KUST TULEVAD MUUTUSED JA KUHU KAOB AEG: MÕÕTES JA MÕTESTADES EESTI ÜHISKONDA


Sotsiaalteaduste valdkonnas 2022. aastal riikliku teaduspreemia pälvinud Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudi teadlaste uurimistöö on väldanud kaks aastakümmet. Uuringute põhitulemused on kokku võetud raamatutes "Eesti ühiskond kiirenevas ajas" (2017), "The Routledge International Handbook of European Social Transformations" (2018) ja "Researching Estonian Transformation" (2020), samuti rohketes teadusartiklites. Uuringute andmestiku moodustab aastatel 2002-2014 iga kolme aasta järel teostatud Eesti elanikkonna esinduslik küsitlus "Mina. Maailm. Meedia". Selle akronüümi MeeMa järgi on saanud tuntuks kogu uurimisrühm, mida on nimetatud ka Eesti sotsioloogia üheks rahvusvaheliselt tuntumaks koolkonnaks. Kahe aastakümne jooksul on MeeMa uurimisrühmaga olnud seotud üle 20 uurija, magistrandi ja doktorandi. Nende seas on uurimisrühma töö tulemustesse märkimisväärse panuse andnud 

Sõnaseletusi

Ühiskondlik transformatsioon -muutused ühiskonnas, mille käivitavad nihked mõnes valdkonnas (nt poliitilised reformid, tehnoloogilised uuendused), mis toimuvad samaaegselt või suhteliselt lühikese aja jooksul; muutused viivad samal ajal või mõningase ajalise viivitusega kõikehõlmavate niheteni kogu sotsiaalsete, poliitiliste, majanduslike ja kultuuriliste suhete süsteemis ning üksikisikute elukäikudes. 
Sotsiaalne morfogenees -käsitlus ühiskondlikest muutustest, mis toimuvad keerukatel viisidel, milles osalevad inimesed, sotsiaalsed struktuurid ja kultuur on tihedalt läbi põimunud, kuid mis sageli väljenduvad ajalise inertsiga (vrd morfogenees bioloogias). 
Kriitiline realism -suund filosoofias, mis eristab "päris" (eksisteerib sõltumatult inimeste ettekujutustest) ja "vaadeldavat" maailma (loodud inimeste vaate nurkade ja kogemuste põhjal); vaatleb protsesse ühiskonnas komplekssena, st eri tasanditel (struktuur, kultuur, toimija) toimuvaid muutuseid omavahel tihedas seoses olevatena. 
Sotsiaalne struktuur -sotsiaalsed suhted ja institutsioonid, mis raamistavad inimeste tegutsemist ja toimevõimet. 
Agentsus ehk toimevõime, -jõud, toimija -üksikute või rühmas tegutsevate ning oma huve järgivate inimeste tegevus ja selle tegevuse mõju. 
Kultuur -tajud, ideed, normid jms, mis raamistavad inimeste tegutsemist ja toimevõimet ning mida inimesed igapäevaste tegevuste käigus väljendavad. 
Aja kiirenemine ja tihenemine -igapäevase elutempo kiirenemine, mis on nähtav ajakasutuses, meedia jälgimises, mobiilsuses/transpordis jms. Ajaühikusse mahutatakse üha rohkem tegevusi, sageli tehakse ka mitut asja korraga (nn rööptegutsemine). 
Ajakapital -koosneb kronoloogilisest (ehk inimese eluaastatest) ning psühholoogilisest ja sotsiaalsest ajakapitalist (ehk elu ja aja kasutamise kvaliteedist). Mida kvaliteetsemalt ehk heaperemehelikumalt -tervislikult, rahuldust pakkuvalt jne -inimesed oma aega ja teisi ressursse kasutavad, seda suurem on nende ajakapital. 
Ajakihistumine -erinevast ajakapitali hulgast tulenev sotsiaalne kihistumine/ ebavõrdsus. 
Vahendatud hargmaisus -virtuaalne osalemine peale füüsilise asukohamaa veel ühe või mitme maa ühiskonna elus meediakanalite jälgimise ja suhtlusvõrgustikes osalemise kaudu, tundes end samaaegselt mitmesse ühiskonda kuuluvana. 
Alates 2001. aastast sai tänu riiklikule sihtfinantseerimisele võimalikuks kavandada suurema teoreetilise ambitsiooniga sotsioloogiliste uuringute tsüklit. Võtsime sihiks selgitada läbi meediauuringute prisma Eesti liikumist nõukogulikust ühiskonnast 21. sajandi info-ja teadmusühiskonda. Teoreetiliseks lähtekohaks oli tollal siirdeühiskonna nn kolmetasandilise arengu mudel (Offe, 1996). See hõlmab esiteks ühiskondliku süsteemi reforme institutsioonide tasandil, teiseks majanduslike ja sotsiaalsete suhete tasandit ja kolmandaks kultuuri, identiteedi ja inimeste argikäitumise tasandit. Põhiliseks andmekogumise vahendiks sai iga kolme aasta tagant sama metoodika alusel teostatav mahukas küsitlus "Mina. Maailm. Meedia" (MeeMa). Püüdsime hõlmata inimeste kohanemist ühiskondlike muutustega, nende elulaadi ja hoiakuid ning eelistusi eri valdkondades, sealhulgas meedias. MeeMa uuringuid iseloomustab empiiriliste andmete sidustatus teoreetiliste mudelitega ning eri statistiliste andmetöötlusmeetodite kasutamine küsitlustulemuste analüüsil, et jõuda tavapärasest sotsiaaldemograafiliste erinevuste vaatlemisest sügavamate sotsiaalse käitumise ja kultuuriliste eelistuste mustriteni. Samuti sai tavaks täpsustada suurküsitluse kvantitatiivseid tulemusi kvalitatiivuuringute ning meedia analüüsi abil ning vaadelda neid samadel perioodidel toimunud reaalsete ühiskondlike sündmuste kontekstis. 
Kahe aastakümne jooksul on meie uuringute fookus ja teoreetiline raamistik ajaga kaasas käies oluliselt muutunud. 2002. aastal alustasime tollal valdavas siirdeuuringute kontekstis, mille põhifookus oli kohanemisel uute poliitiliste ja majanduslike suhetega ning sotsiaalmajanduslikul kihistumisel. Samas oli üheks põhiteemaks, nagu ütleb ka meie uuringute ühisnimetaja "Mina. Maailm. Meedia", see kultuuriline nihe, mille tõid kaasa ühelt poolt Eesti avanemine globaalsetele kultuurihoovustele ning meediamaastiku muutumine turusuhete mõjul, teisalt aga tehnoloogilised muutused, siirdumine trükisõnalt ja raamatukultuurilt Ennast-vastustav meediapluralism -veendumus, et meediakanalid ei saa anda objektiivset infot ning et iga inimese enda vastutus on ise kokku panna tervikpilt ideoloogiliselt erinevatest meediaallikatest kogutud infokildude põhjal. 
Rändetaustaga inimesed -teistest rahvustest inimesed, kes ise või kelle vanemad või vanavanemad on sisse rännanud teistest riikidest. Kosmopoliit -maailmakodanik; inimene, kes ei seo end püsivalt vaid ühe rahvuse ja riigiga. 
Diasporaa -kogum inimestest, kes elavad väljaspool kodumaad ning tunnevad end olevat tugevasti seotud just vana kodumaa, mitte uue asukohamaaga. 
Habitus -meele struktuur, meelelaad ehk omandatud eelsoodumuste, hoiakute ja maitse-eelistuste süsteem, mis väljendub inimeste käitumises. virtuaalkultuuri ja sotsiaalmeediasse. Oleme analüüsinud, kuidas 1990ndatel alguse saanud üleminekuprotsessis on põimunud tehnoloogia arengu, poliitika, kultuuri ja majandussuhete mõjud, kujundades ümber inimestevahelisi suhteid ning sotsiaalse käitumise mustreid. Ajapikku kujunes esialgsest postkommunistliku siirdeühiskonna uuringust universaalsem sotsiaalse transformatsiooni uurimus, mille fookusesse tõusis üha selgemini tehnoloogiliste, kultuuriliste ja sotsiaalsete tegurite vastastikune mõju järjest keerukamaks muutuvas ühiskondlikus süsteemis. 
Tulemusena oleme joonistanud tavapärasest ühemõõtmelisest sotsiaalmajanduslikust kihistumisest keerukama subjektiivse kihistumise pildi, millel on mitu erinevat telge (Lauristin, 2020). Oma sotsiaalse positsiooni hindamisel on sissetuleku suurus paljude vastajate jaoks muidugi määrav. Kuid samal ajal oleme vaadelnud ka, millist rolli mängivad kihistumishinnangutes hariduslik, sooline ja keeleline ebavõrdsus tööelus, põlvkondlikud erinevused tervises ja elukvaliteedis, aga ka inimeste endi häälestus muutuste suhtes ning aktiivsus oma elu kujundamisel. Meie viimastes küsitlustes tuli uudsena esile keskkonna ja ajakasutuse kvaliteedi kasvav tähtsus kihistumistegurina. Räägime koguni liikuvusest ja ajast kui omaette kapitalidest. Need kapitalid hakkavad üha enam määrama valikuid, mis puudutavad meelepärast tööd, kvaliteetset elukeskkonda, ligipääsu teenustele, vaimsetele ja sotsiaalsetele hüvedele. Siia kuulub ka aina olulisemaks muutuv juurdepääs e-teenustele ja kiirele internetile. 
Uurimismetoodika arendamisel lähtusime algselt 20. sajandi lõpu sotsiaalteadustele omasest sotsiaalkonstruktivistlikust vaatest ühiskonnale kui inimeste igapäevastes praktikates ja suhtluses taasloodavale suhete, reeglite ja jagatud tähenduste süsteemile. Selle suuna klassikuteks on Pierre Bourdieu, Anthony Giddens, Jürgen Habermas ja Niklas Luhmann. Viimases raamatus "Researching Estonian Transformation" oleme MeeMa uuringute tulemuste ümbermõtestamisel katsetanud uut teoreetilist mudelit (Masso jt, 2020), milleks saime inspiratsiooni inglise sotsioloogi Margaret Archeri ja tema rahvusvahelise uurimisgrupi töödest (Archer, 2013(Archer, , 2015)). Nad ise nimetavad oma lähenemisviisi ontoloogiliseks pöördeks sotsiaalteadustes, vastandudes sellega sotsiaalsele konstruktivismile. 
Selles käsitlusviisis oli meie jaoks huvitav just püüd siduda sotsioloogilist analüüsi konkreetse ühiskonna kultuuri ja ajalooga, lähendades sellega universalistlikku sotsiaalteaduslikku vaadet rahvusteaduslikule ühiskonnarefleksioonile. Kuigi sündmused ühiskonna arengus sõltuvad paljudest juhuslikest kokkusattumustest ajas ja ruumis ega ole ennustatavad, võib teatud ühiskondlike toimejõudude (agentsuste) olemasolul nende sõlmumiste tagajärjel avaneda uute arengute võimalus (vt joonis 1). Morfogeneetiline analüüs võimaldab nende sündmuste seoseid läbi näha ja avastada neisse kaasatud sotsiaalsete toimejõudude rolli sotsiaalse morfogeneesi uue tsükli käivitamises. Igat järgnevat tsüklit iseloomustatakse sotsiaalsete ja kultuuriliste vastastikmõjude dünaamika kaudu. Lõpptulemusena viivad need uute toimejõudude ja nende suhete küpsemiseni ja uute olukordade väljakujunemiseni riikide suhetes, majanduse ja ühiskondliku elu korralduses, kultuurilistes ja poliitilistes struktuurides. Taasiseseisvunud Eesti arenguid analüüsides oleme eristanud nelja erinevat tsüklit: läbimurre nõukogude süsteemist (1988)(1989)(1990)(1991); rahvusriigi ehitamine (1992)(1993)(1994)(1995)(1996)(1997)(1998)(1999)(2000)(2001)(2002)(2003)(2004); koha kindlustamine rahvusvahelises süsteemis (2005)(2006)(2007)(2008)(2009)(2010)(2011)(2012)(2013)(2014)(2015)(2016)(2017); kriis ja uute arengusihtide otsingud (2018-…) (Lauristin, Vihalemm, 2017, 2020). 
Igas neist tsüklitest on võimalik eristada spetsiifiliste toimejõudude tegevust, muutustele hoogu andvaid või neid pidurdavaid sisemisi ja väliseid tegureid ning enam või vähem juhuslike sündmuste kokkulangevusi, mis on viinud muutustele sotsiaalsetes suhetes ja institutsioonide tegevuses, kujundanud uusi väärtusi ning arusaamu ja loonud uusi tähendusi. Üldistades oma uuringute tulemusi, oleme esitanud ühiskondlike toimejõudude analüüsiks sobiva, kahe telje abil kirjeldatava mudel-välja (joonis 2). 
Lähtudes üldisest, ühiskonnatasandi mudelist, oleme loonud mitu algupärast mudelit sotsiaalse transformatsiooni mõõtmiseks üksikisiku tasandil. Nende mudelite keskmes on mõisted aeg, ruum, hargmaisus ja põlvkonnad. Allpool vaatleme lähemalt nende nelja alateema alla koondunud uuringute põhitulemusi. 
I. Kui kiirelt või aeglaselt kulgeb sotsiaalne aeg? Kuidas konverteerida ajakapitali rahaks, suheteks ja staatuseks ning säilitada kiirendusel liikuval "jooksulindil" tasakaal? 

Personaalse ja sotsiaalse aja kiirenemine

Tänasele ühiskonnale on iseloomulik sotsiaalse aja "kiirenemine ja tihenemine" (vt ka Harro-Loit, Vihalemm, 2017;Vihalemm, Lauristin, 2017) 

Ajakapital kui sotsiaalse ebavõrdsuse allikas

Füüsikalises mõttes on kõigi käsutuses 24 tundi ööpäevas, kuid tegevuste maht, ajakülluse või -puuduse taju erineb tunduvalt. Vabadus otsustada, millele kui palju aega kulutada, on piiratud kohustustega teiste inimeste ees, võimalustega elatise teenimiseks, eneseteostuseks, puhkamiseks. Seega on inimestel sotsiaalsest taustast tulenevalt võimalik aega kasutada erineval määral ja viisil. Ajaressurss on omamoodi kapital. Pierre Bourdieu (1986) eristas materiaalset, sotsiaalset ja sümbolilist kapitali, mis on ebaühtlaselt jagunenud ja loovad ühiskonnarühmade vahelist kihistumist ja ebavõrdsust. Ühiskonnas viimase kümmekonna aasta vältel toimunud muutusi ja nende intensiivsust oleme uurinud sotsiaalsete rühmade tunnetuse kaudu -millised "kiireneva ühiskonna" ilmingud igapäevaelus avalduvad, kuidas inimrühmad sellega kohanevad ja mida väärtustavad. Lisaks oleme uurinud, mis võiks ühiskonnas aja kiirenemisest ja tihenemisest tekkivaid vaimseid ja sotsiaalseid probleeme leevendada ja tasandada. 

Eesti ühiskonna liikmete ajakasutussuutlikkuse tüpoloogia

Rühmitasime Eesti elanikud nende isikliku ajakapitali (Preda, 2013) ja aja kiirenemisega toimetuleku järgi. Andmete analüüsimise tulemusena konstrueerisime kuus koondkuju või profiili, mis iseloomustavad sotsiaalseid rühmi noortest eaka elanikkonnani. 

Edukas rööptegutseja

Rühma liikmed tegutsevad aktiivselt paljudes eri valdkondades, kulutades palju aega tööle ja enesetäiendusele, hobidele, lugemisele ja reisimisele. Uneaega jääb Joonis 3. Edukad rööptegutsejad moodustavad 18% koguvalimist, nende seas on 37% mehi, 48%-l on kõrgharidus, 49% on vanuses 20-44, 72% on eestlased, 35% tunneb end kuuluvat kõrgesse sotsiaalsesse kihti. Allikas: Joonmeedia. 
keskmisest vähemaks. Nad kasutavad oma aega tõhusalt, et kasvatada materiaalset, sotsiaalset ja sümbolilist kapitali. Tunnetatud ajavaegust kompenseerivad nad sageli mitut asja korraga tehes ja nii ajakulu optimeerides. Lisaks kõrgele majanduslikule ja sotsiaalsele kapitalile koguvad nad sümbolilist kapitali erinevates usaldusametites. Edukad ja energilised rööptegutsejad on Eesti ühiskonnas sotsiaalse aja kiirenemise ja tihenemise eestvedajad ja kandjad. Nad on muutustele avatud ja haaravad kaasnevatest võimalustest meelsasti kinni. 

Rahulolematu rööptegutseja

Rahulolematut rööptegutsejat eristavad eelmisest profiilist piiratud võimalused oma ajakapitali majanduslikuks kapitaliks vahetada, sest suur osa ööpäevast kulub palgatöö kõrval tasustamata kodutöödele ja teiste eest hoolitsemisele. Tema saab oma isiklikku ajakapitali suurendada ja vahetada sotsiaalse kapitali vastu hobide ja harrastuste ning ühendustes osalemise kaudu. Ühiskonna kiirenemise protsessis on ta pigem kannataja rollis. 

Ajastressis töörügaja

Selle rühma liikmete aeg kulub pea täielikult töötamisele ja elatise teenimisele. Jäik tööaeg ja pikad tööpäevad kahandavad tegevuste ajalise kombineerimise võimalusi. Haridustase seab piirid tasuvama töö saamisele. Töö ei paku erilist rõõmu, enesetäiendamiseks, hobideks ja perega koosolemiseks napib aega. 
Läbipõlemise äärel töörügaja igatseb rahulikumat elu, sest terviseprobleemid annavad juba tunda. Kahjuks on tema ajakapital vähene ja teatud mõttes ka raisatud -ajastressi ei leevenda veel rohkema töö tegemine samal palga-või Joonis 4. Rahulolematud rööptegutsejad moodustavad 12% koguvalimist, nende seas on 67% naisi, 53% on keskharidusega, 72% on vanuses 20-44, 93% on eestlased, 15% tunneb end kuuluvat kõrgesse sotsiaalsesse kihti. Allikas: Joonmeedia. 
pädevusastmel. Ta on juba niigi mitmiksurve all: aktiivne tööiga, jäik tööaeg, mitu töökohta, rahalised kohustused ja laenud. Nii loodabki ajastressis töörügaja ühiskonnas toimuvaid muutusi pigem taunides oma väheseid jõuvarusid säästa. 
Joonis 5. Ajastressis töörügajad moodustavad 13% koguvalimist, nende seas on 57% mehi, 61% on keskharidusega, 57% on vanuses 45-64, 49% on venekeelsed vastajad, 18% tunneb end kuuluvat kõrgesse sotsiaalsesse kihti. Allikas: Joonmeedia. 

Stressivaba harrastaja

Selle rühma liikmetel on piisavalt kohustustevaba ja uneaega. Kodutöid ja teiste eest hoolitsemist ei ole ülearu palju. Üle poole neist ei käi enam palgatööl, nad saavad pühenduda elukestvale õppele, kogukondlikule ja muule tegevusele, Joonis 6. Stressivabad harrastajad moodustavad 21% koguvalimist, nende seas on 58% naisi, 58% on keskharidusega, 69% on vanuses 55-74, 79% on eestlased, 11% tunneb end kuuluvat kõrgesse sotsiaalsesse kihti. Allikas: Joonmeedia. 
mis pakub rõõmu ja rahuldust -nii suurendavad nad oma isiklikku ajakapitali. Sotsiaalse aja kiirenemise suhtes on nad tõrksad, väärtustades pigem süvenemist, järjepidevust ja protsesside rahulikku kulgu. 

Virtuaalrähkleja

Peaasjalikult virtuaalmaailmas elav suhtlusmeediakeskne ja valdavalt noorte rühm pühendab keskmisest vähem aega tööle, enesetäiendamisele ja kodustele töödele. Kogukondlikes või ühiskondlikes tegevustes nad eriti ei osale ning hobidega ei tegele, reisimist ja muul viisil aktiivset eluviisi piiravad kasinad rahalised võimalused. Virutaalrähkleja päevad kuluvadki koolis või tööl, kusjuures kumbki ei paku erilist rõõmu. Teatud mõttes nad raiskavad oma isiklikku ajakapitali, tajumata (veel) sotsiaalse aja kiirenemise raskusi. 
Joonis 7. Virtuaalrähklejad moodustavad 14% koguvalimist, nende seas on 62% mehi, 27%-l on madalam kui keskharidus, 58% on vanuses 15-29, 66% on eestlased, 22% tunneb end kuuluvat kõrgesse sotsiaalsesse kihti. Allikas: Joonmeedia. 

Kõrvaletõmbunu

Rühm hõlmab peamiselt (vanadus)pensionil olijaid ja tööelust eemaldunuid. Nad ei tegutse aktiivse ühiskonnaliikme, huvialade harrastaja ega kultuuri-ja meediatarbijana. Vanusest ja kehvapoolsest tervisest tingituna on neil vähem kronoloogilist ajakapitali, kuid rohkem nn tühja aega, mida ei ole materiaalse ja sotsiaalse kapitali mõttes eriti millegi väärtuslikuga täita. Aktiivsest elust tagasitõmbunud võivad kogeda üldistest arengutest mahajäämise tunnet ja kõrvalejäetuse stressi. 

Kokkuvõtteks

Ajakihistumine Eesti ühiskonnas on märkimisväärne. Selle kujunemise põhjused nt põlvkonnarühmades, eri elualade esindajate, sotsiaalse või haridusliku taustaga elanike seas vajavad põhjalikumat analüüsi (vt ka Kalmus, Opermann, 2020) ning lõhe ajarikaste ja ajavaeste ehk kiirete muutuste eestvedajate ja mahajääjate vahel leevendamist, et elu Eestis oleks elamisväärne kõigi jaoks. 

II. Kuidas teha halva krati asemel head kratti ehk mis roll on andmetel ja liikuvusel ühiskondlikus transformatsioonis?

Oleme analüüsinud ühiskondlikke muutusi läbi kahe omavahel tihedalt läbipõimunud protsessi -liikuvus ja inimeste ruumilised suhted (nt kontaktid, tajutud lähedus ja kaugus eri riikidega, liikumisharjumused) ning ühiskondlik andmestumine (üha suurem inimeste igapäevaste tegevuste läbipõimumine andmete, algoritmide, tehisintellektiga). Tulemused näitavad, et mõlemad muutuste protsessid on iseloomustatavad läbi kahesuunalise liikumise. Teatud nähtuste osas on märke ühiskondlike protsesside ja muutuste kiirenemisest, teisalt on märgata jällegi aeglustumist või koguni seisakut. 
Eesti ühiskond on viimaste kümnendite jooksul teinud läbi suure ruumilise nihkesuletud nõukogude ühiskonnast avatud ja iseseisvaks Eesti riigiks. Suured struktuursed muutused -riigipiiride avanemine, digitaalsete suhtlusvahendite kasutamine, muutused transpordis -on viinud inimeste igapäevaste liikumisharjumuste teisenemiseni. Seetõttu on inimeste kogemused ja kontaktid eri riikide ja piirkondadega ka oluline indikaator ühiskondlike muutuste mõistmiseks. Meie tulemused (Masso, Opermann, 2017;Masso, Salvet, 2020) 

III. Mis on hargmaisus ja kas see takistab lõimumist?

Tänases digitaalses meediakeskkonnas on rändetaustaga rahvusvähemused sageli hargmaised, st nad mitte üksnes ei jätka suhtlemist vanale kodumaale mahajäänud sugulaste-sõpradega, vaid arendavad uusi riigipiiriüleseid suhtlusvõrgustikke teistes riikides asuvate rahvuskaaslastega ja/või rahvuskaaslaste organisatsioonidega. Piiriülese regulaarse suhtlemisega kaasnevad sageli majandustegevused (nt regulaarne elatisraha saatmine pereliikmetele), poliitiline osalus (nt valimine) ning piiriülene meediatarbimine (kodumaa meedia regulaarne jälgimine, piiriülestes suhtlusvõrgustikes osalemine). Hargmaine identiteet tähendab, et inimesed tunnevad samal ajal kuuluvust mitmesse ühiskonda, kuigi asuvad füüsiliselt ühel maal (Levitt, Glick Schiller, 2004). Hargmaisus võib lõimumist asukohariigis toetada, takistada või olla neutraalse mõjuga (Snel jt, 2006) -ühtset reeglit ei ole. 

Hargmaisus Eestis

Eestis leidub hargmaisust nii eestlaste kui teiste siin elavate rahvusrühmade seas. 
Eesti suurim rändetaustaga rahvuslik-keeleline vähemusrühm -venelased -on hargmaised eeskätt seetõttu, et nad jälgivad igapäevaselt Venemaa meediakanaleid ja suhtlevad Venemaal jt riikides elavate inimestega, nii sugulaste-sõprade kui ka sotsiaalmeedias kohatud inimestega. Uurisime, kuidas hargmaisus nende lõimumist Eesti ühiskonda mõjutab120 ning tõime esile neli rühma (Vihalemm jt, 2020). 

Mitmekesiselt lõimunud kosmopoliidid

Seda rühma iseloomustab tugev kaasatus Eesti ühiskonda niihästi valimiste, töökoha/äritegevuse kui ka kultuuriosaluse kaudu. Mitmekesiselt lõimunud kosmopoliidid osalevad kodanikuorganisatsioonides ja erinevatel avalikel üritustel. Neil on hea võõrkeelte oskus, nad reisivad suhteliselt palju ning jälgivad kohalikku, Venemaa ja Lääne meediat ning neil on lai ja piiriülene sotsiaalmeedia suhtlusvõrgustik. Nende identiteet on suhteliselt nõrgalt seotud ühe rahvusrühmaga, neid võib pidada kosmopoliitideks. Sellesse rühma kuulub ligikaudu iga viies Eesti venelane. 

Institutsionaalselt lõimunud kodanikud

Seda rühma iseloomustab tugev poliitiline kaasatus kodanikuna, eeskätt osalus valimistel, usaldus peamiste riigiasutuste vastu ja igapäevane (poliitiliste) uudiste jälgimine. Samas tegelevad nad vähe "tänavademokraatiaga": ei osale eriti meeleavaldustel ega ühine sotsiaalmeedia üleskutsetega. Tööturul on nad keskmiselt edukad ja ettevõtlusega tegeleb väike osa. Neil on tugev solidaarsustunne kõigi Eesti elanike ja eurooplastega ning oma põlvkonnaga ja samas tunnetavad nad ka rahvuslikku kuuluvust. Institutsionaalselt lõimunud kodanike rühma kuulub ligikaudu iga kolmas Eesti venelane. Seda rühma iseloomustab mõõdukas hargmaisus. Nad tarbivad nii Vene kui Lääne venekeelset meediat ning suhtlevad piirideüleselt, aga vähem intensiivselt ja mitmekesiselt võrreldes kosmopoliitide rühmaga. Hargmaisus on nende puhul väga positiivse mõjuga. See toetab nende kodanikuaktiivsust, osalust majanduselus ning tunnet, et on võimalik olla ilma süümepiinadeta samal ajal nii lojaalne Eesti kodanik kui ka kultuuriliselt identiteedilt venelane. 

Kogukondlikult lõimunud diasporaarühm

Seda rühma iseloomustab nõrk poliitiline kaasatus kodanikuna valimistel osalemise kaudu, kuid samas väga aktiivne tegevus kodanikeühendustes ja eri kodanikuaktsioonides: piketid, kõnekoosolekud, sotsiaalmeedia üleskutsed, aga ka heategevuskampaaniad, kiriku korraldatud üritused jms. Samas on rühma liikmete usaldus Eesti riiklike institutsioonide vastu üsna kõrge. Kui kahes eelmises rühmas olid ülekaalus Eesti Vabariigi kodanikud, siis selles rühmas Vene või määratlemata kodakondsusega inimesed. Neid iseloomustab ka nostalgia NSV Liidu järele. Rühma liikmeid iseloomustab tugev samastumine vene rahvuse, kultuuri ja religiooniga ning aktiivne tegevus rahvuslik-kultuurilistes ühendustes ja kirikus. Kogukondlikult lõimunud diasporaarühma kuulub ligikaudu iga neljas Eesti venelane. 
See rühm on mõõdukalt hargmaine, mis väljendub just Venemaa meedia igapäevases ulatuslikus jälgimises. Nende hargmaised suhted aitavad neil olla veidi aktiivsemad majandussfääris ning toetavad nende kodanikuaktiivsust. Võib öelda, et hargmaisuse mõju on selle rühma puhul vastuoluline: ühelt poolt toetab see nende diasporaa-identiteeti, aga samas võimaldab tulla majanduslikult paremini toime ja seeläbi vähendada nende rahulolematust eluga, mis toidab protestivaimu. 

Institutsionaalselt vähelõimunud rühm

Seda rühma iseloomustab teiste rühmadega võrreldes vähene lõimitus nii majandus ellu kui kodanikeühendustesse, vähene aktiivsus valijana, nõrk rahvuslik identiteet ning ebaregulaarne, peamiselt sotsiaalmeedia kaudu vahendatud uudistetarbimine. Nad on ühiskonna institutsioonidesse vähe kaasatud ja nendega on riigiasutustel raske suhelda, kuna nad kasutavad vähe ametlikke suhtluskanaleid. Ka solidaarsustunne erinevate sotsiaalsete rühmadega on selles rühmas madalam kui teistes rühmades. Institutsionaalselt vähelõimunud rühma kuulub ligikaudu iga neljas Eesti venelane. Kuna rühma meediatarbimine on üsna loid ja ka suhtlusvõrgustikud on hõredad, siis on selle rühma hargmaisus kõige madalam ega toeta ka märkimisväärselt lõimumist Eesti ühiskonda. 

Kokkuvõtteks

Eestis kehtib ka muudes riikides täheldatud seaduspära, mille kohaselt hargmaised suhted ja tegevused nõuavad materiaalseid, sotsiaalseid ja vaimseid ressursse ning ressursivaesemad rühmad neid seetõttu viljeleda ei saa (Sert, 2012). Seega on Eesti ühiskonnas kõige edukamad venelased ühtlasi kõige aktiivsemad hargmaised suhtlejad ja välismeedia kasutajad. Oluline on sellega arvestada. Eesti vene vähemuse hargmaisus ja välismeedia jälgimine on tugevasti seotud nende kodanikuidentiteedi ja -väärikusega. Märkimisväärset osa neist iseloomustab ennast-vastustav meediapluralism -veendumus, et õige kodanik peabki noppima infot ideoloogiliselt erinevatest meediakanalitest ning ise "pusle kokku panema". Need inimesed tunnetavad, et vahendatud hargmaisus on kohalikus ühiskonnas hakkamasaamiseks kasulik ning kaitsevad seda ühiskonna hukkamõistu eest näiteks meemide jt digitaalse huumori jm võtetega (Juzefovičs, Vihalemm, 2020;Vihalemm, Juzefovičs, 2021). Venemaa meedia jälgimise avalik halvustamine tekitab trotsi. Ennast-vastustavat hoiakut meediatarbijana saab ära kasutada ning siduda kodanikukasvatusega läbi üldise meediahariduse venekeelses sihtrühmas niihästi koolide õppekavade kontekstis kui elukestva õppe osana. Venekeelsele sihtrühmale suunatud humanitaarne huviharidus, digikunstid jms aitavad luua toetuspinnast hargmaisuse ja kohaliku lõimumise vastastikku toetava seose loomisel. 

IV. Kas lumehelbekesed võivad päästa maailma ehk mis roll on sotsiaalsetel põlvkondadel ühiskondlikus transformatsioonis?

Kes meist poleks kuulnud vanemate põlvkondade nurinat, et noored on hukas? Tänapäeval väljendub see nurin, võõristamine või isegi kadedus mitmesugustes siltides, mida inimesed eri põlvkondade tähistamiseks ja iseloomustamiseks sotsiaalselt konstrueerivad ehk välja mõtlevad. Siltide väljamõtlemine ja põlvkonnale külge kleepimine võib toimuda teiste, ühiskonnas tugevamal positsioonil olevate põlvkondade poolt eesmärgiga säilitada oma sümbolilist üleolekut (Nugin, Kalmus, 2018). Niisuguse praktika näiteks sobib sildistus "lumehelbekeste põlvkond", mis on mõnes kontekstis muutunud lausa sõimusõnaks. Teisalt võivad vanemad põlvkonnad panna noorematele lootusi edumeelsete muutuste elluviimisel ja omistada neile positiivse tähendusega silte, näiteks "digitaalne põlvkond" või "kliimapõlvkond" (Kalmus, 2020). Noor põlvkond ise võib positiivseid sildistusi omaks võtta, negatiivseid eitada või luua omalt poolt uusi nimetusi. Võib ka juhtuda, et noorte põlvkondlik eneseteadvus jääb nõrgaks või ei kujunegi (Nugin, Kalmus, 2018). 
Selleks, et uus põlvkond suudaks päriselt suuri ühiskondlikke muutusi eest vedada ja ellu viia, peab neil kujunema tugev põlvkondlik eneseteadvus ehk identiteet -näiteks peavad nad uskuma, et nemad ongi digitaalne põlvkond või kliimamuutuste põlvkond. Sotsiaalses morfogeneesis saab niisuguse põlvkonna eneseteadlik ja muutusi edasiviiv jõud hoogu, kui nende ühine kultuur -väärtused, arusaamad, hoiakud ja käitumispraktikad -loob aluse positiivseks tagasisideks kultuurilistele ja struktuursetele muutustele (näiteks digi-ja rohepöördele). Sotsiaalse morfogeneesi edasine kulg sõltub paljuski eri põlvkondade vastastikmõju tulemustest ja muutustest põlvkondlikes kultuurides (Kalmus, 2020). 
Niisiis on põlvkond oluline sotsiaalne nähtus ja potentsiaalne jõud morfogeneesis. See on ka võimas identiteeditähis, ühtaegu nii jäik kui ka paindlik piiritleja, mille abil paigutame ennast ja teisi sotsiaalsesse aega või laiemalt -sotsiaal-ajaloolisse struktuuri. hoidlikult (Kalmus jt, 2018;Kalmus, Siibak, 2020). Samas oli kõige tugevam ja mitmekülgsem põlvkondlik identiteet just noorimal, 15-20-aastaste rühmal (Kalmus jt, 2017). Nende intrigeerivate tulemuste sõlmpunktist johtuvalt saame sõnastada ühe olulise probleemi edasisteks põlvkonnauuringuteks: milliseks kujuneb uute põlvkondade eneseteadvus, kultuur ja aktiivsus? Kui jõuliseks areneb nende agentsus ehk toimevõime ning kas sellest piisab sotsiaalse morfogeneesi raamatus täiesti uue peatüki kirjutamiseks? 

Kokkuvõte

Sotsiaalse transformatsiooni uuringud on võimas tööriist, mis võimaldab teoreetiliselt mõtestada ning empiiriliselt selgitada ühiskondades toimuvaid kiireid muutusi. Me ei saa teha inimkonnaga laborikatseid. Aga meiega konkreetselt praegu on ajalugu teinud laborikatse, surudes teadlaste jaoks vahetult vaadeldavasse perioodi muutused, mis on loomulikul kulgemisel teistes ühiskondades võtnud sajandi või sajandeid: kultuurimuutused, ühiskonna, majanduse ja tööhõive struktuuri muutused, loodusega suhte muutumine. Kõik need muutused on nähtavad, läbipaistvad, statistika ja sotsioloogiliste uuringutega fikseeritud. 
Sotsiaalteadlastel Eestis ja teistes väikestes riikides on eriline võimalus panustada ühiskonna kui tervikliku süsteemi toimimist mõtestavatesse ja prognoosivatesse uuringutesse. Põhjus on lihtne: väikese ühiskonna muutused on kiiremad ja läbipaistvamad. Neid on võimalik paremini vaadelda süsteemse tervikuna, avastades eri tasandite ja valdkondade vastastikuste suhete ja mõjude mustreid. Sotsiaalse transformatsiooni uuringud (Kalmus jt, 2004(Kalmus jt, , 2020;;Vihalemm jt, 2017) 



  




  




  




  




  




  




  




  Kõrvaletõmbunud moodustavad 22% koguvalimist, nende seas on 52% mehi, 28%-l on madalam kui keskharidus, 50% on vanuses 65-74, 48% on venekeelsed vastajad, 8% tunneb end kuuluvat kõrgesse sotsiaalsesse kihti.Allikas: Joonmeedia.tunnistust põlvkondlikult kasvavast ebavõrdsusest liikuvuses(Masso jt, 2019). Kui üldiselt on noorema põlvkonna hulgas enam ruumiliselt aktiivseid, kes külastavad eri piirkondi nii Eestis kui ka väljaspool, siis vanema põlvkonna hulgas paistab silma kaks väga vastandliku ruumilise aktiivsusega rühma. Ühest küljest eristub rühm ruumiliselt väga aktiivseid, kes liiguvad sageli eri piirkondades (mh väljaspool Eestit), ja teiselt poolt rühm liikuvuse poolest pigem passiivseid. 


	Selline vanemas eas suurenenud ruumiline aktiivsus on kui "viivitusega" mobiil-
	sus, kus piiriülest liikumist lükatakse n-ö sobivasse aega edasi. See on iseloomulik
	eelkõige siirderiikidele.
	Teisalt on viimastel kümnenditel toimunud suured muutused seoses ühiskonna
	digitaliseerimisega. Üks selle väljendus on ühiskondade ning inimeste elude
	andmestumine, st inimeste igapäevased tegevused (nt bussipiletite ostmine,
	uudiste lugemine, suhtlemine ametiasutustega) on teisendatavad arvulisteks,
	vähemalt osaliselt süstematiseeritud andmeteks, mille põhjal tehakse ühiskonnas
	otsuseid. Ühiskondlik andmestumine on kui kahe poolega münt. Inimeste iga-
	päevaste tegevuste käigus jäetud n-ö andmejäljed annavad võimaluse analüüsida
	ja mõista inimeste liikumisi. Näiteks on siin mobiiltelefonide kõnetoimingute (nt
	helistamine, sõnumite saatmine) andmed, mis võimaldavad selgitada inimeste
	liikumisi COVID-19 pandeemia ajal ning eri rahvarühmade eraldatust linnades
	(Silm jt, 2020; Masso jt, 2022b). Teisalt käivad ühiskondliku andmestumisega
	sageli kaasas keerulised sotsiaalsed protsessid, nagu näiteks hierarhilised võimu-
	suhted, ebavõrdne juurdepääs andmetele ning eri ühiskondlike rühmade eba-
	õiglane kohtlemine andmete põhjal. Eestis kasutatakse nende vastuoluliste
	mõjude tähistamiseks krati metafoori (vt joonis 9). 119
	Sotsiaalse transformatsiooni uuringute seisukohalt inspireerivad edasiseks
	Meie uuringute tulemused näitavad, et andmestumise negatiivsed kaasmõjud on uurimis tööks hiljutised arengud seoses inimeste ja andmete liikumisega. Näiteks
	selgitatavad läbi kahe vastuolulise transformatsiooniprotsessi (Männiste, Masso, on seoses COVID-19 pandeemiaga muutunud inimeste liikumisharjumused,
	2020). Ühest küljest võimaldab andmestumine suurendada majanduslikku efek-kasutatavad transpordivahendid, hoiakud ja eelarvamused. Samuti liiguvad üha
	tiivsust ja ühiskondlikku innovatsiooni, samuti eeldab andmetehnoloogiate aren-enam üle riigipiiride inimeste loodud andmed ja andmelahendused (algoritmid,
	damine investeeringuid. Teisalt, sageli teadvustamata ja esimesega vastu pidises tehisintellekt). Näiteks võib tuua Ubenwa mobiilirakenduse, mille eesmärgiks on
	suunas toimub sotsiaal-kultuuriline transformatsioon, mis väljendub näiteks ennetada vastsündinute hingamispuudulikkust. Rakendus on arendatud Kanadas,
	inimeste eelistustes, usalduses ja hirmudes. Sellise kahesuunalise transformat-tuginedes Mehhikos kogutud andmetele, ning seda testitakse ja rakendatakse
	siooni näiteks on põgenike ümberasustamise algoritm (Masso, Kasapoglu, 2020), Nigeerias (Masso jt, 2022a).
	mis võimaldab küll tagada ümberpaigutatud põgenikele suurema tööhõive, kuid
	ei pruugi arvestada inimeste endi eelistustega säilitada oma suhtlusvõrgus tikke, Edasised ühiskondlike transformatsioonide uuringud saavad keskenduda järgmis-
	kultuurilisi kombeid ja tavasid. Meie tulemused näitavad, et selliste vastassuunas tele, seni vastamata küsimustele: Mis juhtub ühiskondade ja inimeste eludega,
	toimuvate transformatsioonide selgitamisel on oluline mõista nendes muutus-kui andmete ümberpaigutamine ühest sotsiaalsest kontekstist teise õnnestub?
	tes osalevat n-ö kolmetist toimevõimet (Masso, Kasapoglu, 2020). Selle järgi Mis juhtub siis, kui ümberpaigutamine ebaõnnestub? Miks Eesti pealinnas pole
	toimunud COVID-19 pandeemia ajal ja järel mikromobiilsuse vahendite (nt

näitavad, et ühest küljest on Eesti elanike riigipiirideülene liikumine kasvanud, kogemused ja kontaktid läänepoolsete riikidega on sagenenud.Teisalt annavad tulemused Joonis 8.sõltuvad andmetehnoloogiate (andmed, algoritmid, tehisintellekt) kasutamise tulemused 1) andmetehnoloogiaid arendavate ekspertide arvamustest, kogemustest ja hoiakutest, 2) inimeste, kellele need lahendused on suunatud (nt põgenikud), eelistustest ning 3) andmete ja algoritmide endi, sageli inimeste jaoks teadvustamata ja soovimatutest tulemustest. jalg-ja tõukerattad) kasutamise plahvatuslikku kasvu, võrreldes teiste Euroopa suurlinnadega (nt Nürnberg)? Nimetatud küsimustele vastamine on hädavajalik, et tagada sidusam ühiskond, elamisväärsed linna-ja maakeskkonnad ning muuta andmestunud maailm paremaks paigaks, kus elada. Joonis 9. Kratt kui algoritmi iseloomustav kõnekujund. Allikas: Walgus OÜ. 


  Põlvkondliku kuuluvuse suhtelise jäikuse tingib inimese võimetus valida oma sünnihetke.Põlvkondlikule identiteedile lisab paindlikkust sotsiaalse aja suhtelisus, mis tähendab seda, et samal ajal elavad inimesed kogevad ühist aega ja lahti rulluvat ajalugu erinevalt.Nii ei moodusta kaugeltki mitte kõik ajateljel lähestikku paiknevate sünnidaatumitega inimesed ehk sünnikohordid põlvkondi sotsiaalses ja kultuurilises tähenduses ehk "sotsiaalseid põlvkondi" (vtKalmus jt, 2017).Tõenäoliselt tuntuima põlvkonnateoreetiku, sotsioloogiaklassik Karl Mannheimi 121 (1927/1952) järgi sotsiaalse põlvkonna liikmed mitte üksnes ei oma midagi ühist, vaid nad jagavad ka tunnet või teadmist, et neil on midagi ühist.See tunnetus on osa kollektiivse aja jagamise tundest, mis muudab "minu aja" "minu põlvkonna ajaks".Põlvkondi eristavaid ajavahemikke kogetakse samuti subjektiivselt, mistõttu erinevad sotsiaalsed põlvkonnad katavad eri pikkusega ajaperioode.Suures plaanis huvitas meie uurimisrühma, kuidas on eri põlvkonnad suutnud kohaneda kiirete ühiskondlike muutustega ning mil viisil ja kui suurel määral nad avalikus elus osalevad. MeeMa 2002., 2011. ja 2014. aasta küsitluslainete andmeid võrreldes jõudsime järeldusele, et nooremad põlvkonnad on kohanenud 


	hariduse omandamiseks). Võrreldes vanemate põlvkondadega on kahe noorima
	rühma (15-30-aastaste) jaoks märksa olulisemad meediakasutuse, elustiili ja
	-sündmuste ning sotsiaalse staatusega seotud komponendid, samas kui maailma-
	vaatelised ja kultuurilised koostisosad on silmapaistvalt vähem tähtsad (joonis
	10). Võime oletada, et selles mängib rolli traditsioonilisema kultuurikogemuse
	(ilukirjandus, filmi-ja teatrikunst, pärandmeedia) killustumine ja vaadete plura-
	liseerumine. Lisaks võime arvata, et noorimad rühmad on paljuski omaks võtnud
	avalikul teabeväljal toimuva põlvkonnaloome, pidades ennast ka ise interneti-ja
	sotsiaalmeedia-ehk digitaalseks põlvkonnaks.
	Meid huvitas, kuidas sotsiaalsete põlvkondade "pikkust" ja põlvkondlikku
	identiteeti empiiriliselt mõõta. Selleks lõime terve rea algupäraseid indikaato-
	reid ehk ankeediküsimusi (vt Kalmus jt, 2017; Kalmus, Opermann, 2019), mida
	kasutasime MeeMa 2014. aasta küsitluslaines. Leidsime, et sotsiaalse põlvkonna
	pikkus ehk ajaline ulatus suureneb vanuse kasvades. Näiteks 15-20-aastastest
	pidas suurim osa endaga samasse põlvkonda kuuluvaks kuni kolm aastat vane-
	maid ja/või nooremaid inimesi, kuid vanimas, 71-79-aastaste rühmas oli kõige
	rohkem neid, kes pidasid enda põlvkonnakaaslasteks kuni 10 aastat vanemaid.
	Tõenäoliselt on tegemist nii inimeste isikliku ajalise horisondi muutusega vanuse
	suurenedes (läbielatavat aega hakatakse tunnetama teistmoodi) kui ka sotsiaal-
	sete põlvkondade vahetumise tempo kasvuga (ühiskondlike ja tehnoloogiliste
	muutuste kiirenedes kerkivad uued, eriomaste tunnustega sotsiaalsed põlvkonnad
	kiiremini esile).
	Uurisime samade andmete põhjal ka seda, mis on põlvkondliku identiteedi struk-
	tuuri peamised koostisosad ja kuidas need vanuserühmi eristavad. Leidsime, et
	põlvkondlikku identiteeti kirjeldavad kõige paremini neli peamist komponenti
	ehk faktorit: meediakasutus ja habitus (harjumused, maneerid ja stiil); kultuuriline
	horisont (jagatud mälestused, kultuurielamused ja -eelistused); maailmavaade
	ja väärtushinnangud; elusündmused ja struktuursed võimalused (reisimiseks ja

(Kalmus, 2020)e muutuste ja sotsiaalse aja kiirenemisega nõtkemalt, kiiremini ja suuremal määral, samal ajal kui vanemate generatsioonide esindajad on jäänud paljuski truuks noorpõlves omandatud harjumustele ja eelistustele (eriti meediakasutuses).Samas on kasvanud kõigi põlvkondade poliitiline ja kodanikuaktiivsus, andes märku suurenevast sotsiaalse morfogeneesi võimalikkusest(Kalmus, 2020).Mõneti paradoksaalselt ei ole uued, digitaalse kodanikuosaluse vormid toonud kaasa suuri nihkeid digitaalse põlvkonna osalusmustrites ning Eesti noored osalevad interneti ja sotsiaalmeedia vahendusel ühiskonnaelus ja poliitikas tagasi-Joonis 10.Põlvkondliku identiteedi faktorid vanuserühmades 2014.Allikas:Kalmus jt (2017: 631). 


  on Eestis ja väljaspoolgi teedrajavad, omades potentsiaali kujuneda rahvusvaheliseks õpikunäiteks.Usume, et rühma teoreetilised ja empiirilised analüüsid toovad Eesti n-ö katseklaasi-ühiskonnana maailma teaduskaardile.Sotsiaalse morfogeneesi käesoleva tsükli on käivitanud mitme kriisi kokkusattumine Euroopas (rändekriis, Brexit, kliimakriis, koroonakriis).Selle uue tsükli algfaasi iseloomustas lääneliku liberaalse heaoluühiskonna elukorralduse murenemine ja usalduse kadumine läänemaailma demokraatlike institutsioonide teovõimesse.Senini positiivselt tõlgendatud väärtusmõisted (nagu demokraatia, inimõigused, sallivus, majanduskasv, rahvusvahelistumine) muutusid ambivalentseks või omandasid negatiivse varjundi.Ühiskondlike toimejõududena on selle tsükli käivitajatena olnud vastamisi noor postmodernses ühiskonnakliimas sirgunud põlvkond ja neile vihaselt vastanduv neokonservatismi ja rahvuspopulismi toetajaskond.Siiski tundub, et sellesse arengusuunda on võimsa deus ex machina'na sekkunud Ukraina sõda.See võib kardinaalselt muuta nii Euroopa kui kogu maailma arengurada ja on juba toonud esiplaanile täiesti uued toimejõud nii ühiskondade sees kui ka rahvusvahelisel tasandil.Tulevikku vaadates võime öelda, et nii koroonakriis kui ka praegu lahti rulluv Ukraina tragöödia on fookusesse toonud tegurid, millest sõltub ühiskonna elujõud, võime kriisidega toime tulla ja vajadusel ka vaenlastele vastu panna. Need kriisid tõestavad, et otsustav toimevõime (agentsus) on sellistel ühiskondlikel jõududel, kes suudavad kiiresti muutuvate oludega kohaneda ja leiavad endas ja ümbritsevates ressursse ohule vastupanuks ja tõhusaks koostegevuseks. Sotsioloogide võimuses on osutada teguritele, mis selliste toimejõudude tegevust kannustavad ja toetavad, nii nagu ka neile teguritele ja asjaoludele, mis positiivset sotsiaalset agentsust pärsivad, koostoime võimet vähendavad ning ühiskondlikku seisakut või koguni taandarengut soodustavad. Selleks, et neid toimejõudusid ka tegelikus elus ära tunda, positiivseid võimendada ja negatiivseid ohjeldada, on vaja tavalistest arvamusküsitlustest ning liidrite jututubadest põhjalikumaid tõenduspõhiseid analüüse, mis põhinevad metodoloogiliselt korrektselt kogutud andmestikul ja asjakohastest teoreetilistest alustest lähtuvatel hüpoteesidel ning järeldustel. 



Eestis kasutatakse "kratti" tehisintellekti metafoorina, mis esindab nii võimalusi, mida uued andmelahendused võivad kaasa tuua, kui ka nendega kaasnevaid riske. Eesti mütoloogias on kratt maagiline olend -heinast või vanadest majapidamisesemetest tehtud sulane, kes vajab oma looja pidevat tähelepanu, et ta jõude ei jääks. 

Meie uuring toimus 2014. aastal, kui Venemaa sõjategevus Ukrainas oli küll juba alanud Krimmi okupeerimisega, kuid suure sõjalise sissetungini Ukrainasse 24. veebruaril 2022 oli veel 8 aastat aega. Samuti ei olnud veel koroonat, mis takistab inimeste liikumist riikide vahel. 

Sünnipäraselt Károly Manheim (1893-1947), mõjukas saksa sotsioloog -toim.
Veronika Kalmus, Marju Lauristin, Anu Masso, Signe Opermann, Peeter Vihalemm, T Vihalemm
KUST TULEVAD MUUTUSED JA KUHU KAOB AEG: MÕÕTES JA MÕTESTADES EESTI ÜHISKONDA