István Szilágyi a fost membru al catedrei de literatură de la Academia Maghiare de Arte. Acesta a decedat miercuri dimineaţă, după o boală suportată cu demnitate, a anunţat redacţia, pe pagina sa de Facebook.
István Szilágyi s-a născut în 10 octombrie 1938, la Cluj-Napoca. În 1940, familia sa s-a mutat la Zalău, traiul din acest oraş reprezentând o experienţă definitorie pentru el. Tatăl său a murit în 1943, în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, lângă Don, pierderea sa fiind o grea încercare pentru familie.
Şi-a început studiile la Zalău, iar în 1952 s-a întors la Cluj-Napoca, unde a urmat un liceu de mecanică feroviară. A lucrat în atelierele feroviare din Oradea şi Satu Mare, pregătindu-se să devină mecanic de locomotivă, însă din cauza vederii sale slabe a fost considerat inapt la controlul medical.
În 1958 a fost admis la Facultatea de Drept a Universităţii din Cluj-Napoca, pe care l-a absolvit în 1963, neacceptând însă postul de procuror care i s-a oferit. Nu s-a angajat nici mai târziu în vreo funcţie pentru care ar fi fost necesară licenţa sa în drept.
Primele sale scrieri au fost publicate în săptămânalul maghiar Utunk, unde mai târziu a fost angajat, iar mai apoi, din 1968, a devenit redactor-şef adjunct. Din 1990, a fost redactor-şef al revistei literare, reînfiinţată sub denumirea de Helikon.
Numele său este asociat cu o serie de capodopere ale literaturii maghiare, ultimul său roman fiind publicat în 2020.
În 2002, István Szilágyi a fost ales membru al Academiei Maghiare de Arte, iar în 2010, membru al Academiei Literare Digitale.
De-a lungul activităţii sale a fost distins cu mai multe premii prestigioase: în 1990 a primit Premiul József Attila, în 1992, Premiul Ady Endre, în 1995, Premiul Déry Tibor, iar în 1999 i s-a acordat Crucea Mică a Ordinului de Merit din Ungaria.
În 2001 a primit Premiul Kossuth pentru activitatea sa remarcabilă de scriitor, pentru munca sa de îmbogăţire a genului prozei cu straturile arhaice ale limbii maghiare, pentru operele sale excepţional de sensibile, care descriu procese istorice şi analizează legile universale ale existenţei umane.
În 2003 a fost distins cu Premiul Márai Sándor, în 2008, cu Premiul Arany János, în 2009, cu Premiul Alföld, iar în 2011, cu premiul Fundaţiei pentru Literatura Maghiară din Transilvania acordat pentru întreaga sa activitate. În 2014 a primit distincţia Artist al Naţiunii, iar în 2017 i s-a acordat Premiul Prima. În 2020, UDMR i-a acordat Premiul Aliantă pentru Transilvania, pentru întreaga activitate.
Informaţii cu privire la înmormântarea lui István Szilágyi vor fi anunţate ulterior.