A Tanács irányelve
(1984. június 28.)
az ipari létesítmények által okozott levegőszennyezés elleni küzdelemről
(84/360/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. és 235. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel az Európai Közösségek 1973. [4], 1977. [5] és 1983. [6] évi környezetvédelmi cselekvési programja hangsúlyozza a levegőszennyezés megelőzésének és csökkentésének fontosságát;
mivel az 1973. és 1977. évi cselekvési program nemcsak a levegőszennyezésből származó emberi egészségre és környezetre ható kockázatok objektív értékeléséről, hanem a minőségi célok megfogalmazásáról és a minőségi szabványok felállításáról is rendelkezik, különös tekintettel a legveszélyesebbnek tartott légszennyező anyagokra;
mivel a Tanács több irányelvet elfogadott e programok keretében;
mivel ezenkívül a 81/462/EGK [7] határozat értelmében a Közösség a nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló egyezmény aláírója;
mivel az 1983. évi cselekvési program, amelynek általános irányvonalait az Európai Közösségek Tanácsa, illetve a tagállamoknak a Tanács keretében ülésező képviselői jóváhagyták, célul tűzi ki, hogy a Bizottság folytassa a levegőminőségi szabványok megalkotására irányuló erőfeszítését, és szükség esetén bizonyos forrástípusokra kibocsátási szabványokat határozzon meg;
mivel minden tagállam rendelkezik a helyhez kötött ipari létesítményekből származó légszennyezés leküzdésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekkel; mivel több tagállamban folyamatban van a meglévő rendelkezések módosítása;
mivel a különböző tagállamoknak az ipari létesítményekből származó légszennyezés leküzdésére vonatkozó jelenleg hatályban lévő vagy módosítás alatt álló rendelkezései közötti eltérések egyenlőtlen versenyfeltételeket teremthetnek, és így közvetlen hatással vannak a közös piac működésére; mivel emiatt e területen a Szerződés 100. cikke szerint a jogszabályok közelítése szükséges;
mivel a Közösség egyik alapvető feladata a gazdasági tevékenységek harmonikus fejlődésének elősegítése, valamint a folyamatos és kiegyensúlyozott gazdasági növekedés előmozdítása a Közösségben olyan feladat, amely elképzelhetetlen a szennyezés és az ártalmakkal szemben folytatott harc, vagy az életminőség javítása és a környezetvédelem fejlesztése nélkül;
mivel kívánatos és szükséges, hogy a Közösség segítse a tagállamoknak a helyhez kötött ipari létesítmények által okozott légszennyezés elleni küzdelmét;
mivel e cél elérése érdekében a Közösségen belül bizonyos ipari létesítmények által okozott légszennyezés megelőzése és csökkentése érdekében hozott intézkedések és eljárások sorozatának végrehajtására irányuló alapelveket kell bevezetni;
mivel a Közösség ezen alapelvek bevezetésére csak fokozatosan törekedhet, szem előtt tartva a tagállami politikák alapjául szolgáló helyzetek és alapelvek sokféleségét;
mivel kezdetben általános keretet kell létrehozni, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy amennyiben szükséges, a meglévő szabályozásukat a közösségi szinten elfogadott elvekhez igazítsák; mivel a tagállamoknak ezért előzetes engedélyezési rendszert kell bevezetni a légszennyezést okozó helyhez kötött ipari létesítmények működtetésére és lényeges átalakítására;
mivel ezenkívül a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok nem adhatnak ilyen engedélyeket, míg nem teljesül számos feltétel - beleértve az összes megfelelő megelőző intézkedés megtételének követelményét - valamint az, hogy a létesítmény működése ne eredményezzen jelentős mértékű légszennyezést;
mivel a különösen szennyezett és a speciális védelmet igénylő területeken lehetőséget kell biztosítani különleges rendelkezések alkalmazására;
mivel az engedélyezési eljárásokra és a kibocsátások meghatározására alkalmazható szabályoknak meg kell felelniük bizonyos követelményeknek;
mivel bizonyos helyzetekben a hatáskörrel rendelkező hatóságok feltárják további követelmények bevezetésének szükségességét, amelyek azonban nem eredményezhetnek túlzott költségeket az érintett vállalkozásra nézve;
mivel ennek az irányelvnek az érdekében hozott intézkedéseket a meglévő ipari létesítményekre fokozatosan kell alkalmazni, megfelelően számításba véve a műszaki tényezőket és a gazdasági hatásokat;
mivel annak érdekében, hogy légszennyezés megelőzésére és csökkentésére hozott intézkedések végrehajtását, valamint a megelőzést célzó technológia kifejlesztését előmozdítsák, a tagállamoknak egymással és a Bizottsággal együtt kell működniük,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Ezen irányelvnek az a célja, hogy gondoskodjon a Közösségen belüli, főként az I. mellékletben felsorolt kategóriákba tartozó ipari létesítmények által okozott légszennyezés megelőzésére és csökkentésére tervezett további intézkedésekről és eljárásokról.
2. cikk
Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
1. "levegőszennyezés": az ember által közvetlenül vagy közvetve a levegőbe jutatott káros hatásokat okozó anyag vagy energia, amely az emberi egészséget veszélyezteti, az élővilágra, az ökoszisztémákra és az anyagi javakra ártalmas és akadályozza vagy zavarja a környezet élvezetét vagy más jogszerű használatát;
2. "létesítmény": bármely ipari vagy közmű célra használt létesítmény vagy egyéb helyhez kötött létesítmény, amely valószínűleg légszennyezést okozhat;
3. "meglévő létesítmény": 1987. július 1-je előtt már működő vagy az e dátum előtt épített vagy engedélyezett létesítmény;
4. "levegőminőségi határérték": a levegőben lévő szennyező anyagok koncentrációja, amely meghatározott időtartam alatt nem léphető túl;
5. "kibocsátási határérték": a létesítmények által adott időtartam alatt kibocsátott szennyező anyagok koncentrációja és/vagy tömege, amely nem léphető túl.
3. cikk
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az I. mellékletben felsorolt típusokba tartozó ipari létesítmények működéséhez a hatáskörrel rendelkező hatóságok előzetes engedélyére legyen szükség. Az ilyen engedély megszerzéséhez előírt követelményeknek való megfelelés szükségességét a létesítmény tervezési szakaszában figyelembe kell venni.
(2) Az engedélyezéshez szükséges az I. mellékletben felsorolt kategóriákba tartozó összes létesítmény, vagy az átalakítás következtében ezekbe a kategóriákba besorolható létesítmények jelentős átalakítása.
(3) A tagállamok más létesítmény-típusok esetén is megkövetelhetik az engedélyeztetést, vagy, amennyiben a nemzeti jogszabályok úgy rendelkeznek, az előzetes bejelentést.
4. cikk
Ezen irányelvtől eltérő célú nemzeti és közösségi rendelkezésekben megállapított követelmények sérelme nélkül engedély csak abban az esetben adható, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság megbizonyosodik arról, hogy:
1. minden megelőző intézkedést meghoztak a légszennyezés ellen, beleértve az elérhető legjobb technológia alkalmazását, feltéve, hogy ezek az intézkedések nem vonnak maguk után túlzott költségeket;
2. a létesítmény használata nem okoz jelentős légszennyezést, különös tekintettel a II. mellékletben említett anyagok kibocsátására;
3. az alkalmazandó kibocsátási határértékek egyikét sem lépik túl;
4. minden alkalmazandó levegőminőségi határértéket számításba vesznek.
5. cikk
A tagállamok:
- meghatározhatnak különösen szennyezett területeket, amelyekre a 4. cikkben meghatározottaknál szigorúbb kibocsátási határértékeket rögzíthetnek,
- meghatározhatnak különlegesen védett területeket, amelyekre a 4. cikkben meghatározottaknál szigorúbb levegőminőségi és kibocsátási határértékeket rögzíthetnek,
- úgy dönthetnek, hogy a fent említett területeken belül az I. mellékletben felsorolt meghatározott kategóriájú létesítmények nem építhetők vagy működtethetők, hacsak különleges feltételeknek meg nem felelnek.
6. cikk
Az engedélyezési kérelem tartalmazza a létesítmény leírását, beleértve a szükséges információkat annak eldöntéséhez, hogy a 3. és 4. cikkel összhangban megadható-e az engedély.
7. cikk
Az üzleti titoktartásra vonatkozó rendelkezések figyelembevételével a tagállamok információt cserélnek egymással és a Bizottsággal a légszennyezés megelőzését és csökkentését célzó intézkedésekkel, éppúgy, mint a műszaki eljárásokkal és berendezésekkel, valamint a levegőminőségi és kibocsátási határértékekkel kapcsolatosan szerzett gyakorlatukról és ismereteikről.
8. cikk
(1) A Tanács a Bizottság javaslatára egyhangúlag határoz, és szükség esetén rögzíti az elérhető legjobb, túlzott költségekkel nem járó technológián alapuló, és az adott kibocsátások természetét, mennyiségét, és ártalmasságát számításba vevő kibocsátási határértékeket.
(2) A Tanács a Bizottság javaslatára egyhangúlag határoz és alkalmas mérési és értékelési technikákat és módszereket határoz meg.
9. cikk
(1) A tagállamok megteszik azon intézkedéseket, amelyek biztosítják az engedélyezési kérelmeknek és a hatáskörrel rendelkező hatóságok döntéseinek az érintett nyilvánosság számára való hozzáférhetőségét, a nemzeti jogban biztosított eljárásoknak megfelelően.
(2) Az (1) bekezdést az egyes országos és a közösségi rendelkezések megsértése nélkül alkalmazzák az állami- és magánprojektek okozta környezeti hatások vizsgálatánál, az üzleti titoktartásra vonatkozó rendelkezések betartásával.
10. cikk
Kétoldalú kapcsolataik keretein belül minden szükséges konzultáció alapjaként a tagállamok hozzáférhetővé teszik a többi érintett tagállam számára ugyanazokat az információkat, amelyeket saját állampolgáraik részére biztosítanak.
11. cikk
A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a létesítmények kibocsátásának ellenőrzése a 4. cikkben rögzített kötelezettségeknek megfelelően történjen. A meghatározási módszereket a hatáskörrel rendelkező hatóságnak jóvá kell hagynia.
12. cikk
A tagállamok követik az elérhető legjobb technika, és a környezeti helyzet alakulását.
E vizsgálat alapján, ha szükséges, a tagállamok megfelelő feltételeket írnak elő az irányelv szerint engedélyezett létesítmények számára, mind a fejlődés, mind pedig a túlzott költségek elkerülésének szándékával, különös tekintettel az adott típusba tartozó létesítmények gazdasági helyzetére.
13. cikk
Az elérhető legjobb technikára és a környezeti helyzetre vonatkozó fejlesztések figyelembevételével a tagállamok politikákat és stratégiákat hajtanak végre, amelyek megfelelő intézkedéseket foglalnak magukban az elérhető legjobb technika fokozatos átvételére az I. mellékletben megadott kategóriákba tartozó meglévő létesítmények által, különösen tekintettel:
- a létesítmény műszaki jellemzőire,
- a létesítmény kihasználtságának arányára és hátralévő élettartamára,
- a létesítmény által kibocsátott szennyező anyagok természetére és mennyiségére,
- annak kívánatos voltára, hogy az adott ipari létesítmény számára ne merüljenek fel túlzott költségek, különös tekintettel a kérdéses kategóriába tartozó vállalkozások gazdasági helyzetére.
14. cikk
A közegészség és a környezet védelme érdekében a tagállamok az ebben az irányelvben meghatározottaknál szigorúbb rendelkezéseket is elfogadhatnak.
15. cikk
Ezen irányelv nem vonatkozik a nemzetvédelmi célokat szolgáló létesítményekre.
16. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1987. június 30. előtt megfeleljenek.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak el.
17. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 1984. június 28-án.