Personal, în ziua în care zvonurile au devenit realitate, am simţit un amestec de speranţă şi linişte. Liniştea venind nu doar din anvergura noului acţionar, ci şi din (mai ales!) experienţa sa în administrarea afacerilor.
După anii negri şi grei de insolvenţă, faliment, Dan Şucu era garanţia unui viitor luminos, pentru un club ce urma să sărbătorească centenarul pe noul Giuleşti.
Venirea lui Dan Şucu a produs entuziasm, emulaţie şi încredere. Şi, cel mai important, a născut aşteptări.
La 2 ani de la momentul acela nu îmi propun un bilanţ; suntem încă cu toţii afectaţi de finalul campionatului recent încheiat. Dar cred că este un moment bun pentru urări şi dorinţe la ceas aniversar. Domnule Şucu, nu ştiu dacă veţi citi vreodată acest text, însă eu îl voi scrie ca şi cum m-aş putea adresa dumneavoastră.
Domnule Şucu, am repetat asta obsesiv în ultimii 2 ani: sunteţi singurul om de neînlocuit la Rapid. Nu, nu o spun din politeţe, nici pe departe.
Sunteţi cel care a adus liniştea financiară in Giuleşti, sunteţi cel care a inţeles să işi asume rezolvarea problemelor venite de la TAS, sunteţi cel care a transformat Rapid într-un club pentru care (complet nespecific fotbalului românesc), termenul “întârziere la plată” a devenit necunoscut. Datorită dumneavoastră clubul Rapid este astăzi o destinaţie dezirabilă pentru aproape orice fotbalist din România.
Cum spuneam, simpla dumneavoastră asociere cu Rapid a produs emulaţie atât în rândul suporterilor cât şi în rândul sponsorilor care işi propuneau să işi asocieze imaginea cu fotbalul. Această emulaţie s-a simţit şi în conturile clubului, pentru că suporterul rapidist a înţeles să contribuie la efortul dumneavoastră de a construi noul Rapid.
Şi totuşi, după 2 ani, atât dumneavoastră cât şi noi simţim că traversăm un moment dificil. Dar nu rezultatele recente fac momentul dificil. Nici clasamentul şi nici ratarea cupelor europene.
Domnule Şucu, suporterul rapidist nu este un suporter de rezultat. De altfel, suporterii unui club care are în palmares 3 titluri în 101 ani pot fi catalogaţi oricum, numai de rezultat nu. Momentul, domnule Şucu, e dificil din pricina dezamăgirii. Dezamăgire născuta din hăul care s-a căscat între aşteptările create şi realitatea prezentului.
Recent, Mircea Lucescu a refuzat (elegant, dar ferm) o reîntoarcere la Rapid. Desigur, nu pot cunoaşte motivele, dar daţi-mi voie, vă rog, să speculez.
Mircea Lucescu a venit la Rapid in 1997. La fel cum ar fi fost şi astăzi, obiectivul său a fost titlul. Dar, domnule Şucu, Mircea Lucescu avea atunci 27 de ani mai puţin şi îl avea alături pe Dinu Gheorghe. În 1999 (Doamne…a trecut un sfert de veac…) când titlul a venit în Giuleşti, Rapidul lui Mircea Lucescu nu avea nici un jucător străin în lot. Au trecut 25 de ani într-o clipita, însă fotbalul s-a schimbat enorm în intervalul ăsta. Atât ca joc, dar mai ales în afara ierbii. Pentru a compensa cei 27 de ani in plus, absenţa unui Dinu Gheorghe (şi mă refer acum la experienţa sa) şi complexitatea administrativă a fotbalului de astăzi, Mircea Lucescu ar fi avut nevoie de un club puternic in spate.
Domnule Şucu, cel mai mic club la care Mr. Lennon a activat ca antrenor în remarcabila sa carieră este clubul scoţian (astăzi în prima liga) Hibernian. Ei bine, Hibernian este un club cu venituri de aproximativ 14 milioane EUR in 2023. În “liga” Rapidului. Cu tot cu jucatori, Hibernian a avut in 2023 nu mai puţin de 160 de angajaţi. 44 dintre ei doar in zonele administrativ şi comercial. Ca o paranteză, aceasta este cea mai redusă organizaţie cu care Mr. Lennon a fost obişnuit să lucreze în Scoţia. Despre cei 942 (760 doar în ariile non-sportive) angajaţi ai lui Celtic in 2023 nu are sens să amintim; e un cu totul alt nivel, de acord.
De aceea, domnule Şucu, vă doresc să reuşiţi să construiţi o organizaţie care să permită Rapidului să se gândească în viitor la un antrenor ca Mircea Lucescu.
Din momentul venirii dumneavoastră în Giuleşti, aţi remarcat ataşamentul suporterilor faţă de club.
Domnule Şucu, noi (şi toţi cei care au fost lângă Rapid înaintea noastră) suntem unde ne-aţi găsit pentru că Rapidul a creat în timp un extraordinar sentiment de comunitate. Apartenenţa la această comunitate e explicaţia pentru ataşamentul care v-a surprins plăcut în urmă cu doi ani.
Desigur, profesional vorbind, când rapidismul reprezintă singura calitate, el încetează de fapt a mai fi o calitate. Pentru că la serviciu, acolo unde suntem plătiți, suntem cu toții evaluați după cunoștințe, abilități și realizări. Poate că asta a fost, până la urmă, problema. Dar domnule Șucu, rapidismul nu e o problemă decât atunci cand iși propune să țină loc de abilități profesionale. De rapidism însă e nevoie in club. Pentru că orice comunitate are în primul rând un spirit al său. O identitate.
Atunci când tot ce ai de oferit comunitații, clubului în speță, e imaginea ta, alte case mai mari au rezolvat problema perpetuării identității astfel: Franco Baresi – Vice-președinte de onoare AC Milan; Javier Zanetti – vice-președinte Inter Milano. Departe de butoane si decizii.
Clubul și stadionul reprezintă “vatra satului” pentru comunitatea noastră, domnule Șucu. De aceea, clubul trebuie să ne strângă în jurul său, să ne transmită emoții pozitive, să creeze emulație; iar noi vom răspunde cu entuziasm. Sunteți probabil cel mai potrivit administrator pentru clubul nostru; deschideți-l catre noi, domnule Șucu, printr-o comunicare de care brandul Rapid are nevoie. Pentru a crea împreună cu suporterii săi imaginea pe care brandul Rapid o merită.
Un brand centenar, domnule Șucu, nu poate avea dubii cu privire la istoria sale. Un astfel de brand e obligat să producă evenimente chiar și atunci când face mult mai puțin decât să angajeze antrenori cu CV impresionant, ca cel al domnului Lennon. Rapidul are suporteri, domnule Șucu, iar suporterii rapidiști au nevoie ca centrul universului lor – clubul – să comunice cu ei.
Domnule Șucu, ajutați Rapidul să invețe să comunice! Ați făcut-o cu alte branduri, replicați experiența la Rapid!
Pentru că, domnule Șucu, Paștele, Crăciunul și Rapidul se sărbătoresc în familie!