Gabi Szabo a fost declarată cea mai bună sportivă a lumii în anul 1999. După retragere, a ocupat funcții importante în stat, dar din 2022 trăiește cea mai neplăcută perioadă din viața ei.
Într-un interviu exclusiv pentru FANATIK, Gabi Szabo, declarată cea mai bună atletă a României, face dezvăluiri în exclusivitate despre conflictul cu primarul capitalei, Nicușor Dan. Aflăm cum simte că doi ani din viață i-au fost luați și aflăm cum s-a apărat în toată această perioadă.
Gabi Szabo recunoaște că, pentru ea, sportul a fost o bucurie și mereu a trebuit să negocieze succesul și eșecul. Aflăm la ce vârstă e bine să se retragă un atlet din activitatea profesionistă și care este cea mai mare pasiune a ei.
În luna iunie a anului 2022, ai fost demisă de către Nicușor Dan din fruntea clubului sportiv municipal. Ce s-a întâmplat după, în ce stadiu se află conflictul?
-Am fost detașată intempestiv, de la o oră la alta, de la Clubul Sportiv Municipal București la Dalles. Categoric că am contestat această detașare intempestivă, fără să știu motivul pentru care sunt detașată, dar am acceptat detașarea tocmai pentru că l-am dat în judecată. La o lună de zile după ce m-a detașat a trimis Corpul de control pe care l-a ținut 5 luni de zile. A schimbat comisiile de 7 ori și a prelungit de 7 ori.
Apoi a ieșit în public și în online și a spus vrute și nevrute. A doua zi câștig detașarea, se pronunță Tribunalul pe fond. Mă repune imediat pe post pe data de 29 și, la câteva ore, mă concediază. Contest concedierea și pierd pe fond concedierea, pe motiv că ei au respectat procedura.
Am făcut apel la această sentință pe fond și aștept să vedem ce se va întâmplă. Nu pot să accept declarațiile scandaloase care mi-au fost aduse și imputate. Inclusiv și zilele trecute, când a aflat că am făcut apel, a ieșit cu un alt raport al Camerei de conturi, că nu am făcut comisii administrative. Nu știu despre ce este vorba că nu am fost invitată să dau declarații nici într-o parte, nici în cealaltă.
Până acum, ai mai trăit un asemenea moment dificil?
-Sincer, nu. Acesta a fost un moment extrem de dificil pentru mine. Am muncit de la 15 ani, sunt un om care a trăit în sport, numai pentru sport. De când m-am retras din activitatea sportivă nu am făcut altceva decât zona administrativă națională și internațională. Am ocupat cele mai înalte funcții în statul român că să aud că sunt acuzată de prost management… Nu pot să cred așa ceva.
Toți greșim, clar, nu pot să spun că totul a fost perfect, dar nu poți să-mi spui tu mie că după ce-ți las acolo aproape 2.500.000 numai venituri și sponsorizări, tu să-mi spui că managementul meu a fost unul defectuos. Și să te pronunți înainte de a vedea documentele, să te pronunți pe Facebook, să mă acuzi de prost management și la o lună să-mi trimiți Corpul de control ca să iasă prost management.
Știu că ai trimis un mail primarului și viceprimarului.
-Oameni buni, în ce țară trăim, eu sunt contrariată?! Orice declarație fac în acest sens în 2, 3 zile apare în presă altceva, să mă denigreze din nou. Este tulburător ce se întâmplă. Nu poți să te aperi, asta e cel mai grav lucru, că nu te poți apăra. Înțeleg multe lucruri, dar nu înțeleg această ură viscerală. De ce? Pentru că am avut curajul să-i scriu și să-i spun problemele? Și să-l întreb de ce Consiliul de Administrație se interferează în management și mă obligă să fac niște lucruri?
Inclusiv Președintele Consiliului de Administrație îmi trimite un email pe data de 27 mai că dacă nu semnez nu știu ce contracte va lua el nu știu ce măsuri. Le am scrise și pierd procesul. Iar pe data de 29 sunt detașată, la doar două zile. Și i-am scris, mai am emailul, nu mint. Politicul crede că, dacă sunt la putere, își permit orice. Doar că viața este ca o roată, ne învârtim, ne vom întâlni.
În prezent ai multe întrebări, încă fără răspuns.
-Da, iar asta a fost cea mai grea perioadă a vieții mele pentru că știu că nu au dreptate. Mie mi-au desfăcut contractul de muncă pentru lipsa la inventariere a unei camere de luat vederi, pe care eu am identificat-o la inventariere. Și tot ei ies în presă și pe facebook cu tot felul de inepții, cu ce au făcut ei în Corpul de control. Tot în presă scrie că nu li s-au pus la dispoziție documente de către fosta conducere.
Și atunci voi cum ați închis un raport de control când nu ați primit documentele? De ce nu m-ați chemat? Mai ales că i-am dat email primarului, viceprimarului și la Resurse Umane în care am explicat "având în vedere cele declarate de domnul primar pe facebook, am deschiderea să particip la control 24 de ore din 24 și să stau la dispoziția lui".
Cum ai reușit să reziști?
-Am avut numai controale în 2020, în 2021, numai controale de follow-up. Am închis totul și brusc vine Corpul de control, după 6 comisii, să spună vrute și nevrute. Eu cred că trăiesc un film. Mie 2 ani din viață efectiv mi s-au luat. Mai mult de supărare știind că te-ai dus acolo, cu toată deschiderea, să faci niște lucruri.
Am muncit zi lumină, nu am făcut nimic dacă nu mă consultam inclusiv în Primărie. Mergeam săptămână de săptămână să cer păreri, opinii. Sunam peste tot numai ca să iau deciziile cele mai bune din punct de vedere al aplicării legii. Așa i-am învățat și pe oamenii din Club, să nu semneze până nu sunt sută la sută convinși că este ok. Toți cei de acolo pot să confirme.
Asta e povestea mea după ce am fost detașată, numai că oamenii au rămas cu impresia că Gabi Szabo a făcut lucruri penale. Aflu de pe facebook că face plângere la DNA, înnebunesc. Și apa de la CSM mi-am cumpărat-o singură. Eu asta am trăit în ultima perioadă și aflu totul din presă, tot ce se întâmplă.
Cât de greu este, pentru un sportiv de performanță, să se mențină în sportul mondial?
-Este foarte greu să te menții la nivel mondial având în vedere dinamica competițiilor. Viața de sportiv este una redusă, nu putem vorbi aici de longevitate. În tenis, de exemplu, la 30 și ceva de ani mai poți face o performanță uriașă, dar la atletism la 26, 27 de ani te retragi din sport. Nu poți, fizic, să o duci mai mult.
În 2000, la Jocurile Olimpice de vara de la Sydney, ai fost medaliată cu aur. Îți mai aduci aminte la ce te gândeai atunci, cum te-ai simțit pe podium?
-A fost o zi extrem de frumoasă, de când m-am trezit până când am terminat cursa și am devenit campioană olimpică pentru România la atletism. Îmi aduc aminte de calmul pe care l-am avut în finală, de moneda de 10 cenți pe care am câștigat-o, de cursa perfectă de 5.000 de metri.
A fost o trăire unică pe podiumul olimpic, audiența de spectatori din tribune era uriașă, 120 de mii de oameni la finala mea de 5.000 de metri. Ce poate fi mai onorant decât să ți se cânte imnul, să știe toată lumea unde este România pe hartă. M-am simțit unică în acel moment.
Timp de 10 ani de zile ai fost cea mai bună atletă a României. Cât de tare te responsabilizează așa ceva?
-Este un lucru extraordinar. Pentru mine responsabilizarea cea mai mare a venit în '99 când am fost desemnată cea mai bună atletă și sportivă a lumii. Este o responsabilitate uriașă când toată lumea este atentă la tine, trebuie să ai o anumită atitudine și ținută.
Acum, după atâția ani de sport profesionist, există un preț al succesului pe care a trebuit să îl plătești?
-Eu am făcut sport cu foarte multă bucurie și plăcere, nu a fost un sacrificiu. Nu cred că am plătit, vreodată, un preț. Ce sunt azi de datorează sportului și muncii depuse în perioada de glorie. Nu am cel mai mic regret și nu consider că am făcut un sacrificiu.
În 2004 te-ai retras din sportul profesionist. De ce tocmai atunci și cât de greu a fost să iei această decizie?
-Nu a fost greu să mă retrag având în vedere că începusem de la 13 ani. Câștigasem tot ce putea fi câștigat și avusesem o mare longevitate. După 11 ani, însă, a intervenit oboseala. Mintea și corpul au obosit și am luat decizia să mă retrag în urmă unui abandon, la o competiție de sală.
Ce s-a schimbat în atletismul pe care îl făceai tu și cel care se face azi?
-La nivel național nu mai este nimic din ce-a fost. Sunt foarte multe cauze și nu totul trebuie rezumat la bani. Există o lipsa de infrastructură, lipsa resurselor umane la nivel de antrenorat. Apoi cercetarea din sport care lipsește cu desăvârșire, medicina sportivă care nu ajută sportul de mare performanță.
Sincer, ce îți dorești pentru sportul românesc?
-Mi-aș dori să se investească în infrastructura sportivă, dar cu cap, nu ce se întâmplă azi. Stadioane de 50 de mii de oameni făcute la mama naibii. Cine să le întrețină, cine să le umple? Să se facă arene și baze sportive pentru sportul de masă. Eu nu știu cine da drumul la asemenea proiecte. Cine plătește pentru întreținerea unui stadion de 50.000 de locuri când în lume se fac eforturi mari pentru a reduce locurile pe stadioane.
Totul este online acum, oamenii nu mai merg la stadioane nici în alte țări. Trebuie făcute lucrurile cu cap și pentru comunitate. Pentru cei care doresc să facă sport și mișcare, altfel vom trăi doar din excepții.
Ce nu știe lumea despre tine și ai vrea să spui azi?
-Una din plăcerile mele este să citesc și, din păcate, trebuie să-mi schimb lentilele la ochelari, că nu mai văd. De la un timp am descoperit că-mi place să și gătesc, asta mai ales după moartea mamei mele. Fac și prăjituri și torturi.