După doi ani de la declanșarea invaziei pe scară largă a Rusiei, există un pesimism în creștere cu privire la capacitatea Ucrainei de a se apăra.
Contraofensiva ucraineană de vara trecută nu a reușit să-și atingă obiectivele declarate, după repetatele întârzieri în livrarea armelor occidentale, în timp ce Rusia și-a intensificat propria producție militară și a realizat câștiguri teritoriale limitate. Ca rezultat, tot mai mulți oameni cer să fie reevaluate scopurile Ucrainei și ale aliaților săi și să se ia în considerare o soluție negociată.
Europa s-a mai aflat în această situație. Aceeași întrebare era pusă în 1941, la doi ani după ce Germania nazistă începuse propria cucerire imperialistă, invadând Polonia.
Ambițiile președintelui rus, Vladimir Putin, par mai clar condamnate decât cele ale lui Adolf Hitler, în 1941. Armata Rusiei a eșuat în atacul său original asupra Kievului, a fost respinsă din Harkov și Herson și nu a realizat nicio avansare semnificativă, în ciuda numărului de victime, care se ridică la sute de mii, și a distrugerii a aproape un sfert din flota sa navală. Iar economia sa de capitalism de cumetrie, plină de corupție și nepotism, este modestă în comparație cu puterea economică combinată a aliaților Ucrainei, PIB-ul său fiind egal cu cel al Texasului.
Comparată cu Europa deprimată din 1941, Uniunea Europeană de astăzi este mult mai capabilă să reziste agresiunii rusești. Dar victoria nu este niciodată garantată – necesită ca Occidentul, și în special SUA, să lase deoparte disputele politice interne și să adune voința politică de a furniza Ucrainei asistență militară și financiară consecventă și robustă.
Orice întârziere suplimentară în finanțare amenință să lase țara expusă în mod periculos. UE, pe de altă parte, trebuie să mobilizeze resurse economice pentru producția de apărare îmbunătățită. Sacrificiile necesare acum pălesc în comparație cu cele făcute în timpul celui de-Al Doilea Război Mondial, dar dividendul păcii durabile nu va fi mai puțin valoros.
La doi ani de la începerea celui de-Al Doilea Război Mondial, Germania nazistă ocupase 33% din continentul european, iar celelalte puteri ale Axei terorizaseră mare parte din restul lumii. Și totuși, uniți în hotărârea lor de a învinge și în disponibilitatea lor de a mobiliza resurse, Aliații au refuzat să cedeze. În același punct al agresiunii sale imperialiste, Rusia deține doar 18% din teritoriul Ucrainei și nu a obținut aproape niciun câștig într-un an. Dacă Rusia se dovedește prea dificil de învins, motivul nu este lipsa de resurse, ci mai degrabă o flagrantă lipsă de leadership.
Chiar dacă nu există căi facile de a îngenunchea Rusia, vulnerabilitățile ei pot fi expuse. Îi va veni mai greu lui Putin să vadă cum ar putea aduce războiul la un final timpuriu, lucru care era cu siguranță speranța lui înaintea votului din Congres. Poate spera că pierderea unui oraș atât de mare precum Harkov va împinge Ucraina pe o spirală descendentă.
Deși președintele rus Vladimir Putin s-a pregătit pentru un război fără sfârșit, amploarea pierderilor recente ale Rusiei, doar pentru victorii mărunte, și situația jenantă de a nu putea opri atacurile Kievului pe propriul teritoriu înseamnă că lui îi lipsește o rută evidentă spre victorie, scrie „Financial Times“.
Chiar dacă Trump ar câștiga în noiembrie, acest lucru nu-i garantează lui Putin un deznodământ satisfăcător. Trump va vrea să vină cu un plan de pace propriu, dar, din ce scrie presa, Putin îi va găsi detaliile la fel de inacceptabile ca și Zelenski. După ce s-a lăudat public în ultimele șase luni că Rusia a preluat inițiativa în război, Putin e nevoit să analizeze acum posibilitatea ca sorții să favorizeze din nou Ucraina, conchide Financial Times.