Sfântul mucenic Nicon era ostaș în cetatea Neapole, țara Campaniei și era cu credință elin. Însă mama lui era creștină și îl sfătuia spre credința creștinească. Astfel, îi povestea despre puterea Crucii lui Hristos și cum ea îl poate păzi de vrăjmași în războaie, dându-i putere de a-i birui.
Odată s-a întâmplat că era în strâmtorare, înconjurat de armata cu care se lupta oastea în care se afla. Atunci și-a adus aminte de sfatul maicii sale și s-a înarmat cu semnul Sfintei Cruci și îndată o ucis pe loc o mulțime din ostașii care îl amenințau. Prin această întâmplare a ajuns să dorească Sfântul Botez și s-a făcut creștin. Apoi, a îmbrăcat chipul monahicesc și Dumnezeu l-a învrednicit să devină episcop în locul Sfântului Episcop Teodosie.
Împreună cu alții bărbați virtuoși au fost munciți de ighemonul Siciliei, Chintian, învrednicindu-se apoi de cununa muceniciei.
Sfânta Cruce și cei 180 de ostași
Odată s-a întâmplat că a ieșit din Roma oastea elinească și romană la război.
Iar Nicon, fiind unul din ostași, a ieșit cu ceata sa, și făcându-se mare tăiere cu vrăjmașii de amândouă părțile, s-a aflat Nicon în mijlocul vrăjmașilor, în mare strâmtorare și primejdie de moarte, pentru că vedea pe mulți din tovarășii săi uciși și acum aștepta să cadă și el de sabia vrăjmașilor săi.
Atunci și-a adus aminte de sfatul maicii sale și, ridicându-și ochii la cer și suspinând din adâncul inimii, s-a înarmat cu semnul Sfintei Cruci și a zis:
"Hristoase, Dumnezeule Atotputernice, arată spre mine în ceasul acesta puterea Crucii Tale, că de acum făgăduiesc să fiu și eu robul Tău, adică mă voi închina Ție, împreună cu mama care m-a născut".
Zicând aceasta, a luat îndrăzneală și, întinzând cu bărbăție spre vrăjmași dreapta sa cea înarmată cu sulița, a ucis îndată ca la o sută și optzeci de bărbați viteji din ceata potrivnicilor, iar pe ceilalți i-a izgonit, și nimeni n-a putut să-i stea împotrivă; așa a lucrat într-însul puterea Crucii lui Hristos.
Visul
Și au tăiat pe cuvioșii ucenici ai Sfântului Nicon, iar mai ales ai lui Hristos, la număr o sută nouăzeci și nouă. Iar trupurile lor, cu porunca muncitorului, le-au aruncat în baia aceea foarte aprinsă spre ardere.
Iar pe Cuviosul Nicon, ținându-l în legături, se gândea ighemonul cu ce fel de moarte mai cumplită să-l piardă.
În acea noapte s-a arătat în vis Sfântului Nicon în temniță îngerul lui Dumnezeu, zicându-i:
"Îmbărbătează-te în Dumnezeu, Nicone, ostașule al lui Hristos și te veselește, căci a primit Hristos, Dumnezeul nostru, jertfa de o sută nouăzeci și nouă de ucenici ai tăi, întru miros de bună mireasmă, și au intrat în cămara în care Mirele ceresc Se odihnește!".
Acestea zicându-i îngerul, Sfântul Nicon iarăși a văzut înaintea sa o fecioară mai luminată decât razele soarelui, ale cărei haine erau de aur și de safir și în mâinile sale avea un leu alb ca zăpada.
Deci stătea fecioara aceea în câmp lângă râul ce se numea Psimif, din partea Răsăritului. Iar dinspre apus doi bărbați foarte mari, ale căror capete ajungeau până la cer, având în mâinile lor sulițe de foc, vorbeau cu fecioara aceea ce se arătase, zicându-i:
"Pentru ce stăm fără de lucru astăzi, fiind trimiși de Împăratul ceresc la război împotriva lui Chintian? Iată îl așteptăm și nu iese".
Atunci a strigat către dânșii acea fecioară purtătoare de lumină, zicând:
"Chintian a ucis ieri pe robii lui Hristos, o sută nouăzeci și nouă de bărbați, și încă și asupra învățătorului lor, Nicon, care a biruit toate meșteșugirile vrăjmașului cu adevărat, muncitorul acela cugetă cele mai crude chinuri. Deci va veni el degrabă în acel loc, la care sunteți trimiși împotriva lui".
Aceasta zicând, a eliberat spre ei acel leu, zicându-le: "Primiți și pe acesta, care vă va ajuta vouă asupra muncitorului".
După vedenia aceea, deșteptându-se din somn, Cuviosul Nicon Episcopul foarte mult s-a bucurat, lăudând și slăvind pe Dumnezeu.
Caii cu glas omenesc
Atunci, pogorând pe Sfântul Nicon de la muncire, a poruncit ighemonul să-l lege de cai sălbatici ca, târându-l, să-l rupă.
Și degrabă fiind legat de cai, sfântul și-a întins dreapta sa către cai, făcând semnul crucii, și îndată caii și-au schimbat sălbăticia lor în blândețe de oaie și stăteau nemișcați, strângându-se ca de frâu și de zăbală, și nici cât de puțin nu pășeau din locul acela, deși foarte mult îi băteau slujitorii.
Văzând aceasta, muncitorul s-a înfuriat asupra cailor și a poruncit să taie cu sabia vinele picioarelor lor.
Iar caii, cu porunca lui Dumnezeu, precum oarecând asina lui Valaam, cu glas omenesc au strigat, zicând:
"Dumnezeul nostru în cer și pe pământ, toate câte a voit a făcut. Și noi pentru Sfântul Nicon murim acum".
(extras din "Viețile Sfinților", ed. Episcopiei Romanului, 2001)
Sinaxarul video: