SpaceX a anunțat că va dezafecta 100 de sateliți Starlink în următoarele șase luni, după ce a descoperit o problemă cu aceștia care i-ar putea cauza defectarea. Pentru ca sateliții să nu reprezinte o amenințare pentru alte nave spațiale, aceștia vor fi dezorbitați și arși în atmosferă.
Dar oamenii de știință sunt îngrijorați de faptul că acest lucru ar putea provoca schimbări suplimentare în clima Pământului. O echipă de cercetători a descoperit recent metale potențiale din navele spațiale care epuizează stratul de ozon din stratosferă, unde se formează stratul de ozon, scrie Fiona Thompson de la Universitatea Durham într-un articol publicat de Space.com.
Orbita joasă a Pământului, unde majoritatea sateliților studiază ecosistemele Pământului, este deja supraîncărcată. Doar Starlink are 5.000 de dispozitive acolo. Prin urmare, "curățarea" resturilor spațiale este o problemă importantă. Vehiculele nou lansate trebuie eliminate în termen de 25 de ani, fie ridicându-le pe așa-numita "orbita cimitir", fie prin ardere în atmosfera Pământului.
Sateliții de pe orbită inferioară sunt de obicei proiectați să-și uzeze combustibilul rămas și gravitația Pământului pentru a reintra în atmosferă. În acest caz, dispozitivul intră în atmosferă la un anumit punct și cade peste Oceanul Pacific în punctul Nemo (așa-numitul cimitir de nave spațiale). În caz de coborâre necontrolată, dispozitivele ard în atmosferă.
NASA și Agenția Spațială Europeană promovează o astfel de procedură de eliminare ca parte a unei filozofii de proiectare numită "proiectare pentru distrugere". Înainte de a primi o licență, operatorii de sateliți trebuie să arate că proiectele lor pot reintra în atmosferă și să asigure un nivel scăzut de victime umane. Însă îngrijorarea cu privire la impactul asupra atmosferei superioare în timpul reintrării este mult mai mică.
La început, nici sectorul spațial, nici astrofizicienii nu au crezut că arderea sateliților ar fi o amenințare serioasă pentru mediu. Dar ce îi îngrijorează pe cercetătorii climaticii?
Temerile se bazează pe 40 de ani de cercetare a cauzelor găurilor de ozon de la polii sud și nord, care au fost observate pentru prima dată pe scară largă în anii 1980. Astăzi se știe că pierderea de ozon este cauzată de gazele industriale artificiale care se combină cu norii naturali polari stratosferici sau nori nacru. Suprafața acestor nori acționează ca un catalizator, transformând substanțele chimice inofensive în forme mai active capabile să distrugă rapid ozonul.
Oamenii de știință sunt îngrijorați de faptul că particulele din navele spațiale ar putea stimula formarea unor astfel de nori și distrugerea ozonului acum când Pământul abia începe să se redreseze. Cercetătorii sugerează, de asemenea, că acest lucru ar putea duce, la mai mulți nori cirus, permițând luminii soarelui să treacă, dar întârziind ieșirea acesteia. Majoritatea acestor nori pot duce la o încălzire suplimentară a planetei.
Thompson recunoaște că cercetările existente nu sunt suficient de concentrate pentru a evalua definitiv efectele arderii sateliților în atmosferă asupra climei. Unii astrofizicieni spun că particulele de oxid de aluminiu de la navele spațiale vor provoca reacții chimice în atmosferă care vor declanșa probabil epuizarea stratului de ozon.