text: Ehk vaid Theatrumis saab vahel näha hästimängitud vagadust. Ei, see polnud iroonia. Teatris on kõik mängitud. Aga mis oleks mängitud vagadus? Mängida, kujutada, olgu luules või laval, saab seda, mis sinus on. Endast saab allapoole laskuda, endast kõrgemale tõusta ei saa. Suur kunst on alati vaga. Ta tõstab kunstnikugi kõrgemale, endast välja (aga mitte kõrgemale kui elus saavutatud ülemise tuhvini). See tõus on tõeline ja võlts. Tõeline, sest ta leiab tõeliselt aset, ja võlts, sest ta ei kesta. Ta on vaid selle ekstaatilise hetke. Siis tuleb kukkumine. Muidugi keegi ei taha seda päriselt. Seda kukkumist. Ega siis ka tõusu. Ei saagi tahta. Seda karistust. Keegi ei taha kunsti. Keegi ei taha, et midagi tõeliselt juhtuks. Kõik kardavad seda sama jubedal kombel, nagu too sigade-mees laudast välja minemist. Autor, lavastaja, näitlejad, publik, kõik.