Bianca Tilici, talentata cântăreață din piesa Soarele pe stradă mea, cel mai nou single al formației Fly Project, face dezvăluiri exclusive despre viața personală.
Bianca Tilici face dezvăluiri exclusive după colaborarea cu Fly Project. Într-un interviu exclusiv pentru FANATIK, frumoasa gălățeancă ne povestește despre prima ei iubire și despre cea mai mare drama din viața ei. Aflăm cum ar fi trebuit să urmeze o carieră căaa Simonei Halep, dar a renunțat pentru că muzica i-a plăcut mai mult.
Ai doar 24 de ani și succesul nu a întârziat să apară. Cât de mult a trebuit să muncești pentru tot ce ai acum?
-Tot ce am făcut până acum pentru mine nu s-a simțit ca o muncă, ci mai degrabă ca o investiție. Mi-am dorit să fac muzică și am depus cât de mult efort am putut. Uneori mă învinovățesc și îmi zic că aș fi putut mai mult, dar cine nu face asta, sincer?
Am învățat că trebuie să mă bucur de ce am realizat până acum, să îmi acord timp pentru că lucruri frumoase nu vin de pe o zi pe alta. Există o oarecare presiune când vine vorba de succes, iar până la urmă ce înseamnă succesul? Cifre mari, bani sau proprietăți? Pentru mine, succesul înseamnă să pot face ceea ce mă face fericită, iar până acum pot spune că am reușit.
Cum a fost copilăria ta? Ce nebunii făceai când erai mică?
-Aș putea numi copilăria mea ca fiind colorată. Sunt foarte recunoscătoare părinților mei pentru copilăria pe care mi-au oferit-o părinții. Mi-au asigurat tot ce am avut nevoie, în limita posibilităților, iar eu n-am fost genul de copil care să plângă dacă nu primește ceva.
Îmi amintesc că eram mai băiețoasă, preferam să mă joc cu băieții fotbal în loc să stau cu fetele să ne jucăm cu păpușile. Eram foarte activă, cred că am încercat mai toate sporturile până am descoperit tenisul de câmp. Am făcut 7 ani de performanță, însă am renunțat atunci când am descoperit muzica, pentru că nu reușeam să le fac pe amândouă.
Părinții mei m-au susținut și m-au încurajat, am început să merg la concursuri, am jucat în primul meu musical la vârsta de 13 ani. Pe lângă copilăria în sine, ieșitul în fața porții și jucatul cu mingea, aveam deja activități artistice de la o vârstă fragedă. Îmi amintesc primul meu concurs de pian, aveam 8 ani și, contrar emoțiilor mari, nu am avut trac de scenă. Atunci mi-am dat seama că muzica este pentru mine.
Cum a fost perioada liceului? Erai timidă sau rebelă?
-Sincer vă zic, eram tocilara clasei. Am fost foarte focusată pe note pentru că îmi doream la un moment dat să aplic la facultate în străinătate. În același timp aveam și prieteni, chiar dacă eram mai timidă. Am reușit să am un grup al meu alcătuit din oameni de la alt liceu.
Cu colegii mei nu am rezonat atât de mult, am rămas strict la nivelul de colegi și atât. Rebelă nu am fost la modul extrem. Da, am mai chiulit, dar cu limită, iar probleme nu au existat.
Te-ai dat vreodată bătută sau, în ciuda oricărei piedici, ai continuat să mergi înainte?
-Oh, nu îmi ajung degetele de la mâini să număr de câte ori am vrut să renunț, dar de fiecare dată când ziceam “gata, fac altceva” nu puteam să pun punct. Îmi amintesc că în clasa a 10-a am avut de gând să mă transfer la un alt liceu, pe profilul științele naturii, iar la facultate, să merg la medicină.
Știu că, dacă aș fi înaintat cu tot procesul de transfer, aș fi regretat foarte mult. Ceva din mine nu mă lăsa să fac altceva, cred că așa sunt programată. Oricât de greu ar fi, oricât de mult m-aș plânge, nu pot să renunț.
Industria muzicală nu este tocmai cel mai frumos loc. Când ai văzut, cel mai clar, părțile negative?
-Sinceră să fiu, nu mi se pare un loc așa rău. Știu că părerile sunt împărțite și există foarte multe variante ale industriei muzicale. Aceste păreri pornesc din experiența personală a fiecărui om din industrie. Da, există și părți poate nu la fel de frumoase, dar nu le-aș numi rele, ci mai degrabă dificile.
Eu le iau ca pe o nouă provocare și încerc să nu mă las afectată de păreri externe. Știu care este obiectivul meu și nu îmi poate sta nimic în cale. Sunt de părere că atragi ceea ce ești, iar eu sunt înconjurată de oameni faini, cu intenții bune, alături de care cresc în cariera mea muzicală.
Nu ți-a fost teamă să pleci de la Galați la București? Erai foarte mică, veneai într-o lume cu totul nouă.
-Teama de a schimba orașul a fost împachetată de entuziasm și nu am simțit atât de mult frica de necunoscut. Da, eram un copil, aveam 19 ani când m-am mutat în București. Am mai avut, însă, contact cu capitala în diverse contexte, precum diferite concursuri sau sesiuni muzicale.
Știam că această schimbare va veni cu multe oportunități, iar acest lucru a bătut teama. Simțeam că mă dezvolt constant, mereu era ceva nou de făcut, de descoperit. Este cea mai bună decizie pe care am luat-o și o recomand tuturor tinerilor și nu numai.
Cum ai lucrat cu Fly Project? Este calm, răbdător, sau îi mai sare țandăra?
-Tudor este un om absolut extraordinar și mă bucur că am ajuns să lucrăm împreună. Acum îl pot considera chiar un prieten. Ne înțelegem foarte bine și suntem destul de asemănători. Tudor este un artist pe care îl admir. Face parte din topul artiștii mei preferați.
În ceea ce privește lucratul împreună, avem o chimie aparte. Suntem foarte focusați pe a scoate ce e mai bun din noi pentru a obține rezultatul ideal. De la Tudor am învățat să fiu directă și să nu mă pierd în detalii când vine vorba de mesajul muzical, să transmit o stare pentru că asta înseamnă muzica.
Este un atu pe care el îl are și asta îl face special. Să scrii simplu este de 10 ori mai greu, iar Tudor reușește să facă asta cu o foarte mare ușurință. Piesele lui te bagă într-o stare bună de fiecare dată, iar pentru asta îl aplaud.
Plus ca este un om foarte calm si, dacă ceva îl deranjează, nu o să se ascundă și o să îți zică în față, ceea ce eu apreciez. Sinceritatea este o calitate pe care nu mulți oameni o au.
Mai ții minte când ai câștigat primii bani? Și pe ce i-ai cheltuit?
-Primii mei bani i-am câștigat din muzică. Am participat la multe concursuri pentru copii unde premiile erau în bani. Îmi aduc aminte că la primul meu concurs am câștigat trofeul festivalului, premiul fiind în valoare de 1000 de lei. Banii câștigați i-am investit în următorul concurs, în taxa de participare și ținută.
A fost o realizare foarte mare pentru mine atunci pentru că nu a mai fost nevoie ca părinții mei să plătească taxa de participare pentru următorul concurs, am plătit-o singură. Nu aveam vreo dorință la un lucru anume și nici acum, pentru mine e mai important să investesc în mine ca să pot ajunge și mai sus.
Îți mai aduci aminte un moment de pe scenă, haios sau penibil, dar de neuitat?
-Îmi amintesc de un concurs la care am participat, iar în timp ce cântam microfonul meu a rămas fără baterie. În acel moment m-au trecut absolut toate stările, nu știam ce să fac, cum să reacționez, asa ca am continuat sa cânt. Măcar pentru cei din primele rânduri, care puteau să mă audă.
La un moment da, m-a salvat organizatorul concursului, care a venit cu un alt microfon. Am reluat piesa și am reușit să duc momentul până la capăt, dar am fost atât de emoționată încât nu mai puteam vorbi după ce am coborât de pe scenă. A fost o experiență de învățare și m-a ajutat să înțeleg că imprevizibilul face parte din live performance.
Mărturiseai, într-un interviu, că ești pasionată de mașini. Ai reușit să-ți iei una așa cum îți dorești?
-Pentru mine mașina înseamnă mai mult decât o bucată de fier, un lucru care te duce din punctul A în punctul B. Simt că am o legătură cu mașina respectivă. Această pasiune am luat-o de la tatăl meu. Abia așteptam să împlinesc 18 ani ca să-mi iau permisul, ba chiar am făcut școala înainte cu 3 luni să fac 18 ani.
Pentru mine condusul este terapie, liniște sufletească. Sunt obsedată de a avea mașina curată, o spălam în fiecare duminică și era activitatea mea preferată. Eram acolo cu mașina, aveam grijă de ea și petreceam timp împreună. Pentru unii poate sună ciudat, dar eu eram fericită. Momentan nu mi-am achiziționat mașina pe care mi-o doresc, dar îmi propun să reușesc cât de curând.
Îți mai amintești când te-ai îndrăgostit prima dată?
-Prima oară când m-am îndrăgostit eram clasa a 10-a. În grupul meu de prieteni a apărut un nou băiat de care, instant, a început să-mi placă. Problema era că acest băiat era într-o relație și nu am putut să fac nimic în acest sens. Câteva luni mai târziu, el și iubita lui s-au despărțit, dar încă vedem că el mai are sentimente pentru ea.
Am ajuns să facem Revelionul împreună și atunci a fost momentul când am început noi să ne apropiem, să vorbim mai mult. El a fost prima mea iubire iar asta nu se uită niciodată. Am fost împreună aproape 2 ani, dar am ajuns să ne despărțim din cauza distanței.
Am încercat să avem o relație la distanță însă era foarte greu. Eu eram în București, el era în Olanda și acest lucru nu a fost benefic pentru noi. Chiar dacă ne-am despărțit, am rămas prieteni. Ne-am întâlnit de curând și, sinceră să fiu, mă bucur că el a fost prima mea iubire pentru că este un băiat extraordinar.
Îți mai amintești care a fost cea mai mare greșeală pe care ai făcut-o într-o relație?
-Cred că cea mai mare greșeală pe care am făcut-o într-o relație a fost să nu plec atunci când trebuia să o fac. Am trecut cu vederea niște “red flags” cum se spune acum. Nu ar fi trebuit să trec dar am avut încredere că persoana respectivă se va schimba și se va întoarce pe drumul cel bun.
Din ultima mea relație am învățat că oamenii nu se schimbă, decât dacă își doresc ei cu adevărat să o facă. Oricât de mult am încercat, oricât de mult efort și timp am investit, nu am ajuns la niciun rezultat. Ba chiar am ajuns să mă neglijez și să sufăr foarte mult.
Cum stai cu dragostea în prezent? Ce calități ar trebui să aibă bărbatul visurilor tale?
-Momentan mă focusez pe mine, pe carieră și pe dezvoltarea personală. Vreau să fiu cea mai bună versiune a mea și să nu vin cu prea mult bagaj emoțional în relația următoare. Consider că fiecare persoană merită o pagină goală, cum se spune. Să nu pornim cu prejudecăți și frici în interacționarea cu o persoană nouă doar pentru că o altă persoană din trecut ne-a greșit.
Cred că cea mai importantă calitate pe care ar trebui să o aibă bărbatul visurilor mele este să poată fi el însuși cu mine. Niciodată nu mi-au plăcut relațiile superficiale și mereu am căutat ceva sincer și pe bune, pentru că iubirea este cel mai frumos lucru. Aș vrea un bărbat alături de care să mă simt în siguranță, să simt că putem depăși orice obstacol și putem construi un viitor împreună.
Ce te face să plângi și ce te face să râzi, cu adevărat?
-Bunica mea este un subiect sensibil pentru mine. Când vorbesc despre ea îmi aduc aminte de lucrurile frumoase din copilărie. De relația pe care am avut-o cu ea dar și de faptul că acum ea nu mai este aici, iar acest lucru mă face să plâng.
În schimb, în prezența prietenei mele, Feli, nu am cum să fiu tristă. Râdem de la absolut orice și mă simt cu adevărat fericită atunci când sunt cu ea. Sunt convinsă că vom fi prietene pe viață și mă bucur că face parte din viața mea pentru că acest tip de prietenie nu se găsește la toate colțurile.
Îți place să gătești? Care sunt preparatele care-ți ies cel mai bine?
-Sunt mare fan paste. Iubesc absolut orice tip de paste, dar în mod particular pastele carbonara. Îmi place să gătesc, în schimb nu am foarte mult timp pentru asta.
Există vreun aliment de la care nu te poți abține niciodată?
-Tiramisu, nu aș renunța niciodată la el. Ar fi o tortură să am o porție de tiramisu în față și să nu o mănânc.
Care a fost cel mai greu moment din viața ta?
-Cu siguranță moartea bunicii mele a fost cel mai greu moment din viața mea. Am trecut greu și, sinceră să fiu, nu știu cât am reușit. Simt că am un gol care nu poate fi umplut niciodată, ci mai degrabă doar se micșorează cu timpul. Am înțeles că moartea este un lucru inevitabil, dar pentru care nu ești pregătit cu adevărat niciodată.
Cumva simt că bunica mea este alături de mine într-o oarecare formă și vreau să îmi amintesc momentele frumoase pe care le am cu ea. Am o poză în telefon cu ea și cu mine, de când eram foarte mică și mă ținea în brațe. De fiecare dată când mă mai apucă dorul mă uit la ea. Este poza mea preferată!
Ce nu știe lumea despre tine și ai vrea să spui azi?
-Multă lume nu știe că eu, pe lângă cântat, pot să fac și rap. Sunt mare fan Nicki Minaj, îi știu majoritatea pieselor pe de rost și aș vrea la un moment dat să scot o piesă rap.
Consideri că frumusețea ta reprezintă un atu în meseria pe care ți-ai ales-o?
-Nu aș spune neapărat că este un atu, dar cu siguranță ajută. Frumusețea este relativă oricum iar părerile sunt împărțite de fiecare dată. Am observat că o persoană devine mai frumoasă atunci când este fericită, emană o altfel de energie care atrage.
Am momente când mă simt super frumoasă dar totodată am și momente când simt fix opusul. Acneea a afectat încrederea mea de sine, dar am acceptat-o. Nu suntem perfecți, este complet normal să mai apară un coș sau două.
Care a fost cel mai scump cadou pe care ți l-ai făcut, până acum?
-Cred că cel mai scump cadou pe care mi l-am făcut a fost un pian. Îl văzusem la un prieten acasă și mi-a plăcut foarte mult iar în ziua următoare l-am comandat. A fost cea mai impulsivă și deloc gândită achiziție a mea, dar a meritat pentru că îl am și acum.