Descoperiți neputința științei în a cuprinde și defini un fenomen prea mare – Energia – care depășește complexitatea creației, având originea dincolo de cele materiale. DENIS BOERESCU: ENERGIA NOASTRĂ CEA DE TOATE ZILELE
Cum definim energia?
Adeseori, auzim în jurul nostru cuvântul "energie". Fie că primim o factură de electricitate, vedem o reclamă la cafea sau un afiş ce ne îndrumă spre vreun "guru" care promite să ne pună în legătură cu energiile "karmice". Acest termen atât de comun conţine nenumărate valențe semantice. În lipsa unui reper, înţelesul acestui cuvânt poate scăpa uşor de sub control şi ne putem trezi cu situaţii de genul acelora în care oamenii îmbrăţişează copacii ca să primească "energie" de la mama "Gaia".
Definiția energiei, aşa cum apare în dicţionar este: "Capacitate a unui sistem de a efectua un lucru mecanic sau o altă acțiune echivalentă". Cu alte cuvinte, tot ceea ce îşi poate schimba starea sau care are potenţial posibilitatea de a o face, conţine o cantitate energetică. Tot o formă de energie sunt: căldură (energie termică), electricitatea, reacţiile chimice, radiaţia nucleară, radiaţia electromagnetică ș.a.m.d. Mergând mai departe, tot ce este făcut din materie conţine intrinsec o cantitate uriașă de energie în atomii care o constituie.
Complexitatea creației și noi forme de energie
Empiric vorbind, atomii sunt elemente constitutive ale oricărui lucru care ne înconjoară, de la obiecte la finite şi care conţin în structura lor, câte un nucleu înconjurat de electroni. Electronii se învârt într-un spaţiu inimaginabil de mic cu o viteză uriaşă de aproximativ 300.000 km pe secundă, viteză atât de mare încât, pământul ar putea fi înconjurat de 7 ori şi jumătate într-o singură secundă.
Fizicienii descoperă periodic noi forme de energie, particule elementare, neutrini şi alte asemenea, fapt care contribuie la înţelegerea mai aprofundată a universului în care trăim. Complexitatea creației este însă, atât de mare încât de sute de ani, oamenii fac observaţii, experimente, calcule şi măsurători fără ca acest răstimp să fi fost suficient pentru a explica pe deplin ceea ce Cuvântul a creat.
Eminescu și Einstein
Celebrul şi minunatul Mihai Eminescu, un om cu o minte magnifică care în pofida dificultăţilor vremii avea cunoştinţe temeinice de matematică şi fizică, anticipează într-un vers de o delicateţe inimaginabilă ceea ce ştiinţa va demonstra după numai câţiva ani prin teoria relativităţii. Și anume: "La steaua care-a răsărit/ E-o cale-atât de lungă,/ Că mii de ani i-au trebuit/ Luminii să ne-ajungă".
Ca să ne luăm un reper, revoluţionara teorie a relativităţii generale prezentată de prestigiosul şi genialul savant Albert Einstein, în anul 1916, a reprezentat o chintesenţă a cunoaşterii acumulate de umanitate până la acel moment şi un vârf de înţelegere care nu mai fusese atins. Celebra ecuaţie a energiei E=mc2 îşi propunea să unifice întreg arsenalul de cunoaştere a fizicii într-o singură formulă a energiei care să explice toate fenomenele fizice. Astăzi, la mai bine de 100 de ani de la prezentarea celebrei teorii, ceea ce era odată vârf al ştiinţei, este materie care se predă în clasa a XI-a.
Energie și viață
Revenind însă, la "pâinea noastră cea de toate zilele", putem constata că pâinea ca aliment este energie. Astfel, soarele a încălzit pământul, a umplut cerul de nori care s-au adunat în ploaie, grâul a încolţit, a crescut şi a fost adunat în jitniță. Apoi transformat în pâine şi ajuns pe masă. Toate aceste procese au presupus folosirea energiei pentru un aliment care ne întreţine viaţa şi procesele metabolice.
Iată cum, prin infinita grijă a Domnului, totul şi toate sunt un tot. Iar noi, oamenii, ne bucurăm de această lume extraordinară, unică în universul care ne înconjoară, primind suficientă energie de la soare atât cât să nu îngheţăm. Dar nu prea mult ca să dogorim, suficientă lumină ca să vedem, dar nu prea multă ca să orbim.
Totul învârtindu-se în jurul acestui concept minunat numit "energie". Și care este cu mult mai interesant de înţeles odată ce îl punem în contextul corect, decât atunci când este agregat în înţelesuri ezoterice, insipide, lipsite de înţelepciune şi de folos.