Pantazi Ghica, figura mai puțin cunoscută a secolului al XIX-lea, este adesea eclipsat de strălucirea fratelui său mai mare, Ion Ghica, fostul premier al României. Cu toate acestea, Pantazi Ghica a fost un scriitor și politician remarcabil, ale cărui contribuții la cultura română nu ar trebui să fie trecute cu vederea.
Fratele mai mic al lui Ion Ghica, Pantazi Ghica, s-a născut pe 15 martie 1831, într-o familie de boieri din București, fiind binecunoscut pentru educația sa de prim rang și pentru implicarea sa în cercurile literare ale vremii. A studiat la Colegiul Național Sfântul Sava din București, unde și-a conturat legături strânse cu viitori mari scriitori români.
Deși nu la fel de celebru ca fratele său, Pantazi Ghica a avut o carieră literară strălucită, debutând în literatură în anii 1850 și publicând poezii, proză, piese de teatru și articole critice în diverse reviste literare ale vremii. A fost apreciat pentru abordarea sa romantică în poezie și pentru nuvelele sale cu tematică socială și politică.
Pe lângă activitatea sa literară, Pantazi Ghica a fost implicat și în viața politică a vremii, susținând cu fervoare Unirea Principatelor Române și ocupând diverse funcții administrative după acest eveniment istoric. A fost recunoscut ca un reformator dedicat, care a militat pentru modernizarea societății românești.
Tragedia personală a lui Pantazi Ghica a început odată cu dezamăgirea în dragoste. Îndrăgostit nebunește de o tânără poloneză numită Wanda, a suferit enorm atunci când a descoperit că aceasta îi era infidelă. Această decepție, împreună cu alte necazuri personale, l-au adus pe drumul depresiei, iar în cele din urmă și-a pus capăt zilelor în 1882.
Pantazi Ghica rămâne astfel unul dintre acele figuri literare și politice complexe ale secolului al XIX-lea, ale cărui contribuții și tragedie personală adaugă nuanțe interesante în peisajul cultural al României.