Frank Close, un cunoscut fizician de la Universitatea Oxford din Marea Britanie, care a publicat noua sa carte: ”Charge: Why Does Gravity Rule?” (”Sarcina: De ce domină gravitația?”) descifrează o descoperire neobișnuită din interiorul Pământului. El explică cum o forță invizibilă mai puternică decât gravitația există în măruntaiele planetei noastre.
Astăzi, nucleul lichid al Pământului este încă o frenezie a curenților electrici, care generează un câmp magnetic. Aceasta se extinde în atmosferă și mult dincolo, invizibil pentru simțurile noastre normale. Dar, răspândindu-se de la sursa sa din miezul topit până în cerurile de deasupra, ea pătrunde mai întâi în scoarța terestră, potrivit Live Science.
Aici lasă o amprentă tangibilă, dovada că există o forță mai puternică decât gravitația care lucrează în interiorul Pământului, a cărei influență se extinde foarte departe.
În precambrianul timpuriu, acum patru miliarde de ani, pe măsură ce suprafața s-a răcit, elementele atomice s-au acumulat în straturi. Cel mai stabil dintre acestea, fierul, este astăzi unul dintre cele mai abundente elemente din crustă.
Roci magmatice s-au format din lavă vulcanică. Aceste roci au proprietatea că, în prezența unui câmp magnetic, atomii lor de fier acționează ca soldații la paradă, deoarece ei înșiși devin magnetici. Acest lucru este exploatat în demonstrațiile populare în care câmpul magnetic al unui magnet bară poate fi făcut vizibil.
„Pe măsură ce magma s-a răcit pentru a forma ceea ce este astăzi crusta exterioară solidă a lumii, magnetismul a fost blocat în minerale care conțineau fier, cum ar fi magnetita”.
Imaginea unui atom, cu electroni care roiesc în jurul unui nucleu central bombat cu protoni și neutroni, este la fel de emblematică în percepția noastră despre știință precum helixul ADN-ului sau inelele lui Saturn. Dar oricât de mult am zgâria suprafața acestor fundamente științifice, putem merge și mai adânc, concentrând acel microscop mai departe și descoperind și mai multe forțe care guvernează lumea noastră.
În noua sa carte „Charge: Why Does Gravity Rule?”, fizicianul teoretician Frank Close explorează forțele fundamentale care guvernează lumea noastră, punând întrebări pe parcurs care încearcă să explice modul în care echilibrul delicat al sarcinilor pozitive și negative a deschis calea gravitației pentru a ne modela universul. Cu excepția asta, el explică cum a fost descoperit magnetismul, cele mai tangibile forțe fundamentale, de unde provine și cum și-a luat numele.
Magnetismul este o manifestare a electricității și invers. Electricitatea și magnetismul au fost imprimate în jurul nostru încă de la început. Acum cinci miliarde de ani, când noul Pământ era o plasmă fierbinte de curenți electrici învolburați, aceste fluxuri au creat câmpuri magnetice.
Pe măsură ce magma s-a răcit pentru a forma ceea ce este astăzi crusta exterioară solidă a lumii, magnetismul a fost blocat în minerale care conțineau fier, cum ar fi magnetita.
Bara magnetică este un model simplu care ilustrează ceea ce se întâmplă cu Pământul magnetic însuși. Polii magnetici nordici și sudici ai Pământului sunt analogi cu cei ai barei magnetului, câmpul magnetic al planetei noastre extinzându-se departe în spațiu. Nu există pilitură de fier în spațiu, dar există cantități mari de minereuri de fier pe dealuri, stânci și munți, de pe Pământ.
În unele locuri, întâmplător, aceste aglomerări magnetice sunt destul de extinse, cum ar fi pe Insula Elba și Muntele Ida din Asia Mică, unde aflorimente mari păstrează amprenta magnetică în roci cunoscute istoric drept lodestone, acum numită magnetit.
Cu siguranță, puterea magnetismului ar fi fost evidentă încă din Epoca fierului. Fulgerul este un fulger de curent electric care generează câmpuri magnetice intense și magnetizează rocile feroase. Topirea pentru a recupera metalul pur de fier din aceste surse ar fi dezvăluit atracția lor magnetică.
Așadar, fenomenul este cunoscut probabil de aproximativ 3.000 de ani. Asemenea descoperirii focului, cea a magnetismului a apărut probabil în mai multe locuri independent, toate inspirate de magnetizarea naturală a fierului în roci.
Căci rocile magnetice sunt omniprezente. Până în secolul al XVI-lea, călătorii au înregistrat cele mai bune exemple, din India de Est și coasta chineză: „Masivă și foarte grea, [piatra] va atrage sau ridica greutatea ei înșiși în fier sau oțel” [Robert Norman, The Newe Attractive, 1581]. Pe măsură ce cunoștințele despre fenomen s-au răspândit de la mitul grecesc la latină și mai departe în engleză, numele s-a transformat în „roca Magnes” sau „magnet”.