen torzító hatásúnak kell tekinteni, és a Bizottság ezért az ilyen támogatások szükségességét és arányosságát részletesen elemzi. Ebben az elemzésben a Bizottság a tagállamoktól kapott információkra támaszkodik.
(53)
A támogatás szükségessége tekintetében a Bizottságnak az EAG 2008 158. pontjának megfelelően meg kell vizsgálnia, (1) hogy a kedvezményezettek kiválasztása objektív és átlátható kritériumokon alapul-e, (2) hogy a termelési költségek lényegesen növekednek-e, és ha igen, hogy (3) a termelési költségek emelkedése nem hárítható-e át a vevőkre az értékesítések jelentős csökkenése nélkül (ez a termék árának rugalmasságára, az érintett vállalatok vagy ágazatok elmaradt értékesítésére és/vagy nyereségcsökkenésére vonatkozó becslésekkel ellenőrizhető).
(54)
A szóban forgó ügyben a kedvezményezettek kiválasztása valóban objektív és átlátható feltételek, nevezetesen az EU ETS-ben való részvétel alapján történik. Ami a második feltételt illeti, legalábbis egyelőre, valamennyi érintett vállalat nagy energiaintenzitású vállalatnak minősül az energiaadó-irányelv 17. cikkének (1) bekezdése értelmében, így a második feltétel is teljesítettnek tekinthető. Az érintett kedvezményezettek csökkenő forgalmára és/vagy piaci részesedésére vonatkozó adatok fontos mutatók lettek volna az intézkedés szükségességének megállapításához. Dánia azonban erre vonatkozóan nem adott tájékoztatást. Ezzel szemben benyújtott egy jegyzéket, amely minden kedvezményezett 2005., 2006. és 2007. évi CO2-kibocsátását tartalmazza. Néhányuk csökkentette kibocsátását a hároméves időszak alatt, mások ellenben növelték a kibocsátásokat az említett időszakban. A legnagyobb kedvezményezettek a cementiparban (ahol az adó alapjául szolgáló CO2-kibocsátás mennyisége megközelítőleg évi 2,8 millió tonna) és a cukorgyártásban működő vállalkozások (évi 0,2 millió tonna), valamint az olajfinomítók (évi 0,1 millió tonna). Dánia így nem szolgált bizonyítékkal arra vonatkozóan, hogy a két rendszer egyidejű alkalmazása a termelési költségek lényeges növekedéséhez vezetett volna, amely nem hárítható át a vevőkre az értékesítések jelentős csökkenése nélkül.
(55)
A Bizottság ezért nem állapíthatta meg a tervezett intézkedés szükségességét.
(56)
Az arányosság kérdését illetően az EAG 2008 159. pontjának megfelelően minden egyes kedvezményezettnek meg kell felelnie a következő feltételek valamelyikének: (1) minden egyes kedvezményezett megfizeti a nemzeti adószint olyan arányos részét, amely nagyjából megfelel az egyes kedvezményezettek környezeti teljesítményének, összehasonlítva az EGT-ben legjobb teljesítményt nyújtó technikával. A kedvezményezettek legfeljebb akkora mértékű adókedvezményben részesülhetnek, amely - a legjobb teljesítményt nyújtó technika alkalmazása mellett - megfelel a termelési költségek adóból származó növekményének, és amely nem hárítható át a vevőkre; (2) a nemzeti adó legalább 20 %-át megfizeti, hacsak nem indokolt alacsonyabb ráta alkalmazása; vagy (3) a kedvezményezettek megállapodásokat kötnek a tagállamokkal, amelyekben olyan környezetvédelmi célok megvalósítását vállalják, amelyeknek hatása azonos azzal, mintha az (1) vagy (2) pont, illetve a közösségi minimum-adószint kerülne alkalmazásra.
(57)
A szóban forgó ügyben a dán hatóságok azt válaszolták, hogy nem áll rendelkezésükre információ a legjobb teljesítményt nyújtó technikákról, és ez amúgy nem is követelmény a tervezett intézkedés alapján. A második feltétel sem teljesül, és esetükben a nemzeti adó 20 %-ának megfizetése egyébként is a közösségi minimumot jóval meghaladó adómértéket eredményezne. Ami a harmadik feltételt illeti, néhány kedvezményezett már kötött olyan önkéntes megállapodásokat, amelyek alapján a közösségi minimumnál alacsonyabb adómérték szerint fizethetnek. Ezen intézkedés alapelve az lenne, hogy az ilyen megállapodásokat az EU ETS-sel lehessen helyettesíteni. Az EU ETS a tervezett adóintézkedéstől függetlenül alkalmazható, és ezért Dániának nem kell további erőfeszítéseket tennie a tervezett adókedvezményért cserébe.
(58)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság tájékoztatást kért Dániától a dán hatóságok által kilátásba helyezett lehetséges mechanizmusokról, amelyek biztosítják, hogy a mentesítések csak olyan egyedi vállalkozásoknak nyújthatók, amelyek az EU ETS részvételből származó nettó költséggel rendelkeznek, és csak ezekre a nettó költségekre terjednek ki. Az erre vonatkozó tájékoztatás megadása esetén megállapítható lenne, hogy a támogatás arányos-e, bár az ilyen eljárás környezetvédelmi logikája megkérdőjelezhető, mivel így azok a vállalatok jutnának előnyhöz, amelyeknek kibocsátási engedélyeket kellett vásárolniuk, mivel nem csökkentették szennyezésüket. A dán hatóságok mindenesetre nem igazolták és nem garantálták, hogy a mentesítések csak azon vállalkozásokra korlátozódnak, amelyek fizettek kibocsátási engedélyeikért (34).
(59)
Következésképpen a dán hatóságok nem igazolták a tervezett támogatás arányosságát.
(60)
Ami a verseny torzítását illeti, az EU ETS hatálya alá nem tartozó dániai, valamint más tagállamokban működő vállalatok sem a közösségi minimum adószinteknek, sem az EAG 2008 szabályainak nem felelnek meg. A tervezett mentesítés ezért növelné a Dániában működő EU ETS vállalatok versenyképességét, és így szükségtelenül torzítaná a versenyt a más tagállamokban működő vállalatokkal szemben.
(61)
Ilyen feltételek mellett a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedés - az EAG 2008 szellemében - nem tekinthető összeegyeztethetőnek az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjával.
(62)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a Bizottság megkapta a harmadik felek észrevételeit, amelyek arra hivatkoznak, hogy az adókedvezmények vagy adócsökkentések összege a legtöbb esetben elmarad a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2006. december 15-i 1998/2006/EK bizottsági rendeletben (35) (a továbbiakban: de minimis rendelet) meghatározott küszöbértékektől. Amennyiben a dán hatóságok kötelezettséget vállalnának annak biztosítására, hogy a de minimis szabályokat minden esetben betartják, a támogatási intézkedés nem merítené ki a 87. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételeket, és így azt a Bizottság értesítése nélkül végre lehetne hajtani.
(63)
Amint azt a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában megállapította, a tervezett intézkedés a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősülne abban az esetben, ha az energiaadó-irányelvben meghatározott összehangolt minimum szinteket betartanák. A Bizottságnak a szennyező fizet elv tiszteletben tartásával kapcsolatos, ugyanezen határozatában kifejtett aggályait is eloszlatná az, ha a kedvezményezettek a közösségi minimum szerint fizetnének. A közösségi minimum szint alatti energiaadó-csökkentések a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról (általános csoportmentességi rendelet) szóló, 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK bizottsági rendelet (36) 25. cikkének hatálya alá tartoznak, és így azokat nem kell bejelenteni a Bizottságnak.
(64)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (37) 7. cikkének (4) bekezdése meghatározza, hogy a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást lezáró megengedő határozatához olyan feltételeket határozhat meg, amelyek teljesítése esetén egy támogatás a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősül. Az ilyen feltételek betartását szigorúan ellenőrzik.
(65)
A szóban forgó üggyel kapcsolatban a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a támogatás engedélyezhető, amennyiben a kedvezményezettek legalább az egyes energiaforrásokra alkalmazandó közösségi minimum adószinteket akár CO2-adó, akár más energiaadó formájában továbbra is megfizetik. A Bizottság ugyanakkor úgy véli, hogy ha az adókedvezmény a közösségi minimumnál alacsonyabb adómértéket eredményez, az ilyen támogatás összeegyeztethetetlen az EK-Szerződéssel, és ezért nem lehet végrehajtani.
(66)
A fent meghatározott feltételek alapján egyértelmű, hogy a bejelentett program megfelelne az energiaadó-irányelvnek, különös tekintettel annak 17. cikke (1) bekezdésének a) pontjára. Valóban, e rendelkezés értelmében valamennyi kedvezményezett nagy energiaintenzitásúnak minősül, és megfelel az irányelvben meghatározott minimum adószinteknek.
7. KÖVETKEZTETÉS
(67)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a tervezett intézkedés, a „kvóták által szabályozott ipari tüzelőanyag-felhasználásra kivetett CO2-adó módosítása”, az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
(68)
Feltéve, hogy valamennyi kedvezményezett továbbra is a közösségi minimum adómértékeknek megfelelő adót fizet mindegyik energiaforrás esetében, a támogatás az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjával összeegyeztethetőnek tekintendő.
(69)
A tervezett intézkedés azon része, amely az összehangolt minimum szintnél alacsonyabb adómértékeket eredményez, összeegyeztethetetlen az EK-Szerződéssel,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
mivel a Dánia által tervezett intézkedés (a 2004. június 9-i 464. számú törvény) nem tartozik az 1998/2006/EK bizottsági rendelet hatálya alá, olyan állami támogatásnak minősül, amely csak azzal a feltétellel egyeztethető össze a közös piaccal, hogy az érintett kedvezményezettek legalább a 2003/96/EK irányelv I. mellékletében megállapított közösségi minimum adószinteknek megfelelő mértékű adót fizetnek villamosenergia-felhasználásuk után.
Ha Dánia a támogatási intézkedést végre kívánja hajtani, azt ennek megfelelően módosítani kell.
2. cikk
Dánia a határozatról szóló értesítés kézhezvételétől számított két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről.
3. cikk
Ennek a határozatnak a Dán Királyság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2009. június 17-én.