A Tanács 98/29/EK irányelve
(1998. május 7.)
a közép- és hosszú lejáratú fedezettel rendelkező ügyletek exporthitel-biztosításával kapcsolatos főbb rendelkezések összehangolásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 113. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
(1) mivel a közép- és hosszú lejáratú exporthitel-biztosítás a nemzetközi kereskedelemben döntő szerepet játszik, és fontos kereskedelempolitikai eszköz;
(2) mivel a közép- és hosszú lejáratú exporthitel-biztosítás fontos szerepet játszik a fejlődő országokkal folytatott kereskedelemben, és így elősegíti azok világgazdasági integrációját, ami a közösségi fejlesztési politika egyik célkitűzése;
(3) mivel a tagállamokban jelenleg működő állami közép- és hosszú lejáratú exporthitel-biztosítási rendszerek közötti, a fedezet fő alkotóelemeit, a díjakat és a fedezeti politikát illető különbségek a Közösségen belül a vállalkozások közötti verseny torzulásához vezethetnek;
(4) mivel célszerűnek tűnik, hogy az ezen irányelvben előírt intézkedések ne lépjenek túl azon a mértéken, amely az összehangolás célkitűzésének megvalósításához szükséges, annak biztosítására, hogy az exportpolitikát egységes elvekre alapozzák, és hogy a vállalkozások közötti verseny a Közösségen belül ne torzuljon;
(5) mivel a versenyben meglévő torzulások mérséklése érdekében ajánlatos, hogy a különböző állami exporthitel-biztosítási rendszereket a Szerződés 112. cikkében előirányzottaknak megfelelőn egységes elvek alapján összehangolják, és ily módon a közös kereskedelempolitika szerves részét alkossa;
(6) mivel a kormányok (vagy a kormányok ellenőrzése alatt álló speciális intézmények) által nyújtott exporthitel-garancia vagy biztosítási programok olyan díjtételek mellett, amelyek nem elegendőek ahhoz, hogy fedezzék a programok hosszú távú működési költségeit és veszteségeit, a többoldalú kereskedelmi tárgyalások Uruguay-i Fordulója (1986-1994) keretében megkötött, a támogatásokról és kiegyenlítő intézkedésekről szóló megállapodás [1] értelmében tiltott exporttámogatásnak minősülnek, különösen annak 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja és az I. mellékletének j) pontja szerint;
(7) mivel a hitelbiztosítók által felszámított díj meg kell, hogy feleljen a biztosított kockázatnak;
(8) mivel az összehangolás előmozdítaná az állam nevében vagy állami támogatással működő hitelbiztosítók közötti együttműködést és elősegítené a vállalkozások közötti együttműködést a Közösségen belül, ahogyan azt a Szerződés 130. cikke előirányozza;
(9) mivel mind az összehangolás, mind az együttműködés kiemelkedő és döntő fontosságú tényező a közösségi exportőrök versenyképességében a nem közösségi piacokon;
(10) mivel az Európai Tanács által 1985 júniusában elfogadott bizottsági Fehér könyv a belső piac kiteljesítéséről hangsúlyozza egy, a vállalkozások közötti együttműködést elősegítő környezet fontosságát a Közösségen belül;
(11) mivel az 1960. szeptember 27-i keltű határozatával [2] a Tanács felállított egy, a hitelbiztosításra, hitelgaranciákra és pénzügyi hitelekre vonatkozó politikával foglalkozó koordinációs csoportot;
(12) mivel 1991. május 15-én az említett koordinációs csoport szakembereket bízott meg minden egyes tagállamból, akik, mint az "Egységes piac 1992" szakértőcsoport, 1992. március 27-én, 1993. június 11-én és 1994. február 9-én egy sor javaslatot tartalmazó jelentést nyújtottak be;
(13) mivel a 93/112/EGK határozattal [3] a Tanács átültette a közösségi jogba a hivatalosan támogatott exporthitelek irányelveiről szóló OECD-megállapodást;
(14) mivel az állami vevőkkel kötött közép- és hosszú lejáratú ügyletekre vonatkozó közös hitelbiztosítási politika elfogadásáról szóló, 1970. október 27-i70/509/EGK tanácsi irányelv [4], és a magánvevőkkel kötött közép- és hosszú lejáratú ügyletekre vonatkozó közös hitelbiztosítási politika elfogadásáról szóló, 1970. október 27-i 70/510/EGK tanácsi irányelv [5] helyébe ezen irányelv lép;
(15) mivel az exporthitel-biztosítás kezdeti összehangolását úgy kell tekinteni, mint egy lépést a tagállamokban működő különböző rendszerek konvergenciája felé,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Hatály
Ezen irányelv a tagállami származású termékek és/vagy szolgáltatások exportjával kapcsolatos ügyletek biztosítására vonatkozik, annyiban, amennyiben ezt a támogatást közvetlenül vagy közvetve egy vagy több tagállam számlájára vagy annak támogatásával nyújtják, és a teljes kockázati időszak, azaz a gyártási időszakot is tartalmazó törlesztési időszak két év vagy annál hosszabb.
Ezen irányelv nem vonatkozik versenytárgyalási ajánlatok, előlegfizetések, teljesítési és visszatartási biztosítékok biztosítására. Nem vonatkozik az építési berendezésekre és anyagokra vonatkozó kockázatok biztosítására sem, ha azokat helyileg a kereskedelmi szerződés teljesítésére használják.
2. cikk
A tagállamok kötelezettségei
A tagállamok biztosítják, hogy bármely, a kormányt képviselő vagy a garanciát nyújtó kormány által ellenőrzött és/vagy felügyelete alatt álló intézmény (a továbbiakban: biztosító), amely a tagállam számlájára, vagy a tagállam támogatásával közvetlenül vagy közvetve fedezetet nyújt exporthitel-biztosítás, -garancia vagy -refinanszírozás formájában, a mellékletben meghatározott rendelkezéseknek megfelelően fedezi a termékek és szolgáltatások exportjával kapcsolatos ügyleteket, amennyiben ezek az ügyletek a Közösségen kívüli országokba irányulnak, és vevőhitellel vagy szállítói hitellel finanszírozzák vagy készpénzzel fizetik őket.
3. cikk
Végrehajtási határozatok
A Bizottság a 4. cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően meghozza a melléklet 46. pontjában említett határozatokat.
4. cikk
Bizottság
A Bizottság munkáját egy bizottság segíti, amely a tagállamok képviselőiből áll, és amelynek elnöke a Bizottság képviselője.
A Bizottság képviselője tervezetet nyújt be a bizottság számára a meghozandó intézkedésekről. A bizottság, az elnöke által az ügy sürgősségére tekintettel megállapított határidőn belül, véleményt nyilvánít a tervezetről. A véleményt a Szerződés 148. cikkének (2) bekezdésében a Tanácsnak a Bizottság javaslata alapján elfogadandó határozataira előírt többséggel kell meghozni. A bizottságban a tagállamok képviselőinek szavazatait az említett cikkben meghatározott módon kell súlyozni. Az elnök nem szavazhat.
A Bizottság elfogadja az intézkedéseket, amelyek azonnal hatályba lépnek. Ha azonban ezek az intézkedések nincsenek összhangban a bizottság véleményével, azokat a Bizottság haladéktalanul közli a Tanáccsal. Ebben az esetben:
- a Bizottság elhalasztja az elfogadott intézkedések alkalmazását a közléstől számított legfeljebb egy hónapos időtartamra,
- a Tanács, minősített többséggel eljárva, az első bekezdésben említett határidőn belül eltérő döntést is hozhat.
5. cikk
Jelentés és felülvizsgálat
A Bizottság 2001. december 31-ig az ezen irányelvben meghatározott rendelkezések alkalmazása során szerzett tapasztalatokról és az elért konvergenciáról jelentést nyújt be a Tanácsnak.
6. cikk
Kapcsolat más eljárásokkal
Az ezen irányelvben szabályozott eljárások kiegészítik a 73/391/EGK határozatban meghatározottakat [6].
7. cikk
Hatályon kívül helyezés
A 70/509/EGK irányelv és a 70/510/EGK irányelv hatályát veszti.
8. cikk
Végrehajtás
A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1999. április 1-jéig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
9. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 20. napon lép hatályba.
10. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1998. május 7-én.