Între Sfinții Cuvioși Părinți uciși în Mănăstirea Sfântul Sava cel Sfințit se numără și Sfinții Cuvioși Părinți Ioan, Serghie, Patrichie și cei dimpreună cu ei, uciși de arabi. Acești cuvioși au viețuit în jurul anului 800, pe când la Constantinopol împărăteau Constantin și maica sa, Irina (780-802). În acea vreme Sfânta Cetate a Ierusalimului era sub stăpânirea arabilor în zilele preafericitului Ilie, patriarhul Ierusalimului.
Adunați în mai multe locuri, părinții astăzi pomeniți, viețuiau în vestita mănăstirea a Sfântului Sava, pe când stărețea minunatul egumen Vasile, slujind cu toții lui Dumnezeu ziua și noaptea, după rânduiala monahală lăsată de la Sfântul Sava, în multa nevoință și îmbunătățită viețuire. Pacea lor era, însă, adeseori, tulburată de năvala păgânilor, care, gândind că vor găsi averi, jefuiau sfintele locașuri de toate odoarele lor.
Atacurile păgâne asupra Mănăstirii Sfântul Sava cel Sfințit
În vremea Postului Mare, în săptămâna dinaintea Stâlpărilor, când monahii se aflau la rugăciune, fără veste a năvălit peste ei o ceată de 60 de jefuitori înarmați cu sulițe, cu arcuri și cu săbii, și au făcut cumplit măcel în mânăstire.
Păgânii au dat foc chiliilor, prădând sărăcăciosul avut al smeriților călugări. Dar, când voiau să dea foc și mânăstirii, li s-a părut că vine o oaste în sprijinul monahilor și au fugit.
După fuga dușmanilor, părintele Toma, un doctor cu experiență, i-a ajutat pe cei rămași în viață.
În Joia cea Mare, din Săptămâna Patimilor Domnului din anul 796, făcând război arabii în Palestina, jefuitorii au năvălit din nou în mânăstire.
Martiriul Sfinților Cuvioși Părinți uciși în Mănăstirea Sfântul Sava cel Sfințit
Monahii, sfătuiți de Starețul Toma, au zis: "Noi din lume am fugit în această pustie pentru dragostea lui Hristos, și mult prea rușinos ar fi să fugim din pustie de frica oamenilor. De ar fi să fim cu toții junghiați aici, junghiați vom fi pentru dragostea noastră pentru Hristos pentru Care am și venit să locuim aici."
Și astfel păgânii au ucis pe cei ce mai rămăseseră în viață, semănând urgie în urma lor (unora tăindu-le capetele, pe alții făcându-i bucăți, pe alții junghiindu-i și vărsându-le sângele, iar pe alții în tot felul de grozavii chinuindu-i).
Optsprezece părinți s-au ascuns într-o peșteră din munte dorind să salveze odoarele mânăstirii, și nevoind să le dea, păgânii au pus foc la gura peșterii și au pierit toți cei dinăuntru, înăbușiți de fum.
Și așa au primit cununa muceniciei părinții Ioan, Serghie și Patrichie, și toți care se aflau atunci împreună cu ei, în mânăstirea Sfântului Sava, ostași ai Domnului Hristos, care nu aveau arme și zale, ci numai arme duhovnicești:
platoșa nădejdii, pavăza credinței și coiful mântuirii.
Iar sfinții, mulțumind, și-au dat sufletul în mâna lui Dumnezeu, dobândind fericita și veșnică viața în Împărăția Cerurilor, că pentru Hristos purtând truda pustiei, de la Hristos au luat și cununa biruinței.
(Sursă: https://pravila.ro/sfintii-cuviosi-mucenici-din-manastirea-sfantului-sava-cel-sfintit-20-martie/)