Stau ore, zile lipit de streaming. De aceea, acum mă revolt. Lansate cu mult tam-tam, "Griselda" și "The Gentleman" de pe Netflix mă zgârie pe vene, pe creier. Abia le așteptam. Ei, bine, sunt prea schematice. Previzibile. În schimb, pe HBO am găsit "The Regime". O delectare. De ce?
Avem Sofía Vergara în "Griselda". Cum să nu mori să n-o vezi pe Vergara? Avem o Griselda șefă peste droguri. Cum să nu mori să vezi cum face, domle. Dar serialul te scoate din sărite cu scenele previzibile, replicile de 2 parale, forțate și acțiunea prea-prea de tot schematică.
Turbat ești. Băi, e Guy Ritchie! Serialul "The Gentleman". Dar și acolo e cam la fel. Multă muzicuță pentru nimic. Adică, să nu credeți că sunt moarte filmele astea, nu, dar nu ne spun mare lucru, n-au vorba aia, fantezie. Guy nu ne scoate din ce știm de la Guy Ritchie. Și dacă nu ne scoate, uite chestie, nici nu-l prizăm. În "The Gentleman" avem o rețea de droguri pornind dintr-un depozit ascuns sub pământ. Naivii sunt naivi, o dau în bară. Răii sunt răi și-și fac treaba: ucid.
În schimb, Kate Winslet în "The Regime" e surprinzătoare. O utopie, o fantezie! Creierul-streaming este mereu surprins. Uite, uite! Fata care și-a ucis tatăl. Fata a devenit dictatoare și e obsedată că n-are aer curat în jur.
Ce-nseamnă să n-ai aer? Și aici vin la marea diferență dintre serialele Griselda, The Gentleman și The Regime. Marea diferență e să ai o idee. O idee care să facă diferența. Dictatoarea care n-are aer curat în jur înseamnă. Da, înseamnă mult pentru mine. Celelalte filme au aceeași idee: cum faci droguri și cum le distribui. Conflicte între găști, Crime, dependență de bani, cei tari rezistă. Guy Ritchie tratează povestea cu sarcasm și sarcasmul copleșește povestea. Personajele asta fac. Nu mai joacă povesea, nu, ei joacă sarcasmul.
Dictatoare care n-are aer, jucată de Kate Winslet, e altceva.
Nu face pe cinica cu noi fanii, nu, este cinică în povestea ei. Și ne spune povestea fără să ne copleșească. Ne regăsim în poveste și ne ducem cu povestea. Dictatoarea fără aer își angajează o slugă care să-i spună umiditatea ân fiecare clipă. Are nevoie de exactitate și are nevoie să nu calce în zone prea pline de popor. Sluga atacă, nu rămâne doar slugă. Devine vindecător, sfătuitor. Povestea e blândă și te poartă într-o dictatură. Nu trăim astăzi în bula noastră? Într-o dictatură personală în care nu admitem nimic altceva decât VREMEA și CALITATEA AERULUI ca prieteni? Mereu ne întrebăm cât e afară? Sunt poluați? Care-s cifrele? Vai, ce poluați suntem? Vai în ce aer trăim.
"The Regime" nu e despre un regim îndepărtat, este despre viața noastră de fiecare zi.
Ne-am urcat dictatorial în fruntea vieții noastre și ne-am luat drept prieteni Aplicațiile care nu ne rătăcesc, nu, nu! Sunt exacte. Excesul de exactitate este Gândire captivă, ca ș excesul de popularitate și alte extreme în care ne cuibărim și facem ouă. Și acest idiot de sistem exact creează monștrii, are fisuri. Uite, uite, uite! Sluga care măsoară umiditatea în jurul reginei-dictatoare devine un vindecător. Și vindecarea inventată e o păcăleală: cartofii fierți. Un fel de usturoi pentru pandemie. Foarte mișto! Aici se merge la creier direct. Regina-dictatoare căuta de fapt vindecare, căuta să înlocuiască aerul corupt de tatăl său regele - trecutul, aerul corupt de popor - reformele așteptate și niciodată făcute, Regina deci vroia un lucru simplu: să inspire să răspândească propriul parfum. Atenție! Regina dictatoare respiră noul aer: de cartof fiert. Regina și dictatura put a cartof fiert. Simbolic mă delectează povestea așa. Cât de fanatici suntem după cifre. Ce simplu e să fim păcăliți cu niște cartofi fierți, ambalați ca fiind mari tămăduitori. Cât de ușor suntem păcăliți în fanatismele noastre. Cu o poveste dea dreptul fantastică. Cum ne înconjurăm de tămăduitori, cu guri sparte care ne păcălesc.
Repet mă lasă rece povestea drogurilor, Griselda și The Gentlemen, mă înalță povestea dictatoarea Cartof - fiert.
.