text: Sotsiaalminister on hädas. Haiglareform on tegemata ja meditsiin rebeneb. Rehabilitatsioonisüsteem ei tööta. Rahvastik vananeb ja noortel pole tööd. Eesti riigieelarvest on üüratu osa euroraha ja selle lõppedes saavad finantsseisud minna vaid hullemaks. Ideid, kuidas asju muuta, aga ei ole. Ainus mõte, mis peas trummeldab, on kärpida. Kavalusega ja tulevikku vaatamata. Niigi närust vorstijuppi veel natuke lühemaks nüsida. Jätta mõni jalutu puudeta. Trikitada piirhindadega, peites tõusvad hinnad «kättesaadavuse suurendamise» taha. Otsida nippe, kuidas juriidiliselt korrektselt veel mõni koorem lähedasi hooldavate perekondade õlule heita. Adumata seejuures, et just kehvasti korraldatud süsteem õgib ära suurema osa oma rahast.