Dacă la alegerile generale din anul 2000 prezența la urne era de 65,31%, reprezentând un număr de 11,5 milioane de votanți, la alegerile parlamentare prezența la vot era de doar 33,24% numărul persoanelor care au votat a fost de 5,9 milioane. Adică aproape s-a înjumătățit. În anul 2000 pe listele electorale erau înscrise 17 559 727, iar pe listele din 2020 numărul persoanelor înscrise pe listele electorale fiind de 18 191 396.
Pe măsură de partidele politice s-au confruntat tot mai dur, pe măsură ce politicienii erau tot mai ahtiați după voturi, alegătorii au preferat să stea acasă în ziua alegerilor.
Cauza creșterii absenteismul la alegerile parlamentare este decuplarea lor de prezidențiale. Dar și numărul votanților la alegerile prezidențiale a fost cu circa două milioane mai mic în 2019 față de numărul votanților la prezidențialele din anul 2000.
Prezența la vot la alegerile locale din anul 2000 a fost de 50,85%, în timp ce la locale din 2020 s-au prezentat la vot doar 46% din cetățeni cu drept de vot. La București absenteismul a fost și mai mare, la urne prezentându-se doar 35 % din votanți.
Interesul tot mai scăzut al cetățenilor față de alegeri este un fenomen prezent în toate țările europene. Absenteismul este în sine un vot de blam față de politică, față de clasa politică.
Din păcate cu cât apar mai multe probleme, în primul rând de ordin social și economic, cu atât mai mult scade încrederea în politicieni. Dezbaterile aprinse între candidați par atractive, sunt urmărite de zeci de mii, de sute, de milioane de telespectatori, dar nu aduc mai mulți alegători la urne.
Certurile sunt receptate ca un spectacol și atâta tot. A-l înjura pe contracandidatul tău nu înseamnă automat că vei fi votat. Oricât de populiste par promisiunile electorale, cetățenii sunt interesați de programul fiecărui partid, al fiecărui candidat.
De aceea este imperios necesar să fie urmărită cu atenție atât prestația fiecărui candidat cât și calitatea echipei din jurul lui. O atenție mult mai mare ar trebui acordată consilierilor locali și județeni înscriși pe listele electorale.
Un capitol cu totul aparte îl reprezintă alegerile pentru Parlamentul European. Până în acest moment campania pentru alegerile europarlamemtare nu pare să fi început.
Pe fond, europarlamentarele sunt mai importante decât alegerile locale. Dar acest lucru trebuie să-l explice eurocandidații înscriși pe listele electorale.
Problema se pune și invers: în ce măsură sunt interesați românii de instituțiile europene în general?
Acceptarea României în spațiul Schengen ar fi fost un stimulent contret pentru trezirea interesului față de UE în general, față de natura parlamentului European față de Comisia Europeană.
Tracasările în legătură cu PNRR de asemenea nu au fost bine primite de publicul românesc. În timpul regimului Băsescu instituțiile europene, Mecanismul de Verificare și Control (MCV) nu a fost foarte popular pentru români.
La un moment dat s-a vorbit și despre sumele cotizația plătită de România, dar și că multinaționalele s-a bucura de protecția unor instituții europene. Banii primiți, se spunea, se reîntorc în Europa prin firmele care execută lucrările. În sfârșit, înseși instituțiile europene nu s-au străduit foarte mult să se prezinte în fața publicului românesc.
Din păcate, majoritatea românilor nu se simt parte a Uniunii Europene, considerându-se doar tolerați, ca o rudă săracă. O Europă cu două viteze, de asemenea a scăzut entuziamul românilor față de UE.