Doi idoli cu care am crescut au ajuns să fie batjocura unor băieți care au venit în țara noastră să mănânce o pâine. Adică în țara creată de cei doi idoli. Cum spune și melodia: în patul meu și pe muzica mea.
Discuția asta a plecat de marți. În timpul emisiunii Spotlight Superliga, o emisiune marca FANATIK, invitatul Cristi Bud a spus un lucru pe care încerc să-l înțeleg de atunci. Să-l diger.
„Nu știu cum presa din România îi permite unui jucător străin să vină să vorbească despre Mutu și să nu fie o critică la adresa lui. Cum acceptă presa din România așa ceva?”, a spus Bud la Spotlight Superliga.
Și are dreptate Bud. Mare dreptate! Gândiți-vă cum ar fi fost ca Vali Badea, pe când juca în Grecia, la Panserraikos, să înceapă să-i critice pe Katsouranis sau Charisteas? Băieții ăștia doi care au fost mai puțin fotbaliști decât Mutu al nostru, dar idoli pentru greci.
Cum presa este prima care critică gloriile atunci când e cazul, cred că trebuie să fie și prima care le ia apărarea atunci când situația o cere. Și acum o cere!
Vorbesc de Mutu și Lobonț pentru că eu cu ei am crescut. Eu pe ei i-am văzut jucând. Și sunt perfect conștient de ce au însemnat pentru fotbalul mondial. De-aia, niciodată, nu-mi dau cu părerea despre Pele sau Maradona, fotbaliști pe care abia dacă i-am văzut în câteva faze video pe internet.
Mutu și Lobonț nu ar trebui apreciați și apărați doar de presă și de popor, ci și de propriile cluburi. Nelu Varga ar trebui să-l tragă puțin de urechi pe Tachtsidis și să-i reamintească cine e Mutu, iar Șucu să emită un comunicat pe pagina Rapidului prin care să condamne gestul lui Krasniqi.
De exemplu, Varga i-ar putea spune lui Tachtsidis despre cele 35 de goluri înscrise de Mutu la națională. Sau despre cum cucerea Premier League pe când era la Chelsea. Să nu mai zic de Serie A. Iar Șucu să-i trimită lui Krasniqi pe WhatsApp niște imagini de acum câteva zile când Lobonț juca într-un meci demonstrativ între legendele lui Liverpool și cele ale lui Ajax. „Lobby” a fost și el pe teren cu niște băieți ca Gerrard, Torres sau Dudek. Și ce să vezi… Niciun kosovar n-a fost în meciul legendelor mai sus amintit, dar am avut un român. Unul dintre cei mai buni portari: Bogdan Lobonț.
De la Mutu și de la Lobonț înveți fotbal doar ascultându-i vorbind și povestind. Și vă spun asta pentru că am avut onoarea să stau la povești în câteva rânduri cu „Lobby”. Iar „Briliantul”, deși am avut câteva contre cu el pe când era selecționerul naționalei U21, este imens! Emană fotbal și profesionalism prin toți porii. Un Hagi mai mic. Mai are nevoie de două titluri de campion ca antrenor ca să-l egaleze pe „Rege”.
Deci, băieți, când mai aveți gânduri să vă luați de idolii care ne-au scos pe străzi, fie de fericire, fie de supărare (vezi cazul de dopaj al lui Mutu), să vă gândiți de două ori.
Ați venit în România, respectați valorile acestei țări! Respectați-ne idolii și legendele! Respectați-ne dacă vreți să fiți respectați!