Un instrument astronomic medieval descoperit întâmplător s-a dovedit a fi un document puternic al colaborării științifice interculturale.
Astrolabul de alamă datează din secolul al XI-lea din Spania – dar a fost ulterior gravat cu adnotări și amendamente de-a lungul secolelor, în mai multe limbi, pe măsură ce proprietarii schimbători l-au adaptat și actualizat pentru propriul lor uz.
Obiectul nu este, așadar, doar o raritate, ci aproape unic: un palimpsest care înregistrează ideile și nevoile schimbătoare ale utilizatorilor săi odată cu evoluția lumii și contextului, spun cercetătorii.
"Acesta nu este doar un obiect incredibil de rar. Este un document puternic al schimbului științific între arabi, evrei și creștini de-a lungul a sute de ani", spune istoricul Federica Gigante de la Universitatea din Cambridge, care a redescoperit astrolabul și inscripțiile sale într-un muzeu italian din Verona.
"Astrolabul de la Verona a suferit multe modificări, adăugiri și adaptări pe măsură ce a trecut de la un proprietar la altul. Cel puțin trei utilizatori separați au simțit nevoia să adauge traduceri și corecturi la acest obiect, două folosind ebraica și una folosind o limbă occidentală".
Astrolabele sunt instrumente care cartografiază cerurile și au fost folosite timp de sute de ani. Acestea constau într-o hartă a cerului cu părți rotative care permit utilizatorilor să-și calculeze poziția în timp și spațiu – o unealtă puternică, nu doar pentru navigație, ci și pentru astronomie și astrologie.
Ele au apărut inițial în Grecia antică, dar abia prin dezvoltarea în lumea islamică au ajuns să își atingă toată versatilitatea. Această versatilitate este pe deplin demonstrată de ceea ce Gigante numește astrolabul de la Verona – deoarece a fost descoperit în colecția Fondazione Museo Miniscalchi-Erizzo din Verona, probabil obținut ca parte a colecției nobilului și colecționarului de artă Ludovico Moscardo, care a trăit în Verona în secolul al XVII-lea.
Gigante, care se specializează în artefacte din lumea islamică din perioada modernă timpurie, a observat o fotografie recent încărcată a astrolabului pe site-ul muzeului și a contactat instituția pentru a afla mai multe despre acesta.
"Muzeul nu știa ce este și credea că ar putea fi chiar fals. Acum este cel mai important obiect din colecția lor", spune ea.
"Când am vizitat muzeul și am studiat astrolabul de aproape, am observat că nu numai că era acoperit cu inscripții arabice gravate frumos, dar că puteam vedea inscripții ușoare în ebraică. Le puteam distinge doar în lumina care intra dintr-o fereastră. Am crezut că visez, dar am continuat să văd tot mai multe. A fost foarte captivant".
Aflarea provenienței instrumentului a implicat studierea atentă a caracteristicilor sale și compararea lor cu alte astrolabe. Stilul astrolabului, gravura din spate și stilul caligrafiei sunt consistente cu alte astrolabe realizate în Al-Andalus, Spania islamică, în secolul al XI-lea.
Acest lucru este susținut de pozițiile indicatoarelor de stele, care sunt consistente cu un astrolab realizat de Ibrāhīm ibn Saʿīd al-Sahlī în municipiul spaniol Toledo în anul 1068 EC. Aceasta sugerează că a fost bazat pe coordonatele stelelor utilizate la sfârșitul secolului al XI-lea.
În ceea ce privește gravurile de pe obiect, acestea vorbesc despre o bogată istorie culturală. Unele dintre inscripțiile arabe sunt linii de rugăciune musulmane și nume de rugăciuni; deoarece astrolabele puteau fi folosite pentru cronometrare, acest lucru sugerează că cel puțin un proprietar a folosit artefactul pentru rugăciune.
O altă inscripție arabă spune "pentru Isḥāq" și "opera lui Yūnus". Gigante crede că această inscripție a fost adăugată după ce astrolabul a fost realizat. Este imposibil de spus cine ar putea fi Isḥāq și Yūnus, sau dacă, într-adevăr, Yūnus a fost cel care a făcut astrolabul, dar cele două nume în engleză sunt Isaac și Jonas. În Spania medievală, a existat o comunitate semnificativă de evrei sefarzi care vorbeau arabă. Această inscripție ar putea însemna că astrolabul a petrecut ceva timp acolo, de asemenea.
Inscripțiile ebraice includ traduceri pentru constelațiile astrologice, care este, de asemenea, foarte semnificativ, spune Gigante.
"Aceste adăugiri și traduceri ebraice sugerează că, la un moment dat, obiectul a părăsit Spania sau Africa de Nord și a circulat printre comunitatea evreiască din diaspora din Italia", explică ea, "unde araba nu era înțeleasă, și ebraica a fost folosită, în schimb".
În cele din urmă, cineva, la un moment dat, a adăugat corecturi de latitudine pe ambele părți ale astrolabului în numerale arabe occidentale (cele pe care le folosim astăzi), probabil pentru un vorbitor de latină sau italiană. Interesant este însă faptul că unele dintre corecții par să fie greșite. Multe obiecte care ajung la noi de-a lungul secolelor au multe povești pe care nu le vom cunoaște niciodată. Acesta este și cazul pentru astrolabul de la Verona – dar zgârieturile și gravurile sale ne oferă o fereastră spre istoria sa, pe care foarte puține artefacte o pot oferi. Este o descoperire spectaculoasă care vorbește despre ani, dacă nu de secole, de amestec cultural și schimb.
"Acest obiect este islamic, evreiesc și european, nu pot fi separate", spune Gigante.