text: Alustan vajatuna tundmise õppetundi rohujuure tasandilt, proovin tunnustada iseend. Mind. Mina vajan mind. (Kas mitte kummalist paralleelresonantsi üle ajajõe ei kosta Mikk Mikiveri kehastatud tegelaskuju Hincuse sõnadest ühes lumevangis mägihotellis? «Mind nähti koridoris. Ja ka mina nägin mind. Ja mina sidusin mind kinni. Mina, mind... Saite aru? Mina. Mind.») Seon end lahti kammitsaist. Teod algavad igal hommikul uuesti, peeglisse vaatamisega, kinnitamisega, et täna tuleb ilus päev, sest ise ma ilutegija. Järgmiseks teen end vajalikuks, seejärel nõuan teistelt enda vajalikuks tunnistamist. Mõelda oskavad meist paljud, aga rääkida?