Intrăm în cel mai bun moment de a vedea Maramureșul altfel. E primăvară, imediat înverzește tot, dar sus pe culmi mai este zăpadă. Senzația de Alpi, de Elveția e păcat să nu fie trăită. Evident, cel mai simplu e să iei rucsacul în spate și să urci. Cu cât mai sus, cu-atât vezi mai multe, dacă ai și o zi senină, cu aer curat. Doar că nu e atât de simplu. Unii sunt/suntem mai împliniți, mai cu copii de mână sau chiar în burtă. Și aici vine primul reproș. Știm, dragi silvici, că deranjăm când vedem munți de bușteni tăiați, dar cum ar fi ca pădurile să fie deschise în weekend și celor mai împliniți? Nu de alta, dar România se apropie la rându-i de 50% grad de obezitate. Și dacă ai de făcut din prima 10 kilometri pe jos, clar renunți, de poți face 5-6 din ei cu mașina, mai că prinzi curaj…
De unde și ideea noastră de a vă ușura puțin "sarcina": unde ar fi punctele de belvedere ce te-ar putea încânta, în acest moment? Trecem în revistă cele clasice, ale oamenilor de munte: Igniș, Mogoșa, Țibleș, Creasta Cocoșului, Pietrosu, Toroiaga, Piatra Săpânței, Piatra Bulzului, Ostra și Pleștioara, Țiganu și Sfinxul Oașului. Dar pentru cei "grei" sau neantrenați? Sau chiar de-a dreptul leneși?
Dincolo de Gutâi, în partea de nord a județului, avem câteva locuri emblematice, mai puțin cunoscute. De exemplu, dacă oprești în două locuri anume pe trecerea dintre Strâmtura și Petrova, ai pe de-o parte vedere spre Gutâi și spre munții Lăpușului, cu Văratecul, iar dincolo de culme ai vedere perfectă spre Munții Maramureșului, cu Pop Ivan, culmea Laba etc. La fel, uneori, de pe Dealul Bocicoielului, între Bogdan Vodă și Vișeul de Jos, ai punct de vedere perfectă, cu culmi sus și cu sate la picioare. Până și de la mănăstirea de pe Hera se pot vedea uneori munții frumos, din curte. La fel, de pe deal de deasupra Bârsanei. Dar maxima belvedere e dată de sus din Dealul Moiseiului, de pe un drum vizavi de intrarea spre Izvorul Albastru al Izei, de unde ai Pietrosul, apoi Munții Maramureșului, cu Toroiaga și mai departe, spre Suceava. Dar din vârf vezi spre sud și vârfurile Țibleșului! Altă superbă belvedere, dar cu iz "internațional" o ai de la Săpânța, Sarasău și Agriș, de sus, către platoul Tătaru, de unde vezi satele noastre de pe Culoarul Tisei, dar și Munții Carpați de dincolo, din Ucraina, cu satele aferente. Cu Sighetul la picioare de asemenea.
De cealaltă parte a Maramureșului, cea din sud, ai surprize de gen, tot de la drum, de la câțiva pași de mașină. Pe Drumul Unirii de la Suciu spre județul vecin Bistrița, de urci puțin pe drum de piatră în stânga, din vârf, vezi perfect Țibleșul cum nu l-ai mai văzut, iar în spatele lui e linia de creastă a Munților Rodnei, spre Bistrița. La fel, de pe drumul spre Vima, de la Ponorâta încolo, se văd Țibleșul și Rodnei. Revelația o ai însă, în zi senină, de pe Culmea Prelucilor. Dintre cele două Preluci vezi linia de sub Carpați de la cariera din Seini până la Ignis Mogoșa, Gutâiul Mare și Mic. La fel, de la Întrerâuri ai Baia Mare la picioare. De la Măgureni de sus ai Copalnicul la picioare cu întreg Fisculașul. La fel, de la Preluca Veche din deal se văd uneori perfect Munții Rodnei, cu Țibleșul în față. Iar de deasupra Șurdeștiului, din zona bălții Răchițele, ai vedere atât spre Gutâi, cât și spre Baia Mare, dar și la crestele de deasupra Cavnicului. În fine, reamintim locația observatorului de la Berchezoaia/ cătunul Chioar, de unde se vede întreg Chioarul, la fel ca Baia Mare, dar și o porțiune superbă din Defileul Lăpușului, plus parte din Culmea Prelucilor.
De la Vărai de sus se poate vedea culoarul Someșului din Sălaj, dar și spre Baia Mare, la fel cum de sus de la Mesteacăn, din anume locuri dincolo de sat, vezi la fel spre Sălaj sau spre Preluci. De pe Culmea Codrului poți vedea, din Bicaz, spre Satu Mare, cu satele și orașul. Iar din Fărcașa am reușit să vedem, ce-i drept nu cu ochiul liber, până în Baia Mare, la inimile (sau ce-or fi…) de pe blocul Semilună! De deasupra Coașului, de la Măgura și nu numai, ai vedere spre Baia Mare, Carpați, dar și spre Codru sau spre Lăpuș, se distinge clar Șatra Pintii. În sens invers, dintre Groșii Țibleșului și Lăpuș, de sus, se văd nu doar crestele Țibleșului la doi pași, ci și spre Șatra și spre Mogoșa.
Toate cele amintite recent se pot vedea de lângă mașină sau, hai, de la 10 minute de mașină. Ceea ce deschide oferta naturală și celorlalți. O hartă, o busolă, dacă nu cumva doar Google Earth instalat pe telefon îți pot da o lecție de geografie aplicată cum n-ai făcut în 15 ani de școală. Respectiv, nu s-a gândit nimeni să-ți arate Maramureșul văzut de sus, ca-n palmă! Atâta noroc cu presa băgăcioasă, cu oamenii muntelui și cu cei ai pădurii, asupra cărora ne tot vedem obligați să revenim. Ca asupra REMIN-ului, cei cu optică similară: ce-i al tău e și al nostru, ce-i al meu e doar al meu. În traducere, pădurea voastră, a Statului, a poporului, e și a noastră. Drumurile, cabanele, barierele, sunt însă numai ale noastre. Dar povestea de față e despre frumos, despre creste încă înzăpezite. Nu despre monopoluri.