Prăbușirea societăților i-a fascinat pe istorici, arheologi și antropologi de la Polybius în vremuri străvechi până la Edward Gibbon în secolul al XVIII-lea și un domeniu interdisciplinar în creștere la savanții de astăzi. Este posibil ca lumea în prezent să fie aproape de colaps, iar omenirea să nu fie conștientă de asta, susțin experții.
Știau oamenii de la sfârșitul Epocii Bronzului că civilizația lor se prăbușește? Fătă îndoială că nu. Dacă noi – în Statele Unite și în lume – ne-am afla în fazele incipiente ale colapsului, am fi chiar conștienți de asta? Și ce am face în privința asta? se întreabă analistul Andreas Kluth în Bloomberg.
Întrebarea academică, fără un răspuns definitiv, este dacă am putea ajunge ca ei. Pentru omul de știință Jared Diamond, "ei" ar putea fi nordicii din Groenlanda sau locuitorii Insulei Paștelui; pentru antropologul Joseph Tainter, sunt romanii, mayașii și locuitorii culturii Chaco din imperiu târziu. Pentru alții, cum ar fi autorii cărții "How Worlds Collapse", sunt oamenii de la sfârșitul Epocii Bronzului, dinastiile Han și Jin din China, aztecii și Kievan Rus.
Partea grea este atribuirea cauzelor acestor prăbușiri. Un istoric a numărat 210 explicații diferite pentru căderea Imperiului Roman de Apus. Gânditorul iluminist Gibbon a dat vina căderii Romei pe o pierdere a virtuții civice pe care a legat-o de răspândirea creștinismului. Diamond, scriind mai recent, critică degradarea mediului produsă de om pentru prăbușirile pe care le-a studiat.
Dacă o societate atât de complexă este apoi lovită de șocuri externe sau interne, ea se poate prăbuși. Șocurile au inclus de obicei secete, foamete, ciume, migrații, rebeliuni, războaie civile și invazii.
Ce este colapsul? Pentru Tainter, este o simplificare tardivă, involuntară și rapidă. Imperiile sau națiunile se dezintegrează în unități mai mici; lanțurile de aprovizionare și rutele comerciale se dizolvă; oamenii părăsesc orașele și se mută la țară pentru a se hrăni sau a-și cultiva propriile alimente.
Ne vom adapta sau vom dispărea?
Epoca târzie a bronzului din vestul Eurasiei semăna cu lumea noastră prin faptul că Mediterana și Orientul Mijlociu au fost "globalizate". Atât Cline, cât și Tainter au spus că astăzi văd paralele îngrijorătoare. Societățile și economiile noastre au devenit cele mai complexe din istorie și parcă nu suntem capabili să simplificăm voluntar societatea.
Avem conflicte intra-elite și inegalitate. Și avem șocuri externe: boli precum SARS și Covid-19, schimbări climatice, inundații, incendii, secete și foamete, acestea din urmă cauzate atât de încălzirea globală, cât și de război. Avem, de asemenea, migrații în masă din Sudul Global către Europa și SUA. Și avem războaie, multe dintre ele.
În ultimul timp, Tainter a acordat o atenție deosebită rupturii din lanțurile noastre globale de aprovizionare – pentru semiconductori, de exemplu – fie ca urmare a pandemiei sau a războaielor din Ucraina sau Marea Roșie.
Cline crede că echivalentul modern al staniului în epoca bronzului poate fi litiul sau pământurile rare: întrerupeți aceste fluxuri și vom fi unul în gâtul celuilalt. Atât Tainter, cât și Cline cred că noi, ca și oamenii din trecut, nu înțelegem buclele de feedback din sistemele pe care ne bazăm, ceea ce ar putea provoca tulburări care sunt "neliniare", adică catastrofale. Este posbil să nu conștientizăm că se poate apropia colapsul lumii.
Colapsul nu este niciodată sfârșitul. În prima Epocă Întunecată, oamenii au învățat în cele din urmă să folosească fierul, iar popoare precum fenicienii au prosperat în noi nișe, standardizând alfabetul și semănând semințele unei glorii umane reînnoite.
"Suntem fenicieni sau micenieni?", m-a întrebat retoric Cline: "Ne vom adapta sau vom dispărea?" Și tot ce ne-am putea gândi: am prefera să nu ne prăbușim deloc, dar cine știe? concluzionează expertul.