Te-ai gândit vreodată cât cântăresc norii? Oamenii de știință deja au încercat să afle răspunsul la această întrebare.
Practic, pe măsură ce aerul din apropierea suprafeței Pământului se încălzește, începe să se ridice, transportând vaporii de apă cu el, fiind mai puțin dens decât azotul și oxigenul din jur.
Acesta este același principiu care ridică baloanele cu aer cald de la sol.
Pe măsură ce aerul se răcește, în el se formează picături de apă și gheață în cantități suficient de mari pentru a forma norii pe care îi vedem pe cer.
Totuși, picăturile de apă din interiorul norilor reprezintă doar o mică proporție din volumul norului. Un nor de tip cumulus, de exemplu, are aproximativ 0,5 grame de apă pe metru cub. Așadar, un nor de 1 kilometru cub ar cântări 500.000 de kilograme.
Numeroasele picături dintr-un nor pot face o cantitate totală uriașă, dar asta nu contează pentru fiecare picătură individuală. Acestea rămân pe cer datorită suprafeței mari.
Forța ascensională a rezistenței aerului, numită și forța de portanță, asupra picăturilor mici de apă este suficientă pentru a menține viteza terminală.
Rezultatul este că picăturile mai mici cad constant, dar sunt ușor împinse în sus de aerul de dedesubt.
Pe măsură ce lucrurile evoluează, greutatea picăturilor în comparație cu suprafața acestora crește, iar picăturile cad, iar rezistența aerului nu mai este suficientă pentru a le încetini.
„O picătură de apă cu rază de 10 microni cade cu o viteză de 1 cm/sec”, explică Louis J. Battan în cartea „Cloud Physics”, „în timp ce picăturile cu rază de 50 de microni cad cu o viteză de 26 cm/sec”, completează acesta.
În momentul în care raza picăturii de ploaie depășește 0,1 milimetri, rezistența aerului din fluxul ascendent nu mai este suficientă pentru a contracara gravitația, și acela este timpul când trebuie să te adăpostești sau să faci rost de o umbrelă.