O nouă cercetare confirmă acest lucru: cu cât economia se înrăutățește, cu atât trăim mai mult. Dar de ce?
Există un motiv pentru care guvernele cheltuiesc atât de mult din banii contribuabililor pentru a-și scoate economiile din recesiune. Familiile își pierd casele. Copiii suferă de malnutriție. Noii absolvenți petrec ani de zile luptându-se pentru a-și repune carierele pe drumul cel bun, renunțând la căsătorie, copii și la a fi proprietari de case. Dar un număr tot mai mare de cercetări sugerează că recesiunile sunt bune pentru cel puțin un lucru: longevitatea. În mod ciudat, se pare că recesiunile economice prelungesc de fapt viața oamenilor, scrie businessinsider.com.
Cele mai recente dovezi provin din "Lives vs. Livelihoods", o nouă lucrare realizată de patru cercetători conduși de renumita economistă în domeniul sănătății Amy Finkelstein. Aceștia au constatat că, în timpul Marii Recesiuni, între 2007 și 2009, ratele mortalității ajustate în funcție de vârstă în rândul americanilor au scăzut cu 0,5% pentru fiecare salt de 1 punct procentual în rata șomajului dintr-o zonă. Cu cât era mai mare rata șomajului, cu atât oamenii trăiau mai mult - în special adulții de peste 64 de ani și cei care nu aveau studii superioare.
"Aceste reduceri ale mortalității apar imediat", au concluzionat economiștii, "și persistă timp de cel puțin 10 ani". Efectele au fost atât de mari încât recesiunea a oferit efectiv 4% din toți cei în vârstă de 55 de ani cu un an în plus de viață. Iar în statele care au înregistrat salturi mari ale șomajului, oamenii au fost mai predispuși să declare că au o stare de sănătate excelentă. Se pare că recesiunile ne ajută să rămânem mai în formă și să trăim mai mult.
Întrebarea, desigur, este de ce. Economiștii au exclus o mulțime de explicații posibile. Muncitorii concediați nu își foloseau timpul liber pentru a face mai multe exerciții fizice sau pentru a renunța la fumat sau băutură din cauza lipsei de bani.
Bolile infecțioase precum gripa și pneumonia au continuat să se răspândească, chiar dacă mai puțini oameni mergeau la serviciu și luau masa în oraș. Pensionarii nu păreau să primească îngrijiri mai bune, chiar dacă creșterea ratei șomajului a facilitat suplimentarea personalului din centrele de îngrijire. Deci, care ar putea fi explicația? Cum poate șomajul mai ridicat să ducă la o viață mai lungă?
Răspunsul a fost poluarea. Economiștii au descoperit că județele care au înregistrat cele mai mari pierderi de locuri de muncă în timpul Marii Recesiuni au înregistrat și cele mai mari scăderi ale poluării aerului, măsurate în funcție de nivelurile de particule fine PM2,5. Este logic: În timpul recesiunilor, mai puțini oameni merg cu mașina la serviciu.
Fabricile și birourile își reduc activitatea, iar oamenii își reduc consumul de energie pentru a economisi bani. Toată această activitate redusă duce la un aer mai curat. Acest lucru ar explica de ce lucrătorii fără diplomă universitară s-au bucurat de cele mai mari scăderi ale mortalității:
Persoanele cu locuri de muncă cu salarii mici tind să locuiască în cartiere cu mai multe toxine de mediu. Ar explica, de asemenea, de ce recesiunea a redus mortalitatea cauzată de bolile de inimă, sinucideri și accidente de mașină - cauze de deces legate toate de efectele fizice și mentale ale PM2,5. În general, au constatat economiștii, aerul mai curat a fost responsabil pentru mai mult de o treime din scăderea mortalității în timpul Marii Recesiuni.
Noua lucrare, împreună cu alte cercetări privind recesiunile, ne reamintește că creșterea economică nu este - și nici nu ar trebui să fie - singura măsură a bunăstării noastre colective. Dacă recesiunile salvează vieți, acest lucru vine cu un corolar: perioadele de boom costă vieți.
O economie care funcționează la maxim creează mai multe locuri de muncă - dar generează și tot felul de efecte secundare nevăzute, dar dăunătoare. "Constatările noastre sugerează compromisuri importante între activitatea economică și mortalitate", concluzionează autorii. Acesta este un limbaj economist pentru două alegeri foarte proaste: Ați prefera bogăția care vă ucide sau sărăcia care vă ține în viață?
Această dilemă este cea care a dat naștere la ceea ce se numește mișcarea de descreștere - ideea că produsul intern brut nu ne oferă o lectură exactă a progresului uman. Sigur, creșterea economică oferă locuri de muncă. Dar nu ne spune nimic despre sănătatea copiilor noștri, despre siguranța cartierelor noastre sau despre durabilitatea planetei noastre. Care este rostul de a avea atâția bani, se întreabă degrevanții, dacă ne fac să ne fie mai rău?
Este corect acest raționament - până la un punct. Dar nu e credibil că micșorarea economiei, așa cum susțin unii degrowthers, este o idee bună. O creștere mai mică duce în mod inevitabil la un șomaj mai mare, iar acesta nu este un compromis pe care ar trebui să fim dispuși să îl acceptăm.
Este adevărat că Japonia este stabilă din punct de vedere politic, curată și sigură, chiar dacă economia sa a stagnat timp de 30 de ani. Dar stagnarea economică pe termen lung are ceva care distruge speranța unei țări. Nimic nu se schimbă - în politică, în cultură, în societate - chiar și atunci când toată lumea știe că este rău. Fără să-mi dau seama, mă instalasem în această inerție națională, în convingerea că nu se poate face nimic. Abia în 2012, când m-am mutat la San Francisco, am început să simt că am un adevărat control asupra direcției vieții mele. Toți cei din jurul meu credeau că pot schimba lumea, iar sentimentul de optimism era contagios.
Mișcarea de descreștere ne pune în fața unei false alegeri. Soluția pentru o creștere negativă nu este mai puțină creștere. Este o creștere mai bună. Cu o reglementare mai puternică și o inovație mai inteligentă, sunt convins că putem găsi modalități de a crea locuri de muncă fără a distruge mediul înconjurător și fără a ne scurta viața. Dacă noua cercetare ne spune ceva, este că mai avem încă mult de lucru pentru a găsi un echilibru sănătos între creșterea economică și bunăstarea socială. Nu ar trebui să fim nevoiți să alegem între a munci și a trăi.