Câteodată ne lăsăm purtați de valurile unei iubiri intense și avem tendința de a oferi totul, fără să ne gândim prea mult la consecințe sau la echilibrul din relație.
Dar, pe măsură ce trec anii și experiențele ne îmbogățesc sufletele, începem să ne conștientizăm valoarea și să fim mai atenți la ceea ce primim în schimbul darurilor noastre emoționale. Astfel, ajungem să înțelegem că iubirea nu este un troc, dar nici o căutare nesfârșită a echilibrului în care unul dă totul, iar celălalt nu oferă nimic în schimb.
Îmi amintesc de zilele când inocența îmi guverna gândurile și simțirile. În acele vremuri, eram dispusă să ofer totul în numele iubirii. Credeam că acesta este adevărul suprem, că pentru a fi iubit trebuie să fii gata să oferi totul, fără să te gândești la propria ta bunăstare sau la nevoile tale. Dar viața m-a învățat altfel.
Am învățat că iubirea nu este un contract comercial în care se negociază și se calculează cât de mult primești sau dai. Nu este o monedă de schimb pe care o folosim pentru a obține beneficii sau avantaje. Iubirea este un dar, o dăruire necondiționată a inimii, dar asta nu înseamnă că nu trebuie să fim conștienți de propriile noastre limite și nevoi.
Citește continuarea pe confesiunileuneifeterele.ro