SFÂNTUL CUVIOS SIMEON CEL DIN MUNTELE MINUNAT este un părinte a cărei viață a uimit pe creștinii contemporani lui. Mare făcător de minuni, este unul dintre marii sfinți stâlpnici, născut dintr-o mamă sfântă.
A fost menit de dinaintea nașterii sale să ducă o viață uimitoare și peste fire, plină de nevoințe.
Încă și copilăria lui a fost împodobită cu numeroase minuni, precum veți afla aici:
Arătarea Înaintemergătorului în vis
Adeseori cinstita Marta alerga la biserica Înaintemergătorului şi se ruga cu multă osârdie Sfântului Ioan, patronul acelei biserici, ca să mijlocească la Dumnezeu cu rugăciunile lui, darul de a naşte un prunc parte bărbătească.
Pentru aceasta se făgăduia că, de va naşte un prunc, o să-l aducă la Dumnezeu, precum a adus Ana pe Samuel spre slujbă.
După un an i s-a arătat la rugăciunea cea de noapte, pe când ea dormita, Sfântul Ioan Înaintemergătorul în biserica sa, zicându-i:
„Nădăjduieşte, femeie, că rugăciunea ta este primită şi-ţi vei căştiga cererea.
Ca semn al binecuvântării lui Dumnezeu să-ţi fie ţie acest bulgăr de tămâie binemirositoare; şi-i dă un bulgăre de tămâie mirositoare, zicându-i: Cu acela cădeşte-ţi casa”.
Deşteptându-se Marta din dormitare, a găsit în mână acel bulgăre de tămâie, al cărui miros era negrăit.
Apoi, iarăşi i s-a arătat Mergătorul înainte, zicându-i:
„Mergi la bărbatul tău, că vei zămisli fiu, şi-l vei numi Simeon. El va suge lapte numai din sânul cel drept iar de cel stâng nu se va atinge, căci va fi fiu al dreptăţii.
El nu va gusta carne, vin sau vreo mâncare făcută cu meşteşug omenesc, ci numai pâine, miere şi sare; iar băutura lui va fi apa.
Ție ţi se cade să-l păzeşti cu toată atenţia în copilăria lui, ca pe acel ce are să fie vas sfânt, spre slujba Domnului Dumnezeului nostru.
După doi ani de la naşterea lui, îl vei aduce aici în biserica mea şi-l vei boteza.
După ce s-o învrednici de darul Sfântului Botez, atunci ţi se va vesti ce va să fie pruncul acela”.
Marta, umplându-se de spaimă şi de negrăită bucurie din vedenia aceea, da mare mulţumire lui Dumnezeu şi Sfântului Ioan Înaintemergătorul.
Apoi, întorcându-se acasă la bărbatul său, a zămislit prunc în pântecele său şi, împlinindu-se vremea, a născut fără de durere fiu, pe care l-a numit Simeon şi-l hrănea din sânul cel drept.
Altădată, vrând să se încredinţeze cu adevărat de ceea ce i s-a grăit în vedenie de Sfântul Ioan Înaintemergătorul, că pruncul ce se va naşte nu se va atinge de sânul cel stîng, îl punea la sânul cel stâng, iar el, plângând, îşi întorcea capul său, nevoind să sugă.
Talantul încredințat de Mântuitorul
Fericita Marta, petrecând acolo împreună cu fiul său, pruncul Simeon, a văzut o vedenie ca aceasta:
Vedea pe Domnul nostru Iisus Hristos, şezând pe scaun înalt şi mulţi dintre drepţi adunându-se de pretutindeni; iar cărţile vieţii erau deschise, pentru că se făcea judecata.
La răsărit se vedea Raiul desfătării, iar la apus focul gheenei.
Şi a zis către dânsul Duhul Sfânt:
„Ascultă, pruncule şi înţelege cele ce le vezi aici.
Sârguieşte-te să placi lui Dumnezeu, ca să te învredniceşti de cinste, împreună cu sfinţii şi să câştigi negrăitele bunătăţi, pregătite celor ce iubesc pe Dumnezeu”.
Din această vedenie s-a înţelepţit pruncul prin dumnezeiasca înţelepciune şi i s-a dat lui descoperirea celor neştiute şi vederea tainelor celor ascunse.
Urmarea îngerului și intrarea în mănăstire
După puţină vreme a văzut pe un bărbat minunat la vedere, îmbrăcat în haină albă, zicând către dânsul: „URMEAZĂ-MĂ!”
Simeon a mers după el. Iar bărbatul ce i se arătase l-a dus în părţile Tiberiei, care este aproape de Seleucia, şi l-au pus pe el într-un munte pustiu, sub care era un sat ce se numea Pilasa.
Acolo, în muntele cel pustiu, petrecea cu fiarele ca şi cu nişte miei, de vreme ce numai pe acelea le avea împrejur vieţuitoare; iar de oameni nu era văzut nicidecum.
El era luminat noaptea şi ziua de o negrăită lumină; iar hrana i se aducea de bărbatul acela, care îl adusese pe el acolo, şi care, adeseori arătându-i-se lui, îl povăţuia întru toate şi îi dădea hrană la vreme.
După câtva timp, cu povăţuirea aceluiaşi bărbat, s-a suit în vârful muntelui şi a aflat o mănăstire mică, în care era un egumen, stând pe stâlp, cu numele Ioan.
Acelui egumen i se arăta adeseori vedenii despre Simeon cel ce era să vină la dânsul.
Uneori vedea un prunc în haină, venind cu căruţa la mănăstirea lui, alteori îl vedea umblând prin văzduh şi zburând pe deasupra mănăstirii, iar alte ori stând pe un stâlp luminos, şi cu acel stâlp se apropia de mănăstire.
Apoi vedea şi pe un înger arătându-i lui pe pruncul acela şi zicându-i:
„Acesta este acela prin care vei câştiga mântuirea!”
Deci, egumenul spunea acele vedenii monahilor celor ce petreceau cu dânsul.
Când fericitul Simeon, cu povăţuirea lui Dumnezeu a venit la mănăstirea lui, monahii se minunau, cum un prunc ca acesta, abia de şase ani, a putut să umble prin atâtea locuri pustii şi să vină la mănăstirea aceea.
Egumenul Ioan, văzându-l de pe stâlp, a cunoscut îndată pe prunc, căci pe unul ca acela îl vedea de multe ori în vedenie.
Deci, s-a bucurat foarte mult de venirea lui şi, chemîndu-l la sine, l-a luat în braţe şi l-a sărutat, mulţumind lui Dumnezeu cu lacrimi.
Pruncul era foarte frumos la faţă, cu părul galben, cu ochii luminoşi şi plăcuţi; chiar din privirea corpului lui se arăta frumuseţea sufletului.
El era blând, tăcut, grabnic în răspuns, înţelept în cuvinte, plin de cereştile daruri, petrecând în linişte în mănăstirea aceea.
Postirea lui era astfel: el mânca linte muiată în apă, uneori după trei zile, alteori după şapte, iar alte ori după zece zile bea puţină apă.
(Extras din „Viețile Sfinților”, ed. Episcopiei Romanului)
SINAXARUL VIDEO: