Cu toate acestea, în ciuda inevitabilității, următorul mandat al lui Putin ca președinte a fost subiectul unor discuții surprinzător de puține, inclusiv a ceea ce este probabil să însemne atât în interiorul, cât și în afara Rusiei. Și acest lucru este cu atât mai surprinzător având în vedere că regimul lui Putin este, fără îndoială, mai destabilizat acum decât a fost vreodată, cu puțină speranță pentru rezolvarea problemelor economice în creștere ale Rusiei sau a creșterii numărului de morți pe câmpurile de luptă din Ucraina. De la vara trecută încoace, Rusia a fost martora unui război intern brusc, condus de o miliție renegată care aproape a marșat pe Moscova; revolte antisemite violente, cu serviciile de securitate de negăsit; și proteste izbucnite în locuri normal liniștite precum Bașkortostan, se arată într-o analiză Politico.
Nimeni nu poate spune ce prezic aceste evenimente. Dar este clar că războiul din Ucraina a contribuit la destabilizarea situației interne a Rusiei mai mult decât în orice alt moment din ultimele decenii, iar toate felurile de scenarii viitoare nu mai sunt de neimaginat. Așa că este un moment bun să ne gândim la ele. Prin cel puțin luarea în considerare a căilor de mai jos — și a probabilității apariției lor în viitorul nu prea îndepărtat — Occidentul poate începe să se pregătească corespunzător, în special în ceea ce privește strategia și politica. Știm multe despre trecutul Rusiei și destul despre prezentul Rusiei. Dar ce despre viitorul Rusiei?
1. Revoluție Democratică
De ce s-ar putea întâmpla:
După cum au ilustrat revoluțiile anti-comuniste, anti-coloniale din 1989 în Europa de Est, regimurile totalitare se pot baza pe nisipuri mișcătoare și pot cădea rapid în fața mișcărilor democratice. Deciziile catastrofale ale lui Putin în Ucraina au deja efecte nedorite, care vor continua să genereze nemulțumiri în viitor — și mai mult interes pentru alternative posibile, inclusiv democrația directă.
Acest lucru era valabil chiar și înainte de moartea suspectă a lui Alexei Navalnîi în închisoare. În timp ce Navalnîi ar fi putut fi liderul cel mai proeminent al mișcărilor democratice din Rusia, uciderea lui nu a eliminat în mod necesar energiile pro-democratice din țară. Cu Navalnîi transformat dintr-un militant într-un martir, un astfel de impuls pentru reforma democratică — chiar și pentru revoluția democratică — ar putea începe să se construiască din nou. Ca deținut, Navalnîi era departe de ochii și de mintea majorității rușilor. Dar ca simbol al măsurilor pe care regimul lui Putin este dispus să le ia pentru a elimina orice opoziție, Navalnîi ar putea deveni acum ceva mai mult.
Împreună cu alte proteste care continuă în Rusia, nu în ultimul rând cele organizate de mamele și soțiile soldaților, o creștere bruscă a momentumului democratic în întreaga țară este acum posibilă. Nimic nu ar fi o mărturie mai mare a vieții lui Navalnîi și a legatului său.
De ce s-ar putea să nu se întâmple:
Pe cât de mult ar dori mulți în Occident să vadă o înflorire completă a democrației în Rusia — fie condusă de văduva lui Navalnîi, Iulia Navalnaia, fie de altcineva — probabilitatea unui astfel de scenariu care se desfășoară până în 2030 este minimă. Și acest lucru era valabil chiar înainte de moartea lui Navalnîi. Acum, odată cu dispariția liderului speranțelor democratice ruse, orice șansă de a aduna rușii în jurul unei cauze democratice aproape cu siguranță a murit odată cu el, cel puțin pe termen previzibil.
Priviți unde se află Rusia acum. Navalnîi este, în multe privințe, irepetabil, la fel cum au fost irepetabili și liderii pro-democrați închiși ca Václav Havel sau Nelson Mandela înaintea lui, și transformările democratice ale țărilor lor au avut loc doar după ce aceștia au fost eliberați. Restul infrastructurii pro-democrație a lui Navalnîi a fost efectiv anulată, distrusă de reprimarea lui Putin. Și chiar și cu șocul morții lui Navalnîi încă stabilindu-se, corpul politic rus nu a arătat niciun interes în democrația liberală oricum. Mai degrabă decât să se alăture cauzei sale, mulți au ridicat pur și simplu din umeri la dispariția lui Navalnîi și au continuat cu viața lor. La fel se întâmplă și cu speranțele de opoziție crescând în timpul invaziei Rusiei în Ucraina; chiar și după doi ani de la războiul dezastruos al lui Putin, majoritatea rușilor sunt încă pasivi, dacă nu chiar activi, susținători ai invaziei nejustificate.
2. Fragmentarea Statului Rus
De ce s-ar putea întâmpla:
Mult timp a fost o discuție de specialitate în cercurile politice și academice: poate Rusia să-și piardă unitatea și să se dezintegre în entități mai mici și mai autonome? După cum am văzut în cazul URSS și chiar în istoria recentă a Rusiei, există precedente pentru o astfel de fragmentare. Iar în condițiile actuale, cu tensiunile crescânde interne și externe, această posibilitate devine din ce în ce mai plauzibilă.
Rusia este o conglomerare de 21 de republici, zeci de regiuni și chiar mai multe naționalități cu numeroase nemulțumiri împotriva Moscovei. Cu cât războiul continuă mai mult și cu cât minoritățile colonizate sunt aruncate într-un morișcă de carne de către Putin, ucise la rate mult mai mari decât rușii etnici, cu atât crește probabilitatea unui astfel de scenariu. Poate în republica Cecenia, liderul său — un Ramzan Kadyrov tot mai nesănătos — moare în funcție și lupta pentru un succesor escaladează într-un al treilea război cecen. Poate în Tatarstan, oameni de rând și studenți locali se adună pentru a protesta atât împotriva recrutării Moscovei a infanteriei tatare, cât și împotriva sufocării identității tatare — și Kremlinul, într-un acces de strategie eșuată, trage în manifestanți, declanșând o mișcare anti-colonială mai largă. Sau poate, în Sakha, șomerii iau cu asalt și preiau controlul infrastructurii hidrocarburilor rusești, cerând ca fondurile să fie returnate națiunii lor colonizate și cerând suveranitatea la care au fost de acord la începutul anilor '90.
De ce s-ar putea să nu se întâmple:
Mulți analiști ruși văd încă acest scenariu ca fiind puțin probabil, având în vedere controlul lui Putin asupra puterii. Și nu sunt neapărat în eroare; în afară de Cecenia, nu există o sete clară pentru independență, chiar și în acele națiuni care își văd bărbații masacrați în Ucraina. Protestele recente din locuri precum Dagestan și Bașkortostan, de exemplu, nu au fost doar despre independență, ci au inclus și nemulțumiri economice și de mediu.
Cu toate acestea, respingerea acestui scenariu din start ar fi imprudentă. Tot ce este necesar este o scânteie, iar materialele inflamabile pe care le-a construit Putin de-a lungul sfertului de veac la putere ar putea lua foc — o probabilitate care crește odată cu dezastrul lui Putin în Ucraina.
3. O lovitură naționalistă
De ce s-ar putea întâmpla:
Cu un an în urmă, ideea că o miliție condusă de un naționalist înfierbântat ar putea aproape să marcheze pe Moscova, trimitând oficialii ruși să se ascundă, era o fantezie. Nu că nu s-a mai întâmplat înainte; așa-numitul "Afacerii Kornilov" din 1917 și chiar lovitura de stat eșuată a durilor din 1991 au arătat cum ar putea arăta o astfel de mișcare. Dar sub conducerea lui Putin, ideea că naționaliștii ruși ar putea să se consolideze și să atace Moscova părea mult timp ridicolă.
Și apoi, în iunie anul trecut, șeful miliției, Evgheni Prigojin, a făcut exact asta. Și deși grupul său Wagner nu a ajuns niciodată cu adevărat la Moscova, asta nu a fost din lipsă de oportunitate; dacă ar fi fost ceva, calea era deschisă. Dacă Prigojin a realizat ceva, a fost că l-a făcut pe Putin să pară ca un țar gol.
Desigur, Prigojin nu mai este în jur — avionul său a explodat deasupra spațiului aerian rusesc câteva luni mai târziu, ucigându-l pe el și o mare parte din cercurile sale interioare, în ceea ce este larg asumat a fi reprimirea lui Putin. Dar toate ingredientele care au alimentat rebeliunea lui Prigojin sunt încă acolo: frustrarea față de invazia ratată a lui Putin; dezbrăcarea continuă a Rusiei de bărbați și materiale pentru a continua un impas; și felul de inegalitate a bogăției care a lansat populismul și revoluționarii în întreaga lume înainte.
De ce s-ar putea să nu se întâmple:
Totuși, un scenariu de genul acesta nu este deloc inevitabil. Prigojin însuși a fost aproape unic — un bucătar devenit oligarh dispus să rupă public cu cabinetul lui Putin și chiar să-l insulte pe președinte însuși, totul în timp ce construia o miliție cu acoperire globală de la Ucraina la Africa centrală. În acest moment, nu există altă forță care să se poată compara cu Grupul Wagner al lui Prigojin, o mare parte din care a fost demontată și asimilată de stat.
În plus, dacă ceva, Putin devine doar mai naționalist pe măsură ce războiul se prelungește, înclinându-se tot mai mult spre fascismul deschis. Depășirea lui Putin de pe dreapta va deveni tot mai dificilă, mai ales pe măsură ce continuă să se scufunde în lumea conspirațiilor naționaliste.
Ce ar trebui să facă Occidentul:
Dacă și când o figură sau un cadru mai naționalist înlocuiește pe Putin, Occidentul ar trebui să continue să consolideze și să extindă sancțiunile, să reducă și să înăsporeze limitele prețurilor la hidrocarburi, să dezvolte relații diplomatice și de securitate cu vecinii Rusiei, în special cu cei (precum Ucraina) direct vizati de naționaliștii ruși — toate acestea ca parte a unui pachet mai larg de politici. Denumiți-o, dacă vreți, conținerea — o politică care a ajutat să împiedice expansiunea sovietică și care ar putea încă odată să ajute să rein într-o Moscova expansivă.
Fiți la curent cu ultimele noutăți. Urmăriți DCNews și pe Google News