Pe timpuri, Hotelul Britania obișnuia să fie o adevărată bijuterie arhitecturală a orașului București, un simbol al eleganței și al rafinamentului interbelic.
Construit în anul 1920 de către I. Pake-Protopopescu, fiul primarului Emanoil Pake-Protopopescu, acest hotel impresionant reușea să capteze atenția tuturor celor care treceau pe lângă clădire.
Cu două turnuri rococo, Hotelul Britania efectiv strălucea în mijlocul capitalei, reprezentând un punct de reper fără curus în peisajul urban al vremii.
Fotografiile și cărțile poștale din acea perioadă ne oferă, de altfel, o perspectivă interesantă asupra acestei clădiri deosebite, care părea desprinsă din lumea fermecată a poveștilor, după cum spuneau mulți, în acea perioadă.
Cu toate acestea, destinul acestei clădiri a fost marcat de tragedie. În ziua de 29 decembrie 1932, un incendiu cumplit a cuprins Hotelul Britania, provocând pagube considerabile de ordin material.
Ultimile etaje și cele două turnuri au fost grav afectate de flăcări, schimbând fără drept de apel aspectul acestui edificiu arhitectural al Bucureștilor.
După incendiul tragic, Hotelul Britania a fost supus unor lucrări de reparații, însă turnurile care îi dădeau tot farmecul nu au fost reconstruite.
Povestea nefericită a continuat odată cu cutremurul din 10 noiembrie 1940, care a pecetluit soarta clădirii, din păcate pentru iubitorii arhitecturii.
Bucureștiul, într-o altă eră, arăta complet diferit față de peisajul urban pe care îl cunoaștem astăzi. Unde acum se află piațeta cu fântână arteziană de la Universitate, cândva exista Hotelul Britania, în toată splendoarea sa.
Cu toate astea, odată cu lărgirea și alinierea Bulevardului I. C. Brătianu (actualul Nicolae Bălcescu), hotelul a fost expropiat și demolat pentru a face loc noilor construcții pe care le aveau comuniștii în plan.
Blocul Bavaria (Dunărea 1) a fost, spre exemplu, ridicat pe locul vechiului hotel, însă și el a căzut la cutremurul din 4 martie 1977, marcând sfârșitul unei epoci în istoria urbană a Bucureștiului.
Ulterior, comuniștii au construit Blocul Dunărea 2, iar acest lucru a transformat aspectul piațetei cu fântână de la Universitate în ceea ce putem vedea și astăzi, adică Piața 21 Decembrie 1989.
În perioada în care Hotelul Britania trona în centrul Bucureștiului, și definea eleganța și luxul vremii, această zonă era una dintre cele mai vii și animate ale orașului.
Reclame luminoase pe fațadele hotelului atrăgeau privirile trecătorilor, iar camerele acestuia, dotate cu ceea ce managerii numeau „confort modern”, erau destinația preferată a multor călători care își permiteau un astfel de lux.
Cu toate că incendiul care a distrus Hotelul Britania a reprezentat o tragedie pentru arhitectura din oraș, clădirea continuă să trăiască în fotografiile care au rămas din acea perioadă.
Din păcate, soarta acestui hotel nu este singulară în țara noastră, de vreme ce dezastrele naturale, dar și războaiele, au reușit să ciopârțească arhitectura de odionioară.
Un exemplu în acest sens este și orașul Galați care, imediat după cel de-Al Doilea Război Mondial, a rămas fără mai bine de 80 la sută din clădirile istorice. Mai rău decât în cazul Capitalei, centrul istoric al orașului Galați este acum o amintire, de vreme ce singurele clădiri care au rezistat timpului și tragediilor au fost tratate cu o nepăsare greu de descris.
În mare, prea puține s-au păstrat, iar în timp ce alte țări au reconstruit după ce s-au confruntat cu dezastre, fie ele create de natură sau de om, România a bătut pasul pe loc, iar ceea ce au făcut comuniștii servește drept exemplu de așa nu. Mânați de modelele rusești, ai noștri au dărâmat tot ce au putut, ca mai apoi să construiască în locul clădirilor cu pricina altele mai mari, mai pătrate și, în mod absolut evident, mult mai urâte.
Ce-i drept, timpul nu poate fi dat înapoi, așa că tot ceea ce ne rămâne de făcut este să sperăm că românii vor invăța ceva din istorie, deși slabă șansă.