Luna trecută, trupe NATO din 14 țări s-au reunit pentru a participa la cel mai mare exercițiu militar al Alianței de la sfârșitul Războiului Rece. Încă o dată, Rusia a fost în centrul atenției. De la evenimentele din Crimeea din 2014, Organizația Tratatului Atlanticului de Nord a supravegheat îndeaproape granița Europei cu Rusia.
Scopul exercițiului din acest an, Steadfast Defender 2024, este de a trimite un mesaj Moscovei: Alianța este pregătită să își apere membrii - în special pe cei aflați în apropierea granițelor Rusiei, inclusiv Letonia. Pregătirea pentru războaiele de coaliție a redevenit acum o prioritate a NATO, iar trupele trebuie să știe cum să lucreze împreună pe câmpul de luptă, relatează The Wall Street Journal.
"Integrarea tuturor țărilor este o provocare", a declarat locotenent-colonelul Jonathan Cox, din armata canadiană.
Anul acesta, pentru prima dată în ultimele decenii, membrii europeni își vor respecta în mod colectiv angajamentele financiare față de Alianță, a anunțat recent secretarul general al NATO, Jens Stoltenberg. Cu toate acestea, Alianța este afectată de alte dispute. Liderii sunt divizați cu privire la faptul dacă Ucraina și alți aspiranți ar trebui să fie admiși în Alianță.
Și multe țări NATO, inclusiv șase dintre cei 12 membri fondatori, sunt încă departe de a atinge nivelul bugetului militar. Cheltuielile reduse ale acestora au atras critici din partea candidatului republican la președinția americană Donald Trump, punând la îndoială viitorul alianței dacă Trump va câștiga în noiembrie.
Canada alocă aproximativ 1,3% din PIB pentru nevoile militare și nu intenționează să ajungă la 2%.
Scopul NATO este de a pregăti aliații pentru luptă unul lângă altul. Anul acesta, exercițiile sunt cele mai mari din 1988 și se desfășoară timp de patru luni de la Cercul Arctic până la Marea Neagră. În ele sunt implicate aproximativ 90.000 de militari, 1.100 de vehicule de luptă, 80 de avioane și 50 de nave navale.
Apărarea flancului estic
Operațiunea din Letonia a fost una dintre numeroasele operațiuni care au avut loc în apropierea graniței Europei cu Rusia. În 2016, în urma evenimentelor din Crimeea și din estul Ucrainei, aliații NATO au convenit asupra unei rotații permanente a trupelor între membrii vulnerabili din est.
Apărarea fiecărei națiuni NATO de-a lungul frontierei estice a Alianței este condusă de un stat membru, iar celelalte state membre oferă sprijin. Statele Unite conduc forțele din Polonia, Germania pe cele din Lituania, Regatul Unit din Estonia, iar Canada din Letonia. De la izbucnirea războiului din Ucraina, în februarie 2022, NATO și-a întărit forțele în aceste țări și a adăugat parteneriate în Slovacia, Ungaria, România și Bulgaria.
"Parteneriatele îi leagă pe aliați mai strâns decât oricând după Războiul Rece, când Statele Unite, Marea Britanie și Franța au menținut trupe staționate permanent în Germania de Vest", scrie The Wall Street Journal.
Diferența de opinii ale țărilor membre cu privire la amenințări
Unul dintre cele mai grave dezacorduri din Alianță este diferența de opinii ale țărilor membre cu privire la amenințări. NATO numește terorismul și Rusia principalele sale amenințări. Mulți oficiali din Turcia și din alte state membre NATO de-a lungul Mediteranei sunt mai preocupați de conflictele regionale, migrația ilegală și terorismul decât de Rusia.
Planificatorii NATO consideră că o invazie deschisă a Letoniei este puțin probabilă în viitorul apropiat, deși unii oficiali militari din țările NATO au spus recent că Moscova ar putea deveni suficient de puternică pentru a ataca în câțiva ani. Pe termen mai scurt, ei se tem că Moscova ar putea provoca conflicte în țările vecine, stârnind rușii locali și folosind tensiunile ca pretext pentru a interveni, așa cum a făcut Kremlinul în estul Ucrainei în urmă cu un deceniu.
În plus, asigurarea standardizării a fost de multă vreme o provocare pentru NATO. La exercițiile „Crystal Arrow”, membrii Alianței au desfășurat vehicule blindate canadiene LAV-6, tancuri americane, germane și poloneze, precum și vehicule de recunoaștere CVR-T letone de producție britanică. Fiecare dintre ele necesită piese și întreținere diferite.
Standardizarea echipamentelor mari
Standardizarea echipamentelor mari este o sarcină dificilă, deoarece producția acestora este o afacere profitabilă la care puțini oameni vor să renunțe. Statele Unite au aproximativ peste 30 de sisteme militare majore, cum ar fi avioane, nave și tancuri. Probleme pot apărea și cu echipamente mai mici. Planificatorii au petrecut ani de zile încercând să asigure interoperabilitatea radiourilor de teren securizate din diferite țări, o provocare agravată de nevoia de criptare digitală și de măsuri anti-război electronic.
După Războiul Rece, astfel de diferențe tehnice nu au contat prea mult, deoarece forțele NATO din diferite țări au luptat rar cot la cot. Acum trebuie să poată face schimb de echipamente și să știe că tunurile unei armate pot trage proiectilele alteia.
Planificatorii Alianței au stabilit standarde de echipamente și lucrează pentru a asigura interschimbabilitatea echipamentelor. Dar chiar și pentru unul dintre standardele de bază ale NATO - obuze de artilerie de 155 mm - membrii Alianței produc 14 modele diferite. Unele proiectile nu se potrivesc cu alte lansatoare, iar unele pot fi potrivite, dar nu pot fi asociate cu software-ul de țintire.
"Multe dintre cele aproape 200 de sisteme de arme diferite furnizate Ucrainei provin din țările NATO. Acest "amestec" a creat un adevărat coșmar pentru Ucraina, care este nevoită să caute piese de schimb pentru multe dintre ele", notează ziarul.