1 Mai Muncitoresc! Sărbătoarea, confiscată de Lenin și Stalin
- Dosofteea Lainici
- 1 mai 2024, 08:20
Ziua de 1 Mai, cunoscută inițial ca Ziua Internațională a Muncii, a fost transformată de regimurile comuniste. Devenind dintr-un simbol al luptei muncitorești într-un instrument de propagandă statală. Această transformare a sărbătorii reflectă cum o zi dedicată drepturilor muncitorilor a fost confiscată. Pentru a servi ideologia și agenda politică comunistă, îndeosebi în Uniunea Sovietică.
1 Mai. Originile Sărbătorii
Inițial, 1 Mai a fost stabilită ca zi de sărbătoare în 1889, de către a doua Internațională Socialistă. Pentru a onora mișcarea de protest pentru ziua de lucru de opt ore. Manifestația a culminat cu revoltele de la Haymarket din Chicago în 1886. Această zi a devenit rapid un simbol al solidarității internaționale a muncitorilor și al luptei împotriva opresiunii capitaliste. Împotriva miliardarilor și codului muncii din acea vreme.
Istoria Zilei de 1 Mai începe în contextul industrializării și urbanizării rapide din secolul al XIX-lea, când condițiile de muncă erau adesea grele și periculoase. Muncitorii lucrau în medie 10-16 ore pe zi în condiții insalubre. Mișcarea pentru stabilirea unei zile de muncă de opt ore a câștigat forță în anii 1880, simbolizând lupta muncitorilor pentru drepturi mai bune și recunoașterea contribuției lor sociale.
Punctul de cotitură în stabilirea Zilei de 1 Mai a fost Convenția Federației Americane a Muncii din 1884, care a proclamat că „după 1 mai 1886, va fi instituită o zi legală de muncă de opt ore pentru toți membrii sindicatelor noastre”. Această decizie a condus la organizarea de proteste și greve masive în mai multe orașe americane.
Pe 1 Mai 1886, aproximativ 300.000 de muncitori din 13.000 de afaceri din întreaga Americă au ieșit în stradă într-o grevă națională pentru a cere o zi de muncă de opt ore. În Chicago, manifestările au culminat cu evenimentele de la Haymarket pe 4 mai 1886, când o bombă a fost aruncată în rândul poliției care încerca să disperseze mulțimea, rezultând în moartea mai multor polițiști și manifestanți. Aceste evenimente au dus la o serie de procese controversate și la executarea a patru lideri anarhiști.
După Revoluția Bolșevică din 1917, liderii sovietici, sub conducerea lui Lenin, au înțeles apid potențialul mobilizator și unificator al Zilei de 1 Mai. În 1918, Uniunea Sovietică a declarat oficial 1 Mai ca sărbătoare națională, transformând-o într-o demonstrație de forță a noului regim. Aceasta a fost prezentată nu doar ca o celebrare a muncitorilor, ci și ca o afirmare a succesului și superiorității socialismului sovietic.
Instrument de Propagandă
Sub Stalin, Ziua de 1 Mai a devenit o parte centrală a calendarului propagandistic. Paradele masive organizate în Piața Roșie nu erau doar spectacole de solidaritate muncitorească, ci și oportunități pentru a arăta puterea militară și industrială a statului.
Participarea era obligatorie, iar absența putea fi considerată un act de trădare sau disidență. Astfel, 1 Mai a fost transformată dintr-o platformă pentru revendicări muncitorești într-o demonstrație de loialitate față de Partidul Comunist. Influența sovietică a extins redefinirea Zilei de 1 Mai dincolo de granițele URSS. În statele comuniste din Europa de Est, China, Cuba și alte părți ale lumii aliniate cu blocul sovietic, ziua a fost adoptată cu caracteristici similare – parada militară și discursurile ideologice au înlocuit adunările muncitorești libere și protestele.
Moștenirea și Impactul
Odată cu căderea regimurilor comuniste în Europa de Est și descompunerea Uniunii Sovietice, Ziua și-a recăpătat în unele locuri semnificațiile originale. Re-devenind o zi de afirmare a drepturilor muncitorilor. Totuși, în multe foste state comuniste, sărbătoarea păstrează un caracter oficia. Ea este marcată prin evenimente organizate de stat, chiar dacă lipsite de retorica comunistă explicită.
Confiscarea Zilei de 1 Mai de către comuniști rămâne un exemplu elocvent despre cum o sărbătoare cu rădăcini profunde în mișcarea muncitorească internațională poate fi transformată într-un instrument de consolidare a puterii politice. Aceasta arată cât de profund pot ideologiile și regimurile politice influența și redefini tradițiile și sărbătorile publice.