A Tanács 552/97/EK rendelete
(1997. március 24.)
a Mianmari Uniótól az általános tarifális preferenciák ideiglenes megvonásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel a fejlődő országokból származó egyes ipari termékek tekintetében négyéves (1995-1998) általános preferenciális rendszer alkalmazásáról szóló, 1994. december 19-i 3281/94/EK tanácsi rendeletre [1] és különösen annak 12. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel a fejlődő országokból származó egyes mezőgazdasági termékek tekintetében 1996. július 1-jétől 1999. június 30-ig többéves általános preferenciális rendszerek alkalmazásáról szóló, 1996. június 20-i 1256/96/EK tanácsi rendeletre [2] és különösen annak 12. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslataira [3],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [4],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [5],
mivel a 3281/94/EK rendelet és az 1256/96/EK rendelet szerint a Mianmari Unió (a továbbiakban "Mianmar") az általános tarifális preferenciák kedvezményezettje;
mivel a 3281/94/EK rendelet 9. cikke és az 1256/96/EK rendelet 9. cikke szerint a szóban forgó kedvezmények - részben vagy egészben - ideiglenesen visszavonhatók bizonyos körülmények között, beleértve az 1926. szeptember 25-i és az 1956. szeptember 7-i genfi egyezményben és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) 29. és 105. számú egyezményében meghatározott kényszermunka alkalmazását;
mivel 1995. június 7-én a Szabad Szakszervezetek Nemzetközi Szövetsége (ICFTU) és az Európai Szakszervezeti Szövetség (ETUC) a 3281/94/EK rendelet 9. cikke értelmében közös panasszal fordult a Bizottsághoz azt kérve, hogy kényszermunka alkalmazása miatt Mianmart ideiglenesen vonják ki az általános tarifális preferenciák közösségi rendszeréből;
mivel 1997. január 2-án az ICFTU és az ETUC arról értesítette a Bizottságot, hogy a 3281/94/EK rendelet alapján benyújtott közös panasz tartalmát kibővítették azzal a céllal, hogy Mianmarnak az 1256/96/EK rendelet szerinti preferenciális kedvezményekre való jogosultsága is megszűnjön;
mivel a Bizottság - az Általános Preferenciális Rendszer Bizottságával konzultálva - megvizsgálta az 1995. június 7-én benyújtott panaszt; mivel a panaszosok által előterjesztett bizonyíték megfelelően indokolja egy vizsgálat megindítását, és mivel a Bizottság az 1996. január 16-i közleményével [6] a vizsgálat lefolytatása mellett döntött;
mivel a mianmari hatóságok hivatalos értesítést kaptak a vizsgálat elindításáról; mivel tagadták a panaszban említett gyakorlatok kényszermunka jellegét, idézve az ILO 29. számú egyezménye 2. cikkének (2) bekezdésében szereplő kivételeket, valamint azt állítva, hogy ezek a kivételek megfelelnek a városokról szóló, 1907. évi törvénynek és a falvakról szóló, 1908. évi törvénynek, amelyek lehetővé teszik a lakosság kötelezését munkavégzésre és szolgáltatások nyújtására; mivel ezt az értelmezést megkérdőjelezte az ILO, amelynek illetékes szervei kérték a szóban forgó jogszabályok azonnali hatályon kívül helyezését annak érdekében, hogy biztosítsák a 29. számú egyezmény betűjének és szellemének való megfelelést;
mivel az Általános Preferenciális Rendszer Bizottságával konzultálva lefolytatott vizsgálat során a Bizottság által begyűjtött írásbeli és szóbeli nyilatkozatok megerősítik a panaszban foglalt állításokat; mivel kiderült, hogy a mianmari hatóságok rendszeresen alkalmaztak kényszermunkát, nem csupán katonai műveletekhez, hanem polgári és katonai infrastruktúra-építő projektekhez is, kényszer és gyakran erőszakos megtorlások alkalmazásával;
mivel a Bizottság - a vizsgálat során általa begyűjtött információk kiegészítése céljából - azt kérte a mianmari hatóságoktól, hogy segítsék elő a vizsgálatot azáltal, hogy lehetővé teszik egy tényfeltáró csoport belépését az országba; mivel ezt a kérést a hatóságok elutasították és mivel ezáltal teljesülnek a 3281/94/EK rendelet 11. cikkének (5) bekezdésében megállapított feltételek, a vizsgálat eredményeit a rendelkezésre álló információkra lehetett alapozni;
mivel az eredeti panasz bizottsági vizsgálata során az ICTFU és az ETUC által begyűjtött bizonyítékok és a levont következtetések elég átfogóak ahhoz, hogy megfelelő alapot biztosítsanak az említett szervezetek részéről 1997. január 2-án benyújtott kibővített panasz vizsgálatához, így szükségtelenné téve a mezőgazdasági szektor külön vizsgálatát; mivel az 1256/96/EK 9. cikkének (2) bekezdése szerinti követelmények és az ugyanazon rendelet 11. cikkének (5) bekezdésében megállapított feltételek teljesültek;
mivel így a rendelkezésre álló információk megfelelő alapként szolgálnak azon következtetéshez, hogy indokolt a Mianmarnak nyújtott általános preferenciális kedvezmények megvonása;
mivel a vizsgálat megállapításairól jelentést kapott az Általános Preferenciális Rendszer Bizottsága, a 3281/94/EK rendelet 12. cikkének (1) bekezdésével összhangban;
mivel a kifogásolt gyakorlat rendszeres és széleskörű alkalmazásának ténye azt jelenti, hogy indokolt a preferenciális kedvezmények teljes visszavonása;
mivel a fentiek figyelembevételével a Mianmarból származó ipari és mezőgazdasági termékekre vonatkozó általános tarifális preferenciákat ideiglenesen vissza kell vonni mindaddig, amíg megállapítást nem nyer, hogy megszűnt a szóban forgó gyakorlat alkalmazása;
mivel ez a kedvezménymegvonás nem vonatkozik az Európai Közösség felé már úton lévő árukra, feltéve, ha azokat e rendelet hatálybalépése előtt adták fel,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
A Mianmari Uniónak a 3281/94/EK és az 1256/96/EK rendelettel biztosított tarifális preferenciákat ideiglenesen vissza kell vonni.
2. cikk
A Tanács - minősített többséggel és a Bizottság javaslatára - e rendelet alkalmazását egy olyan, a mianmari kényszermunkáról szóló bizottsági jelentés alapján szünteti meg, amelyből kiderül, hogy a 3281/94/EK rendelet 9. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdésében és az 1256/96/EK rendelet 9. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdésében említett gyakorlatokat - amelyek az általános tarifális preferenciák Mianmartól való megvonását eredményezték - többé nem alkalmazzák.
3. cikk
Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.
A rendelet nem vonatkozik azokra a termékekre, amelyeket a fenti időpont előtt már bizonyítottan feladtak az Európai Közösségbe.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 1997. március 24-én.