Publicația huffpost.com
„Mamei mele nu îi place numele fiului meu (Elijah), așa că a refuzat să-l numească așa. În schimb, spunea „Acel mic băiat” sau „Acel mic bebeluș”, ca și cum nu ar avea un nume.”
„Mătușii mele nu i-a plăcut numele pe care l-am ales pentru fiul meu cel mare (Zachary), așa că a decis pur și simplu să-l redenumească și să continue să-l numească Joshua”.
„Cu al doilea copil, mi s-a rupt apa la 32 de săptămâni, iar eu am fost în repaus la pat în spital până la 34 săptămâni, moment în care a fost indusă nașterea. Știind că fiica mea va fi prematură și cel mai probabil dusă direct la terapie intensivă neonatală, soțul meu (pe atunci) și cu mine am decis să rămânem doar noi în spital în timpul travaliului. Am decis să aducem familia după ce am știut că ea este stabilă și pregătită pentru vizitatori.
Sigur că, la scurt timp după naștere, a fost dusă la terapie intensivă neonatală. Am trimis un mesaj familiei pentru a-i informa că a sosit și că era sănătoasă, ținând cont de toate. Mama mea m-a sunat imediat, furioasă că nu a fost prezentă la naștere. I-am spus că aveam nevoie de sprijin, că nu știam cât de sănătos va fi bebelușul și că trebuia să ne concentrăm pe el. Ea a argumentat că avea dreptul să fie acolo și că s-ar fi ferit să mă deranjeze. I-am spus că era vorba despre noi putându-ne concentra pe bebeluș și că nașterea nu era despre ea sau ce își dorea ea. Ea a strigat în telefon: „Ba da!” și apoi mi-a închis telefonul. Nu s-a scuzat niciodată, și până în ziua în care a murit, a crezut că i-am făcut o mare nedreptate.”
„În timpul celei de-a treia sarcini (care s-a dovedit a fi un copil născut mort) soacra mea a declarat că era surprinsă că am rămas din nou gravidă, „ținând cont de situația voastră financiară”. Toată acea judecată a fost îngrozitoare.”
„Am avut un travaliu greu, de 24 de ore, care în cele din urmă s-a blocat. Când s-a blocat, am decis să așteptăm până când bebelușul va fi pregătit să vină, ceea ce a fost cea mai bună alegere. Dar a fost dezamăgitor, frustrant și dureros fără niciun fel de recompensă. Mi-am împărtășit sentimentele cu soacra mea. Răspunsul ei a fost doar: „Gândește-te că l-ai făcut pe Jerry să treacă prin asta!” (Jerry este soțul meu.) Am izbucnit în lacrimi și am plâns timp de trei zile în șir până când travaliul a început din nou.”
„Cel puțin nu arată ca un mic extraterestru, ca alți prematuri.”
„Soacra: Sper că va moșteni nasul tatălui ei.”
„Fosta mea soacră a apărut în camera mea de spital în primele 30 de minute de la nașterea celei de-a cincea fiice și mi-a spus: Este o rușine că este fată.”
„La nașterea celui de-al doilea fiu al meu, primul lucru pe care soacra mea mi l-a spus a fost: Ce rușine că nu este fată.”
„Ei au așteptat să fie tratați ca și invitați în casa mea în timp ce eu eram lipsită de somn și cu dureri după o cezariană. Am avut gemeni și învățam cum să alăptez pentru prima dată. Așteptau să fie serviți, să fac curat după ei.”
„În timp ce zăceam într-un pat de spital la peste 10 ore de la începerea travaliului, am primit un mesaj despre cazarea la hotel a unui alt membru al familiei și nimic altceva. Niciun „Cum ești?” Niciun „Bună.” Nimic.”