Arhitecta Andra Marinescu de la Visuri la cheie de la Pro Tv ne povestește cele mai dureroase momente din viața și cariera ei.
Într-un interviu exclusiv pentru FANATIK, arhitecta de la Visuri la cheie, Andra Marinescu ne dezvăluie cum a reușit să depășească cele mai grele momente din viața ei. Aflăm cum se calmează după o perioadă mai dificilă și de ce nu îi place să gătească.
Andra Marinescu ne mai spune că, pe data că pe data de 24 martie va avea loc Legal Half-Marathon, singura competiție dedicată profesiilor juridice și publicului larg. O parte din taxa de participare a acest maraton este redirecționată către cauza aleasă de fiecare alergător în parte. Andra Marinescu s-a alăturat echipei Hospice Casa Speranței.
De ce arhitectură? Când ți-ai dat seama ca asta vrei să faci?
-Arhitectura cred că a fost pentru mine ca un strigăt al independenței. M-am hotărât cu 6 luni înainte de admitere, din dorința de a avea o meserie creativă. O meserie care să îmi ofere libertatea visată. În percepția mea de atunci, dar și de acum, arhitectura este singura meserie care te lasă să construiești o lume exact așa cum o vezi în visurile tale.
Ce-ți place cel mai mult la emisiunea Visuri la cheie? Când ai trăit cel mai plăcut, dar și cel mai neplăcut moment?
–Visuri la cheie este, pentru mine, întruchiparea baghetei magice. Este momentul când simți că poți da tot ce ai tu mai bun pentru a scoate soarele din nori pentru familiile care au încetat să mai spere și au uitat cum e să visezi în culori.
Fiecare zi în care clădim un nou vis este minunată. Toate zâmbetele de pe chipul oamenilor îmi oferă clipe de neuitat și îmi împlinesc sufletul. Iar când realizezi câtă nefericire rămâne încă în jurul tău, îți dă o stare de nefericire și neputință. Neputința că nu te poți multiplica ca om și ca arhitect și că nu poți să îi ajuți pe toți cei ce au nevoie de tine.
Când vezi ca participanții sunt fericiți, unii chiar plâng, cum te face să te simți faptul că i-ai ajutat?
-A fost prima dată când emoțiile mi-au tăiat respirația. Să vezi că îți poți pune experiența și pregătirea în slujba oamenilor care chiar au nevoie de tine. Clar este un sentiment de neprețuit.
Cat de greu este, real, să construiești o casă? Ce înseamnă o casă rezistentă la cutremur?
-Teoria mea zice că atunci când faci totul din pasiune, nimic nu e greu sau imposibil. Când cauți să construiești sentimentul de acasă, nu doar o casă, lucrurile se simplifică cât ai clipi. Dacă respecți normativele de proiectare și lucrezi în echipă cu un inginer structurist, siguranța casei este 100% garantată.
Cum a fost copilăria ta? Ce nebunii făceai când erai mică?
-Am avut cea mai fericită copilărie iar părinții mei sunt un exemplu pentru mine. Am avut momente de 'băiatul lui tata', când mă mai cățăram în copaci sau făceam mici tâmpenii specifice vârstei. Acum, uitându-mă în urmă, constat cu mândrie că ai mei au știut să educe atât de bine cel mai independent suflet de copil, iar pentru asta le voi mulțumi toată viața.
Cui îi spuneai secretele tale, mamei sau tatei?
-Fără să mă gândesc o secundă la acest răspuns, clar tatei. L-am perceput mereu ca pe fratele meu mai mare.
Ai avut o relație specială cu el. Ce vă plăcea să faceți împreuna, ce ai învățat de la el?
-Cred că nu era activitate pe care tata să aibă loc să o facă fără mine, de la mersul la poligon până la treaba tipic bărbătească făcută prin curte. M-a învățat să fiu independentă și că orice s-ar întâmpla în viața asta, ceea ce am în cap și ceea ce știu eu să fac, nu îmi va lua nimeni. Mulțumesc, tată!
Îți mai aduci aminte când te-ai îndrăgostit prima dată?
-Se zice că cea mai grea iubire este iubirea de sine. Învăț să mă îndrăgostesc și să mă iubesc zilnic, pentru ca la bătrânețe să pot fi mândră de tot ce am lăsat în urma mea.
Mai ții minte când ai câștigat primii bani?
-Cred că în anul doi de facultate, când făceam proiecte pentru restanțieri. Atât de mult îmi plăcea ceea ce fac, încât niciodată nu-mi ajungea doar lucratul la un singur proiect.
Ai trecut printr-un moment neplăcut, un divorț. Cum ai reușit să mergi mai departe, să nu te plângi?
-Mă întorc la iubirea de sine și la momentul când realizezi că o despărțire îti va fi benefică. Suntem oameni și evoluăm diferit. Consider că este o lecție de maturitate și de respect de sine să îți dai seama că locul tău nu mai este lângă acea persoană.
Ce crezi că ai învățat din această experiență?
-Am învățat să fiu mai calmă, să am răbdare și să înțeleg că și nevoile partenerului sunt importante. O viață reușită în doi reprezintă acceptarea plusurilor și minusurilor la pachet… prin definiție, nu suntem perfecți.
Ce nu ai mai accepta acum, niciodată, într-o relație?
-Cel mai tare mă deranjează ca persoana de lângă tine să nu aibă încredere, să nu investească timp și energie în relație. N-aș mai accepta o relație care să meargă din inerție doar de dragul de a fi într-o relație.
Arăți senzațional, ai vreun secret? Mergi la sală, ai renunțat la anumite alimente?
-Mulțumesc și îți pot spune că mă străduiesc. Nu am o problemă cu vârsta mea însă realizez că, la fiecare an adăugat, trebuie să fim tot mai atenți cu tot ceea ce presupune corp, minte și suflet. Merg la sală cât de des pot, mănânc sănătos și nu mai fac excese alimentare de niciun fel. Partea care nu-mi prea iese este cu orele de somn.
Apropo de mâncare, îți place să gătești? Care sunt preparatele la care te pricepi cel mai bine?
-Nu mi-a plăcut niciodată să gătesc. Mă pricep să fac orice și dacă îmi pun mintea, îmi ies chiar bine. Însă să îi lăsăm pe cei pasionați să facă asta, noi cei nepasionați, mergem la ei în vizită să mâncăm.
Care a fost cel mai greu moment din viața ta?
-Acum 12 ani, când a murit tata. Nu știu nici acum cum am reușit atunci să mă adun. M-am simțit ca și când am fost pulverizată de un fulger. Mi-am repetat încontinuu că eu nu îl voi dezamăgi și nu voi rămâne în baltă, m-am ridicat cu forță și am mers înainte. Mi-aș dori să cred că tata, de acolo de sus de unde e, mă vede și mă ajută în continuare, la fel ca atunci când trăia.
Ce nu știe lumea despre tine?
-Așa cum mă vedeți la televizor, așa sunt și în realitate. Nu știu să mint, nu-mi place să mă ascund, îmi plac călătoriile. Iubesc libertatea și, ca să mă descarc de energia negativă, mă duc la poligonul de tir sportiv.