Față de anul trecut, turma sa i s-a înjumătățit, dar tot mai are 140 de oi. Nu sunt multe, dar sunt frumoase și dau lapte destul. Este mâncare sufucientă, iar șoproanele sunt pline de bucate pentru hrana lor. În acest weekend a organizat măsurișul sau ruptul sterpelor cum i se mai spune. A fost multă lume, iar binecuvântarea a fost dată de un sobor ales de preoți, în frunte cu părintele profesor universitar prodecan doctor Adrian Gheorghe Paul.
Pe vremuri erau patru turme de oi. Acum, noroc cu Găvrilă care mai păstrează această tradiție.
Acțiunea s-a desfășurat într-un cadru natural deosebit. După ce s-aun muls oile și înțărcat mieii, s-a măsurat laptele, obiceiul e important pentru că prin cântărirea laptelui muls se împart cotele pe oaie și pe familie, fiecare știind la cât va avea dreptul până la toamnă. Apoi, cu toții, au petrecut în natură, de la mic la mare, și s-au înfruptat din bucatele pregătite de Maria Pintea și Romelia Husti: aperitive, caș, urdă, mici, cârnați și carne prăjite pe grătar, gulaș cu carne de miel, balmoș și, bineînțeles, un pahar de horincă, coniac, vin, bere, apă și suc. Fiecare a servit ce i-a poftit inima.
Ciobanii lucrează zi și noapte
A fost un prilej să vezi pe viu tradițiile din Negreia, să le oferi o lecție copiilor, dar mai ales să te simți bine alături de cei dragi, departe de gălăgia orașului. Sunt fericiți că merg la oi, strigătul de bucurie transmițându-l și celor care, din diverse motive, nu urcă la stână. Unii mergeau pe jos, însă, cei mai mulți cu mijloace de transport auto. Pentru că accesul era dificil, invitații au lăsat autoturismele în curtea lui badea Tănăsie, iar ginerele Mircea Husti i-a transportat rând pe rând, cu jeepul, până la stână.
Găvrilă Pintea a fost cioban mereu. În urmă cu cinci ani s-a apucat de afacere. La început a fost un simplu cioban și lucra pentru alții. Acum e pe cont propriu și lucrează împreună cu soția Maria și feciorul Vasile.
Viața oierilor nu e tocmai ușoară. Că-i vreme bună, că-i rea trebuie să fie prezenți în mijlocul oilor. Ciobanii lucrează zi și noapte, în plus mai au probleme și cu animalele sălbatice. La stâna lui Găvrilă vin frecvent urșii, iar câini abia că mai fac față.
“Greutăți întâmpin și cu mulsul că nu găsesc pe nimeni să ne ajute. Dimineața la ora 5 trebuie să fii în strungă. E greu să te trezești așa de vreme. Nici terenurile nu le lucră oamenii. Noi le întreținem aproape la jumate satul. Le-am concesionat sau cumpărat. Plata o fac în produse sau bani. Când le lăsăm toate se umplu de huci. E greu la oi, dar asta este boala noastră nebunească” – spune Găvrilă.
Cașul, brânza și urda le vinde la cererea clienților și nu este nevoit să stea prin piețe. Dacă rămân, produse le valorifică la o asociație din Șomcuta Mare.
“M-am săturat să fiu cioban să am grijă de oile altora. Acum le am pe ale mele și sunt fericit. Am drag de oi. Toată afacerea o fac cu fondurile personale, iar din subvenția primită de la stat, îmi achit jumătate din cheltuielile cu îngrijitul oilor pe vară. Mă bucur că pot păstra această tradiție și, în plus, îi pot ajuta pe alți crescători care au câteva oi doar ca să aibă puțină brânză necesară pentru familie. După măsuriș fiecare crescător va primi caș și urdă în mai multe etape care vor urma. Producția pe care o va primi fiecare crescător este în funcție de cantitatea de lapte avută la măsuriș.
De la cele 140 de oi cu lapte crescătorii am muls peste 50 de litri. E destul de bine, iar ei vor primi câte 60 litri de lapte, pentru fiecare litru de lapte muls la măsuriș, din care vor face caș și urdă. Cu rele cu bune, m-am obișnuit în fiecare an să practic această îndeletnicire. Dacă există seriozitate, vine și puțină satisfacție financiară. Din nefericire, sunt tot mai puțini oameni serioși care să iubească și să îngrijească bine animalele. Eu cu soția și băiatul nostru o să facem tot ce ne stă în putință să păstrăm această tradiție” – a încheiat Găvrilă Pintea.