Când americanii de la Tennis World USA au prefațat revenirea Simonei pe teren, spunând că "Halep își începe a doua viață la Miami", aceasta a fost, probabil, cea mai bună concluzie după tot ce i s-a întâmplat fostului lider mondial, în ultimul an și jumătate.
Mai ales că românca dădea semne tot mai clare că această perioadă cruntă a schimbat-o radical, a făcut-o să vadă tenisul și viața, în general, cu alți ochi. Practic, cât timp a fost suspendată, a dispărut acea Simona care nu mai avea timp să joace pentru România, care ne spunea, periodic, câ vrea să încheie socotelile cu tenisul la 30 și ceva de ani, ca să-și facă o familie cu mulți copii. În schimb, pe durata suspendării, a apărut o altă Simona. Una care insista că abia așteaptă să joace pentru România, că visează să meargă la Jocurile Olimpice de la Paris, chiar dacă e un obiectiv greu de îndeplinit, și că e dornică să revină în turnee și să-și facă ieșirea de pe scenă, când vrea ea, cum vrea ea, nu forțată de vreo suspendare.
Toate aceste impresii despre noua Simona au fost întărite, după ce aceasta a pășit pe teren, în turul I de la Miami Open, pentru întâlnirea cu Paula Badosa (Spania, 26 de ani, 80 WTA). A apărut pe ecran o fată zâmbitoare, care a savurat fiecare moment din meci și nu s-a enervat nici măcar când a fost lovită de o accidentare la umăr. Sau atunci când a început să piardă, în mod evident, meciul de sub control. Pe toată durata confruntării cu Badosa, Halep a arătat ca o sportivă recunoscătoare pentru această "a doua viață" despre care au pomenit americanii.
Șanse tot mai mici să joace pentru România
Din păcate, fata zâmbitoare și relaxată din timpul meciului cu Paula Badosa a și dispărut, se pare, odată cu încheierea acelui meci. Între timp, a reapărut Simona, versiunea de dinaintea suspendării pentru dopaj. E o impresie pe care a lăsat-o Halep, luni, când a apărut în fața reporterilor, la revenirea în țară.
Din capul locului, această decizie a Simonei, de a părăsi America, denotă că șansele ca ea să joace pentru România, contra Ucrainei, în barajul de la Billie Jean King Cup, au scăzut drastic. Pentru că e greu de crezut că ea va merge, din nou, în SUA, peste câteva zile, ca să fie sub comanda lui Horia Tecău pentru meciul de la Florida, pe 12 și 13 aprilie.
Desigur, nu e exclus ca acest lucru să se întâmple, dar pare puțin probabil. Pentru că ar însemna încă o călătorie lungă peste ocean, readaptarea la alt fus orar și apoi încă o revenire în Europa pentru turneele la care "Simo" poate primi wild-card. Adică, cele de la Stuttgart (15-21 aprilie), Madrid (23 aprilie – 5 mai) și Roma (7 – 19 mai), în pregătirea French Open (26 mai – 9 iunie).
Iată și dialogul cu reporterii din care reiese că, mai degrabă, Halep n-ar juca pentru România la Florida:
*Durerea de la umăr poate pune în pericol prezența ta la Fed Cup (n.r. – Billie Jean King Cup)?
*Simona Halep: Nu. A fost doar oboseală. O durere normală, după atâtea timp în care n-am jucat. La Miami, în schimb, am jucat la un nivel foarte foarte ridicat acest meci (n.r. – cu Paula Badosa). Am resimțit durerea și după meci. Vreo două, trei zile chiar mi-a fost foarte greu. O să rămân să mă antrenez în București. Vine și antrenorul meu aici (n.r. – Carlos Martinez), săptămâna viitoare. O să facem perioada de probă aici.
*Spunea domnul Cosac (n.r. – George Cosac, președintele Federației Române de Tenis) că există varianta să rămâi în Statele Unite, să te pregătești pentru Fed Cup și să faci și joncțiunea cu fetele acolo...
*Simona Halep: Nu știu ce a zis domnul Cosac, că n-am vorbit cu dumnealui (ușor iritată). Nu. Sunt în București. E evident că n-am rămas în America și o să mă antrenez și o să încerc să-mi revin aici.
*Despre Jocurile Olimpice ce gânduri ai?
*Simona Halep: Mi-aș dori tare mult să mă calific, dar, din ce am înțeles, sunt șanse minime. Ce să zic? La Paris, să joc Olimpiada ar fi minunat. Dar nu vreau să-mi fac speranțe prea mari.
*De ce sunt șanse minime?
*Simona Halep: Pentru că n-am clasament. Și trebuie să fiu în primele 60, 70, cam așa...
O altă observație se impune după dialogul de mai sus. E cel puțin ciudat felul în care Simona pare că a renunțat atât de ușor la visul ei de a reprezenta România la Jocurile Olimpice de la Paris. La cât a vorbit despre acest subiect, în lunile anterioare, știind și atunci că e un obiectiv îndrăzneț, era de așteptat ca ea să se lupte, cu disperare, măcar o perioadă, pentru îndeplinirea lui. În condițiile în care mai sunt patru luni până la startul JO 2024 (26 iulie – 11 august).
Modul în care Halep dă senzația că a depus deja armele amintește, din păcate, de ușurința cu care a renunțat la Jocurile Olimpice de la Rio, în 2016. Atunci, invocând frica de virsusul Zika, ea a dat cu piciorul la o șansă mare. Iar apoi, în 2021, n-a putut merge nici la Jocurile Olimpice de la Tokyo, fiind accidentată.
"Nu știu cât o să mai joc..."
Simona a surprins la revenirea în țară și prin modul în care a lăsat de înțeles că viitorul ei în sportul de performanță e incert. "O să joc de plăcere, dar nu știu cât voi mai juca", a fost o frază rostită de constănțeanca în fața reporterilor.
Și acest aspect din discursul lui Halep e bulversant. După un an și jumătate în care s-a zbătut să revină pe teren, vorbind cu înflăcărare despre cât de mult visează la acest lucru, acum, brusc, după un singur meci, Simona nu știe cât o să mai joace! Te-ai fi așteptat ca un om, care a fost atât de dornic de revenire, să nu mai amintească, măcar o perioadă, despre eventuala retragere din tenis.
Revin și crizele de nervi?
În următoarea perioadă, Simona Halep ne va oferi răspunsul și în ceea ce privește o altă dilemă: va fi în stare să-și cenzureze crizele de nervi, atât în timpul meciurilor mai puțin reușite, cât și în relația cu antrenorul Carlos Martinez?
Până să fie "îmblânzită" de Darren Cahill, singurul antrenor pe care l-a respectat cu adevărat, "Simo" a rupt destule rachete pe teren și a cam "măturat" cu oamenii din loja sa. La Miami, a lăsat o totul altă impresie din acest punct de vedere. Dar, având în vedere că acolo a jucat un singur meci, e de urmărit cât ține și această "minune".