Daniel Mureşan
La ultima ședință de consiliu municipal, Mihai Viteazu a înfierbântat spiritele. Conducerea primăriei a supus la vot (bineînțeles că a trecut) amplasarea statuii lui Mihai Viteazu în zona Scala. Ideea unei statui în oraș nu e rea; avem doar un grup statuar (al celebrului sculptor Fadrusz Janos) și câteva statui de dimensiuni reduse (Victor Deleu, Andrei Șaguna și Ady Endre).
Celelalte sunt doar busturi. Întrebarea unor consilieri locali a fost: de ce Mihai Viteazu? La fel mă întreb și eu: de ce Mihai Viteazu și nu Simion Bărnuțiu? Conducerea primăriei a oferit o "lecție" de istorie comunistă mistificată de toată frumusețea. De fapt, au pierdut ocazia să tacă. Și a tăcea e o artă! Se spune că statuia ar costa un milion de euro. Nu știu dacă e mult sau puțin, nu mă pricep. Doar că zilele trecute au fost terminate lucrările de la statuia lui Vlaicu Vodă din Brăila, care au costat 45,000 de euro…
Dar haideți să vă prezint succint cele două personaje.
Mihai Viteazu. La sfârșitul secolului XVI, Mihai Pătrașcu (căci acesta e numele său) plătește 400.000 de florini Marelui Vizir al Porții pentru a se instala domn în Muntenia. El nu avea acești bani, așadar i-a împrumutat de la boieri și bancheri sefarzi. După înscăunare, voievodul cheamă creditorii la un mare ospăț, unde urma să le restituie banii. Odată strânși acolo, Mihai poruncește ostașilor săi să incendieze casa, să o radă cu tunurile (de fapt, se pare că incendierile îi erau pe plac, la fel a făcut și cu Zalăul după bătălia de la Guruslău). Din măcel nu scapă nimeni.
Așa își începe Mihai domnia! A urmat sporirea birurilor pentru țărani și cea mai accelerată uzurpare a satelor de moșneni liberi, multe dintre ele fiind transformate cu de-a sila în sate de robi. Răzvrătirea țăranilor și presiunea turcilor l-au făcut pe Mihai să intre ca mercenar în slujba împăratului romano-german Rudolf al II-lea. A fost trimis în Ardeal, care trebuia smuls din mâinile lui Andrei Bathory. Fără îndoială, Mihai a fost un militar iscusit, un strateg desăvârșit. Dar în slujba altora, care doreau stoparea otomanilor în Balcani. Unirea a fost una de conjunctură, neavând ca scop românismul. De fapt, pe atunci nimeni nu știa că e român.
Simion Bărnuțiu. Sălăjeanul nostru (născut la Bocșa) a fost principalul ideolog al Revoluției de la 1848. A redactat cele două Proclamații și a fost vicepreședintele Adunării Naționale de pe Câmpia Libertății de la Blaj. Pentru spiritul său conciliant manifestat de-a lungul evenimentelor pașoptiste, Împăratul Franz Joseph l-a decorat cu Crucea de Aur cu Coroană pentru Merite. Studiază dreptul la Viena, devine doctor la Pavia, fiind chemat la Iași să ocupe Catedra de Filosofie. A fost propus întâiul rector al Universității din Iași, însă a refuzat merituoasa propunere. Marele gânditor sălăjean a fost cel care a formulat celebrele postulate "Ardealul e proprietatea adevărată a naţiunii române" sau "Ţineţi cu poporul toţi, ca să nu rătăciţi". De fapt, cam de aici începe adevăratul românism…
Dacă e să vorbim despre patriotism, nu ține – Mihai era fiul unor greci din Epir, iar Bărnuțiu era român din Bocșa. De patriotism local, nu cred că mai are rost să aducem vorba. Atunci, de ce nu am face o statuie a lui Simion Bărnuțiu la Zalău? Sau primează faptul că Mihai a fost ortodox, iar Bărnuțiu greco-catolic? Sau că unul avea cal, iar celălalt nu… Dacă e așa, e trist…