Nesfârșire și evanescență (V)
Share
Să prețuim Evanghelia, sursa pe care ne putem bizui:
1. ca să ne contectăm la așteptările mesianice,
2. ca să vestim Împărăția harului,
3. ca să ne centrăm perspectiva pe dragostea lui Dumnezeu,
4. ca să putem avea o legătură cu Dumnezeu.
Adevărul ne-a fost livrat direct de Dumnezeu, Care nu poate să mintă. Să fim atenți: Crucea e un drum personal; putem merge toată viața să aprindem lumânări și – cu toate acestea – să nu știm cine este Hristos.
• Într-o săptămână, multe se pot schimba: intrare triumfală – răstignire – înviere.
• Noi să fim nimic, ca Dumnezeu să fie totul.
• Dumnezeu ne surprinde extraordinar de fiecare dată (David Anderson, Ghid de slujire multiculturală, Ed. Casa cărții, Oradea, 2015, p. 10).
• E dificil de înțeles cum Dumnezeu alege să sufere în locul omenirii; nu putem cuprinde această taină (Philip Jenkins, Iisus, Dumnezeu și Om, Ed. Bookzone, București, 2024, p. 7).
Chiar dacă unele cateheze sunt sărace, harul care operează în Biserică este abundent și nelimitat.
• Cea mai mare vină este neabandonarea păcatelor.
Nu există libertate fără Hristos, pentru simplul fapt că nu există înviere şi viaţă veşnică fără El. Orice rău, prea mic ca să nu-l învingă Hristos. Practica tinde să impună progresiv iubirea, ca mod de existență și viață. Nu trebuie ca omul să existe și să iubească, ci să existe pentru că iubește, în măsura în care o face (Arhim. Timotei Kilifis, Hristos, Mântuitorul nostru, Ed. Egumenița, Galați, 2007, p. 213).
Nu sărbătorim o pace falsă, ci una reală, dăruită de Regele universului prin Fiul Lui.
• Realizăm – în sfârșit – care este idealul la care am fost chemați.
• Misterul învierii nu a fost accidental, ci desăvârșirea unui plan al iubirii divine milenare.
• Desculțul înviat nu este o fantasmă, ci Prietenul vital, Care ne ajută secundă de secundă.
• Ne rugăm neîncetat Maicii Fecioare, deoarece ea este avocata noastră de nădejde, Noul Ierusalim luminat de splendoarea învierii (Placide Deseille, Credința în Cel Nevăzut, Ed. Doxologia, Iași, 2013, p. 162).
Deși Hristos tocmai făcuse cea mai mare minune, apostolii erau panicați maxim, deoarece – după Golgota – se îndoiau că El era soluția divină. Erau terorizați de imaginație, erau siguri că vor fi răstigniți și ei.
• Învierea nu este o poveste despre ceva din trecut, ci este sursa speranței noastre prezente.
• Mesajul învierii nu este trucat, ci este pu• terea care strică trucurile luciferice.
• Credem și ceea ce nu vedem, chiar dacă reflectăm sau oscilăm inițial (Scarlat Demetrescu, Viața dincolo de mormânt, Ed. Prestige, București, 2024, p. 10). Nu L-am văzut pe Înviat, dar avem un mare dor de a ne odihni în prezența Lui.
• Habar nu avem uneori / unii despre ce e vorba în propoziție, ne făurim idoli din imaginație și plăcere (Valeriu Stancu, Mîntuirea prin necredință, Ed. Știința, Iași, 2020, p. 8). Până nu ne învățăm lecția de smerire, nu vom fi fericiți.
• Dorul de Dumnezeu nu se termină niciodată și este hrănitor. E hrănitor pentru că ne scoate dorirea din efemer, ne scoate dorirea de pe orizontală și o deschide către dorirea veșniciei, a vieții veșnice și a lui Dumnezeu, și în felul acesta ne altoiește și orizontal, ne altoiește și în viața de zi cu zi cu prezența Lui (Siluana Vlad, 365 de dimineți cu Maica Siluana, Ed. Doxologia, Iași, 2024, p. 9).
Citind Evanghelia, avem certitudinea că nu suntem singuri. Mergând la Slujba de Înviere, simțim o protecție specială. Sărbătorind Victoria, nu suntem înfrânți.
• La fiecare Liturghie ne împărtășim cu Însuși Hristos cel Viu și cerem mijlocirea Maicii Sfinte.
• Fecioara Maria este tipul ființei umane pe deplin realizate. Există la ea o intimitate infinită cu Dumnezeu și un respect infinit: ea cunoștea dumnezeirea lui Iisus într-un mod pe care noi nu-l cunoaștem, o cunoștea la un punct culminant (Dumitru Stăniloae, Marc-Antoine Costa de Beauregard, Mica dogmatică vorbită. Dialoguri la Cernica, Ed. Deisis, Sibiu, 2000, p. 184).
• În Maica Domnului a locuit toată sfințenia; din moment ce Dumnezeu se sălășluiește în ea, Fecioara Maria devine, după Dumnezeu, a doua persoană plină de Dumnezeire. Nici îngerii, nici oamenii n-o vor putea ajunge în sfințenie pe Maica Domnului (Gheorghe Băbuț, Maica Domn• ului, ocrotitoarea României, Ed. Pelerinul Român, Oradea, 1992, p. 5).
• Creștinismul nu e doar pentru călugări (Elusabeth Behr-Sigel, Locul inimii, Ed. Paralela 45, București, 2023, p. 25).
În fiecare dintre noi – cei credincioși – are loc învierea lui Hristos. Lumina care spulberă bezna, bucuria care irumpe și alungă tristețea, speranța care ne copleșește inimile. Fără înviere, totul ar fi iad, înfrângere, chin, durere, moarte, nefericire, deznădejde, ură.
• Henrik Ibsen ne pune pe gânduri: Fiecare om moare, dar nu fiecare om trăiește cu adevărat. Dacă ai dat tot, dar nu şi viaţa, să ştii că nu ai dat nimic. Cine nu iartă, distruge puntea pe care trebuie să treacă el însuşi. Fericirea reprezintă sentimentul de linişte, voioşie şi siguranţă al unei conştiinţe curate.
• Dumnezeu schimbă totul în omenire, dar nu Se schimbă pe Sine. Fără religie, scrie Tolstoi, adică fără o relaţie stabilită cu infinitul spiritual, omul nu-i decât o maimuţă fără coadă, care ştie să facă doar baloane și bombe. Fiecare om – oricât de sărac ar fi – poate spera că va găsi fericirea (Lev Tolstoi, Evanghelia pe scurt, Ed. Humanitas, București, 2017, p. 55).
• Să nu ne facem griji pentru ceea ce nu înțelegem din Biblie. Să ne facem griji pentru ceea ce înțelegem și nu trăim. Să nu ne punem pe noi pe primul loc. Să nu uităm care este destinația noastră (David Hamilton, Viața ne este programată?, Ed. Niculescu, București, 2016, p. 172).