A BIZOTTSÁG 504/2007/EK RENDELETE
(2007. május 8.)
a tej- és tejtermékágazatban kivetett kiegészítő importvámokkal kapcsolatos rendelkezések alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról
(kodifikált változat)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel a tej- és tejtermékpiac közös szervezéséről szóló, 1999. május 17-i 1255/1999/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 28. cikke (4) bekezdésére,
mivel:
(1)
A tej- és tejtermékágazatban kivetett kiegészítő importvámokkal kapcsolatos rendelkezések alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1995. június 30-i 1598/95/EK bizottsági rendeletet (2) több alkalommal (3) jelentősen módosították. Az áttekinthetőség és érthetőség érdekében ezt a rendeletet kodifikálni kell.
(2)
Az 1255/1999/EK rendelet hatálya alá tartozó egy vagy több termék behozatalát kiegészítő vámok megfizetéséhez köti, amennyiben a többoldalú kereskedelmi tárgyalások uruguayi fordulójával kapcsolatban megkötött mezőgazdasági megállapodásból (4) eredő egyes feltételek teljesülnek, kivéve, ha nem valószínű, hogy a behozatal megzavarja a Közösség piacát, vagy ha a következmények aránytalanok lennének a kitűzött célhoz képest. Ilyen kiegészítő importvámot akkor kell kivetni, ha a behozatali árak a küszöbár alatt vannak.
(3)
Ezért e rendszer alkalmazásáról szóló részletes szabályokat a tej- és tejtermékágazat számára meg kell állapítani, és a küszöbárat közzé kell tenni.
(4)
A kiegészítő importvámok kiszabásakor figyelembe vett behozatali árakat az adott terméknek a világpiacon vagy a közösségi behozatali piacon érvényes irányadó árai alapján kell ellenőrizni. Elő kell írni, hogy a tagállamok az értékesítés különböző szakaszaiban rendszeres időközönként továbbítsák az árakat, lehetővé téve, hogy a Bizottság rögzítse az irányadó árakat és a megfelelő kiegészítő vámokat.
(5)
Az importőrnek lehetősége van úgy dönteni, hogy ne az irányadó ár alapján számítsák ki a kiegészítő vámot. Ilyen esetben azonban biztosíték letétbe helyezését kell előírni, amely megegyező mértékű azokkal a kiegészítő vámokkal, amelyeket az importőr akkor fizetett volna, ha a számítás az irányadó árak alapján történik. A biztosítékot fel kell oldani, ha egy meghatározott határidőn belül igazolják, hogy a kérdéses szállítmány forgalomba bocsátása a feltételeknek megfelel. Az utólagos ellenőrzésekkel kapcsolatban szükséges pontosítani, hogy a vámtartozások a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (5) 220. cikkével összhangban behajthatók. Azt is szükséges megállapítani, hogy a vámtartozások után - valamennyi ellenőrzéssel kapcsolatban - kamat jár. A tej és tejtermékek behozatali árainak ellenőrzése alapjául szolgáló adatok rendszeres ellenőrzéséből következik, hogy egyes termékek behozatala esetén kiegészítő vámokat kell kivetni, figyelembe véve a származási helytől függő árkülönbözeteket. Az árakat ezért közzé kell tenni.
(6)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Tej- és Tejtermékpiaci Irányítóbizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) Az 1255/1999/EK rendelet 28. cikke (1) bekezdésében említett kiegészítő importvámok, a továbbiakban „kiegészítő vámok”, az e rendelet I. mellékletében felsorolt termékekre vonatkoznak.
(2) Az 1255/1999/EK rendelet 28. cikke (2) bekezdésében említett küszöbárat az e rendelet I. melléklete tartalmazza.
(3) E rendelet alkalmazásában az irányadó ár a 2. cikkel összhangban megállapított ár.
2. cikk
(1) Az 1255/1999/EK rendelet 28. cikke (3) bekezdésében említett irányadó árak meghatározásakor különösen figyelembe kell venni a következőket:
a)
a harmadik országok piacain meghatározott árak;
b)
a közösségi határparitásos ajánlati árak;
c)
a behozott termékek Közösségen belüli értékesítésének különböző szakaszaiban meghatározott árai.
(2) Az irányadó árakat a Bizottság rögzíti. Az árak módosításukig hatályban maradnak.
(3) A 4. cikk (3) bekezdése szerint alkalmazandó kiegészítő vámokat az irányadó árakkal egy időben a Bizottság rögzíti.
3. cikk
Amennyiben a kiegészítő vámnak a 4. cikk (1) vagy (3) bekezdésével összhangban történő megállapításához szükséges behozatali ár, a továbbiakban „behozatali ár”, és a küszöbár közötti különbség:
a)
nem haladja meg a küszöbár 10 %-át, akkor a kiegészítő vám nulla;
b)
több, mint a küszöbár 10 %-a, de kevesebb, mint annak 40 %-a, a kiegészítő vám a 10 %-ot meghaladó összeg 30 %-a;
c)
több, mint a küszöbár 40 %-a, de kevesebb, mint annak 60 %-a, a kiegészítő vám a 40 %-ot meghaladó összeg 50 %-a, plusz a b) pontban említett kiegészítő vám;
d)
több, mint a küszöbár 60 %-a, de kevesebb, mint annak 75 %-a, a kiegészítő vám a 60 %-ot meghaladó összeg 70 %-a, plusz a b) és c) pontokban említett kiegészítő vámok;
e)
több, mint a küszöbár 75 %-a, a kiegészítő vám a 75 %-ot meghaladó összeg 90 %-a, plusz a b), c) és d) pontokban említett kiegészítő vámok.
Az első bekezdés a)-e) pontjában említett számításokat az I. mellékletben lévő táblázattal összhangban végzik el.
4. cikk
(1) Az importőr a kiegészítő vám meghatározása céljából kérheti a kérdéses szállítmánynál a CIF behozatali ár alkalmazását, amennyiben ez meghaladja a 2. cikk (2) bekezdésében említett alkalmazható irányadó árat.
Az adott szállítmány CIF behozatali árának alkalmazása a kiegészítő illeték meghatározása céljából attól függ, hogy az importáló tagállam illetékes hatóságainak az érdekelt fél be tudja-e mutatni legalább a következő igazoló okmányokat:
a)
adásvételi szerződés vagy más egyenértékű bizonyíték;
b)
biztosítási szerződés;
c)
számla;
d)
fuvarozási szerződés (amennyiben alkalmazható);
e)
származási bizonyítvány;
f)
tengeri szállítás esetén a hajórakjegy.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetben, az importőr által adott biztosíték összegének egyenlőnek kell lennie a kiegészítő vám azon összegével, amelyet abban az esetben kellett volna az importőrnek fizetnie, ha azt az adott termék irányadó ára alapján számolták volna ki.
Az importőrnek a kérdéses termékek értékesítésétől számított egy hónapig, a szabad forgalomba bocsátáshoz benyújtott vámáru-nyilatkozat elfogadásának napjától számított négy hónapos határidőn belül kell bizonyítania, hogy a szállítmányt olyan feltételek szerint bocsátották forgalomba, amelyek megerősítik az (1) bekezdésben említett árak tényleges alkalmazását. A fent említett határidők bármelyikének a be nem tartása a biztosíték elvesztését eredményezi. Azonban az importőr kérelmére a négy hónapos határidőt az illetékes hatóság meghosszabbíthatja három hónappal, feltéve, hogy az indoklás megfelelő.
A biztosítékot feloldják, feltéve, hogy a forgalomba bocsátás feltételeinek teljesítését a vámhatóságok megelégedésére igazolják.
Ellenkező esetben a biztosíték a kiegészítő vámok megfizetése gyanánt elvész. Ha ellenőrzés során az illetékes hatóságok úgy találják, hogy e cikk feltételei nem teljesültek, akkor a 2913/92/EGK rendelet 220. cikkével összhangban behajtják a vámtartozást. A behajtandó vagy a jövőben behajtandó vámok összegének meghatározásakor figyelembe kell venni az áruk szabad forgalomba bocsátásának napja és a behajtás napja közötti aktuális kamatot. Az alkalmazott kamatláb a hatályos nemzeti jogszabályok szerint a behajtási eljárásokra vonatkozó kamatláb.
(3) Az (1) bekezdésben említett kérelem hiányában az adott szállítmány CIF behozatali ára, amelyet a kiegészítő vám meghatározásakor vesznek figyelembe, a 2. cikk (2) bekezdésében említett irányadó ár. Ebben az esetben a kiegészítő vámot az I. mellékletben lévő táblázat alapján kell kiszámolni.
5. cikk
Az 1598/95/EK rendelet hatályát veszti.
A hatályon kívül helyezett rendeletre történő utalásokat úgy kell tekinteni, mintha erre a rendeletre vonatkoznának, és a III. mellékletben foglalt megfelelési táblázattal összhangban kell alkalmazni.
6. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2007. május 8-án.