Într-un peisaj marcat de politici tumultuoase și schimbări sociale, viața personală a Alexandru Ioan Cuza se desfășura într-un ritm alert, plin de pasiune și aventură. Aceste întâmplări din culisele istoriei ne dezvăluie o altă față a domnitorului și a oamenilor din jurul său, întâmplări ce adaugă culoare și profunzime vieții tumultoase din acea perioadă. Dintre toate femeile care i-au căzut la așternut, însă, doar una i-a cucerit inima.
Frumos, șarmant, inteligent, impunător și ocupând cea mai înaltă funcție în stat, nu este de mirare că Alexandru Ioan Cuza face ravagii în rândul reprezentantelor sexului frumos din Principalele Române, în secolul al XIX-lea.
Fața mai puțin știută a istoriei ne arată că domnitorul nu se limitează la traiul monden de la Palatul Domnesc, ci preferă să se aventureze adesea în Bucureștiul de noapte, îmbrăcat în haine de civil și însoțit de omul său de încredere, Mihail Kogălniceanu.
Aceste escapade nocturne îl poartă pe Cuza în lumea subterană a orașului, în căutarea unor întâlniri secrete cu femei frumoase și misterioase. Preferințele sale sunt extrem de bine conturate, preferând compania tinerelor pasionale și oacheșe.
Figură respectabilă și sobră a politicii românești, Mihail Kogălniceanu ar fi fost responsabil pentru ținerea evidenței rendez-vous-urilor amoroase ale domnitorului.
Mai exact, în arhivele românești s-ar fi descoperit, acum ceva timp, un carnețel în care viitorul proclamator al independenței României, înregistra, cu meticulozitate, fiecare cucerire a lui Cuza Vodă.
Potrivit informațiilor ajunse deja publice, domnitorul ar fi avut un libido insațiabil și o pasiune de necontenit pentru urmașele Evei, cucerind până la impresionanta cifră de 700 de tinere, escapade romantice pentru care ar fi cheltuit, desigur, o avere.
În ciuda aventurilor sale numeroase, în viața romantică a lui Cuza rămâne o prezență constantă. Maria Obrenovici, femeia care i-ar fi încălzit patul și în noaptea în care vodă a fost obligat să abdice.
Chiar și în fața altor iubiri, se pare că frumoasa brunetă știa să-și impună rangul de metresa preferată a domnitorului. Femeia reușește ceea ce sute de femei nu au putut, anume să ajungă marea iubire a domnitorului, singura femeie care îi ocupă, în permanență, gândurile.
Din dragoste pentru ibovnica sa preferată, Cuza a cumpărat o casă cochetă în București, pe strada Biserica Amzei, pentru care a plătit suma considerabilă de 7.000 galbeni împărătești, subliniind astfel seriozitatea și dedicarea sa față de femeia care îi furase sufletul.
"Desigur că, înainte ca Maria Obrenovici sa se mute, casa a fost înzestrata cu tot ce era necesar. Mobile luxoase comandate la Paris, covoare persane si franceze, tablouri si tot felul
de obiecte ornamentau interiorul casei în care Maria trebuia sa locuiasca si sa primeasca totdeauna pe cel care-l robise.
Care, în oarba lui pasiune, nu ținea seama de onoarea tronului, de morala societății, de gura lumii si nici de mult întelegatoarea lui sotie care stia totul, dar care în marea si sincera ei
dragoste si admiratie trecea cu vederea nesabuitele fapte ale soțului său.", scria autorul George Potra, în volumul Din Bucurestii de ieri, Editura Stiintifica si Enciclopedica, Bucuresti, 1990, vol. I, pag. 507, potrivit Historia.
Iubirea lor pătimașă a avut roade, Maria Obrenovici dăruindu-i domnitorului doi fii, pe nume Alexandru și Dimitrie. Vanitatea fostei soții a prințului Serbiei nu cunoaște limite, dorindu-și să fie recunoscută drept singura femeie din viața domnitorului.
"Voia sa fie vazuta de tot mai multi oameni ca ea e singura femeie preferata de Voda, ca poate oricând, neanuntata, sa intre la palat, ba în cele din urma sa ia masa separat cu domnitorul. Asa s-au întâmplat lucrurile si asa i-au apucat evenimentele din noaptea de 11 februarie 1866″, notează sursa citată anterior.
Relația dintre Maria Obrenovici și Alexandru Ioan Cuza, comparată adesea cu cea dintre Elena Lupescu și regele Carol al II-lea, nu a rămas fără urmări în peisajul politic al Principatelor.
Este lesne de înțeles faptul că amanta favorită a domnitorului a avut o influență considerabilă asupra deciziilor luate de Cuza, atât în politica internă, cât și în cea externă a României.