Europa nu mai are în afacerile mondiale puterea pe care a avut-o cândva, când exista o ordine internațională liberală bazată pe puterea SUA și în care cooperarea internațională prospera. În acea lume, Europa nu era o superputere, dar caracteristicile epocii de după Războiul Rece - multilateralismul, cooperarea regională, interdependența, înflorirea democrației, soft power și comerțul liber - erau, de asemenea, caracteristicile Uniunii Europene.
Astăzi trăim în era post-Război Rece, iar lumea și-a schimbat direcția. Unele trăsături ale vechiului sistem continuă să existe. Dar forțele opuse, cum ar fi naționalismul, protecționismul și unilateralismul, sunt în creștere, potrivit The Guardian.
Europa se străduiește să se adapteze la această nouă lume, dar pentru a exercita puterea este nevoie de schimbări radicale în modul în care se vede și acționează. După cum a recunoscut președintele francez Emmanuel Macron în ultimul său discurs de la Universitatea Sorbona, dacă nu se adaptează, Uniunea Europeană ar putea să nu supraviețuiască. În opinia sa, UE este "pe moarte".
Conștientizarea acestui lucru provoacă o anxietate profundă în Europa, dacă nu chiar teamă. Iar această teamă este cea care determină alegerile proaste pe care le fac în prezent țările europene și UE.
Să luăm, de exemplu, abordarea inconsecventă a Europei față de invazia Rusiei în Ucraina. În timp ce în SUA, disponibilitatea de a sprijini Ucraina crește atunci când ucrainenii au succes pe câmpul de luptă, în Europa, situația este aproape opusă.
Atunci când Ucraina este în urmă sau în pragul înfrângerii, guvernele europene sunt mai înclinate să își intensifice sprijinul. Preocupările legate de înfrângerea Kievului și de implicațiile acesteia pentru securitatea continentului împing Europa să acționeze, să ofere mai mult ajutor militar, să accepte să folosească veniturile provenite din activele rusești înghețate pentru a sprijini Ucraina și chiar să ia în considerare desfășurarea de trupe în Ucraina, așa cum a sugerat în mod repetat Macron.
"Dar atunci când Ucraina reușește, ca în cazul contraofensivei sale reușite la Harkov și Herson în 2022, în Europa crește teama de o înfrângere rusă și de riscul ca aceasta să ducă la Armaghedon nuclear sau la prăbușirea Rusiei", notează ziarul.
Fără a diminua sprijinul politic, economic și militar pe care guvernele europene l-au oferit Ucrainei - și milioanelor de refugiați pe care țările UE i-au primit - această teamă a însemnat că asistența militară a fost adesea prea puțin și prea târziu.
Frica explică o mare parte din abordarea Europei față de Africa de Nord și Orientul Mijlociu. În timp ce în Ucraina frica înseamnă prudență și reținere excesivă, atunci când vine vorba de țările din sudul Mediteranei și din Africa, frica echivalează cu o abandonare completă a politicii externe. Europa nu se teme doar de aceste țări, ci este literalmente îngrozită.
Frica este și mai evidentă în Orientul Mijlociu, în special față de conflictul israeliano-palestinian. Nu există niciun motiv care să explice de ce guvernele europene au ales să nu intervină, deși ar putea să o facă. UE este de mult timp principalul partener comercial al Israelului și, după SUA, Germania este cel mai mare furnizor militar al Israelului.
UE este, de asemenea, cel mai mare donator de ajutor pentru palestinieni. Cu toate acestea, nu a existat niciodată cel mai mic indiciu de a folosi aceste pârghii. Frica este din nou la lucru. Frica, în acest caz, de a fi acuzat de antisemitism joacă un rol imens.
Astfel, dacă ne uităm la est, frica a condus Europa la întârzieri constante și la o reținere excesivă, în timp ce în sud, frica a împins Europa ca și comunitate politică să abandoneze complet politica externă. În Occident, anxietatea și teama sunt, de asemenea, palpabile, întrucât europenii așteaptă alegerile din SUA și se tem de revenirea lui Donald Trump. Această teamă duce la paralizie. Revenirea lui Trump este probabilă, dar, în loc să se pregătească pentru ea, Europa vrea pur și simplu ca acesta să dispară, potrivit The Guardian.
Recunoașterea deschisă a faptului că UE nu poate exista la nesfârșit, așa cum a făcut Macron, este un lucru corect și ar trebui să fie un impuls pentru o regândire sănătoasă și urgentă a modului în care Europa interacționează cu restul lumii.