De: Vlad Mulcuțan – Chiș
M – A – M – A … patru litere, un cuvânt și un ocean de sentimente. Luna martie, când totul înflorește, când totul miroase frumos, când totul e senin, nu putea fi dedicată altor persoane decât mamelor. Însăși natura dezvăluie sacrificiile prin care trece pentru a renaște, precum sunt și sacrificiile mamelor pentru copii, pentru familie, pentru iubire.
Definiția cuvântului "mamă" cuprinde mult prea puțin pentru demnitatea și adevărata semantică a celor care își sacrifică trupul pentru a da viață bebelușilor, nopțile pentru a veghea copiii, mințile pentru a înțelege adolescenții și inimile pentru a iubi o veșnicie.
Din punct de vedere genetic și anatomic, începem să trăim prin mamele noastre cu mult timp înainte de a ne naște iar o fărâmă din inimile noastre se pierde odată cu dispariția lor
Mamele sunt cele care ne cuprind mâinile pentru o bucată de timp și sufletele pentru o veșnicie. Pentru că mâinile lor nu sunt niciodată prea bătrâne pentru a ne mângâia, ochii niciodată prea înlăcrimați pentru a ne privi cu dragoste și sufletele niciodată prea încărcate pentru a se bucura de noi, mamele rămân pentru totdeauna simbolul puterii și al iubirii nemărginite.
Nu există cuvinte, fapte sau daruri care să poată răsplăti tot ceea ce face, înseamnă, simte și gândește o MAMĂ! Ele sunt singurele ființe care oferă totul fără să aștepte ceva în schimb și singurele ființe care și-ar da viața pentru simplul fapt că sunt…mame.
Fără o școală care să le pregătească, fără niște reguli pe care să le respecte și fără un tipar pe care să îl poată aplica de la un copil la altul, mamele reușesc să rămână, în continuare, cei mai mari susținători, cei mai profesioniști psihologi, cei mai realiști critici și cei mai buni prieteni.
Cel mai valoros sfat, cea mai bună mâncare, cele mai frumoase clipe și cea mai puternică ancorare în realitate, în responsabilitate și în credință sunt binecuvântate de prezența mamelor și de amprenta pe care acestea o lasă în tot ceea ce însemnăm noi, copii, sufletele și bucuria lor.
În același timp, gândurile noastre nu au cum să nu se îndrepte și spre cele care reprezintă sprijinul, modelul și nădejdea celor care ne-au dat viață … BUNICILE.
. Dacă mamele noastre, pe lângă toate superputerile pe care le dețin, sunt preocupate și de responsabilitatea creșterii și educației copiilor, bunicile sunt cele care compensează prin timp, prin răbdare, prin sfaturi și printr-o iubire aparte pe care doar bunicii o pot simți.
Mamelor din lumea întreagă, sunteți cel mai pur exemplu de putere, de jertfă, de iubire necondiționată și cel mai demn exemplu de urmat. Principiile solide pe care experiența de a fi mamă vi le formează, vă transformă în eroinele cărora noi, toți, vă datorăm respectul.
Vă mulțumim pentru că sunteți și pentru că ne purtați în suflete, în gânduri și în rugăciuni, mereu și pretutindeni. Vă mulțumim! Vă prețuim! Vă iubim!
La mulți ani, tuturor mamelor noastre!
Și fără să-ți dai seama, mamă, l-ai lăsat din brațe jos / Într-o zi, ultima oară, pe copilul tău frumos. / Și fără să-mi dau seama, mamă, am plecat cândva departe, / Neștiind că am să pierd, ale tale vorbe calde.
Omule, nu uita:
Cine te-a ținut de mână atunci când ai căzut? / Și cine ți-a zâmbit firav când erai de ne-ntrecut? / Cine te-aștepta acasă, cine te punea la masă, / Cine îți făcea din viață o poveste așa frumoasă? / Si la rău, dar și la bine, îi aveai doar lângă tine, / Respirai doar fericire… / Unde ești, copilărie? (Mulțumesc, mama!)