Pr. Paul Siladi, lector universitar la Facultatea de Teologie din Cluj-Napoca, a vorbit la Emisiunea „Evanghelie și credință” realizată de Radio Tinitas despre îndoiala Sfântului Apostol Toma, prin care devine „imaginea omului natural în fața marelui miracol al Învierii, e felul în care umanitatea poate să recepteze ceea ce s-a întâmplat acolo”.
Preotul Paul Siladi a continuat argumentând faptul că „există o anumită ambivalență a îndoielii”, în sensul în care nu orice fel de îndoială reprezintă un păcat în sine.
Totodată, a adăugat clericul, „îndoiala poate să fie un păcat atunci când este făcută cu rea credință, când este iscoditoare, când o faci tocmai pentru a-ți demonstrața inteligența și capacitatea de a demonta orice îți spune cineva”.
De cealaltă parte, există o îndoială „care este o mișcare naturală a sufletului și care ne arată două lucruri importante despre noi”.
Pedagogia îndoielii
„În primul rând, atunci când ne îndoim de ceva ce privește credința noastră, vedem totuși că lucrurile acelea sunt importante. Pentru că lucruri care nu contează nu pot să constituie subiectul îndoielii noastre”.
„Temele mari, temele care ne ating la nivel intim, pot să constituie subiecte de îndoială pentru că sunt importante pentru noi. În clipa în care ne îndoim de ceva, ne putem da seama că lucrurile acestea cu adevărat contează”.
În al doilea rând, îndoielile oglindesc „vulnerabilitățile sufletului”, întrucât, a explicat pr. Paul Siladi, „de fiecare dată când ne îndoim, îndoiala aceasta pe care o simțim, ne spune ceva nu despre subiectul cu privire la care ne îndoim, ci cu privire la noi înșine, la sufletul nostru și la felul în care ne raportăm noi la aceste teme”.
„Așadar, dacă adunăm îndoielile pe care le avem, putem să facem un soi de hartă a vulnerabilităților sufletului. Făcând o asemenea hartă, vedem unde avem cu adevărat de lucrat”, a continuat acesta.
„Pentru că atunci când ne îndoim de ceva, cred că ne putem întreba de ce anume ne îndoim, de ce anume ne temem, ce fel de frică ne pune pe noi în mișcare”.
„Frica și dorință sunt două lentile foarte puternice care, așezate pe sufletul nostru, modifică felul în care percepem lumea”.
Întâlnirea cu Hristos presupune dobândirea păcii
„Ce se întâmplă în momentul în care îl întâlnim pe Hristos sau ce se întâmplă în momentul în care Hristos vine în inima noastră, vine în mijlocul nostru, dobândim pacea.
„Cred că ceea ce experimentăm cu toții cel mai adesea este zbuciumul, este neliniștea, este grija, grija cea lumească cu care ne confruntăm neîncetat. Probabil că una dintre posibilele definiții foarte adecvate ale omului este aceea că omul este o ființă care se îngrijorează. Spre deosebire de toate celelalte ființe create de Dumnezeu, omul având capacitatea de a proiecta viitorul, o dată cu înzestrarea aceasta proiectivă a minții sale, apare și îngrijorarea”.
„Zăcem cu toții sub povara absolut teribilă a fricilor și a îngrijorărilor noastre, sub povara războiului și a sciziunilor interioare”.
„Căutarea păcii nu este o acțiune solitară și egoistă, ci în momentul în care noi ne întâlnim cu Hristos, dobândim pacea inimii, pacea aceasta pe care noi am dobândit-o iradiază în jurul nostru și așa în cercuri concentrice, îi afectează pe cei cu care intrăm în contact”.
„Omul care a dobândit pacea este un purtător de Hristos, dar în același timp este și cineva din care ceilalți se vor hrăni și care îi va ajuta pe ceilalți la rândul lor să dobândească pacea și să îl întâlnească pe Hristos”.
„Îndoiala ne arată vulnerabilitățile pe care le avem, vulnerabilități care ne pun într-o stare de tensiune, de război și adesea de blocaj. Însă blocajul acesta să avem încredere că poate să fie depășit de Hristos, cel cu care atunci când ne întâlnim, dobândim pacea și prin credința în El dobândim viață”, a spus la final pr. Paul Siladi.
Foto credit: Darius Echim / Mitropolia Clujului, Maramureșului și Sălajului