Eesti-Ingeri asustusnimed 1. Maadest küladeni

Keywords: toponüümika, etümoloogia, isuri keel, soome keel, vene keel

EEsti-ingEri asustusnimEd 1. maadEst küladEni ENN ERNITS annotatsioon. Kirjutise esimeses osas käsitletakse Eesti-Ingerist kogutud maa-, piirkonna-, linna-, mõisa-ja osaliselt külanimesid. Peamiselt on need 1922. aastal talletanud keeleteadlane Julius Mägiste ingerisoomlastelt ja isuritelt. Eesti-Ingeri toponüümiat kõrvutatakse senisest ulatuslikumalt naaberalade (Eesti, Soome, Karjala kannase) sarnaste toponüümidega ja üritatakse teha kindlaks nende võimalik päritolu. Vähesed talletatud linnanimed sarnanevad üldiselt vadja omadega, v.a Jovi 'Jõhvi'. Kaks sama mõisat tähistavat nime tulenevad antroponüümist. Osa külanimedest sisaldab kas determinanti või nn valedeterminanti, kuid osa mitte. Läbipaistva etümoloogiaga kohanimed seonduvad asendi, ümbruse, vanuse või elanike tegevusalaga. Mitmeti seletatavate külanimede korral tuleb kõne alla esmajoones antroponüümne päritolu. Kirjutise teise ossa jäävad külanimed, mis olid Eesti-Ingeri keelejuhtidele tuntud sellest piirkonnast väljaspool, samuti talunimed. 

sissejuhatuseks

Kaheosalises kirjutises käsitletakse Eesti-Ingeri asustusnimesid: esimeses osas vaadeldakse maade, piirkondade, linnade ja mõisate nimesid ning ainult Eesti-Ingeris paiknevate külade nimesid. Artikli teises osas võetakse vaatluse alla Eesti-Ingeri elanikele tuntud, mujal Ingerimaal ja Eestis asuvate külade nimed, samuti talunimed. Peamine tähelepanu on pööratud toponüümide päritolule. 1 Siinkohal tuleb rõhutada Peterburi Polütehnilise Ülikooli dotsendi Aleksandr Dmitrijevi (2016) kirjutist, milles edastatakse kaartide ja revisjonikirjade hoolika uurimise teel rohkesti Eesti-Ingeri külade nimekujusid 16.-19. sajandist. Nende õigsust on võimaluse korral kontrollitud ja käesolevas kirjutises ruumi kokku hoides algallikale viitamata vahendatud. Peale selle on kaartidelt tulnud otsida kohanimesid, mida Dmitrijev pole käsitlenud, või kasutada teisigi piirkonna kaarte. Sel juhul on neile viidatud ja nad kajastuvad kasutatud kirjanduse loetelus. 
Eesti-Ingeri oikonüümide põhiliseks uurimisallikaks on olnud Julius Mägiste sedelkogu (EKI 2). Seal puuduvad ainult Ilkkina, Jovi ja Pakari. Sedelitele pole sageli märgitud toponüümi registreerimise kohta. 
Kirjutis toetub nii varasematele uurimustele kui ka sõnaraamatutele. Vadja, isuri ja soome toponüümide kirjapilti on artiklis ühtlustatud ja lähendatud kirjakeelele (vt Ernits 2021). 

maa-ja piirkonnanimed

Mägiste on Eesti-Ingerist talletanud üheksa ingerisoomekeelset toponüümi, mis tähistavad maad või mingit paikkonda. Struktuurilt on nad lähedased asjaomaste vadja nimedele (vt Ernits 2020: 26). Kaks toponüümi on üheosalised (Soikkola, Suomi), kahel neist on liigisõnaks maa 'maa', ülejäänutel aga sm puoli. Is pooli ~ puuli, vdj pooli ja sm puoli 'pool' tähistavad koos kohanimega kõigepealt suunda, nt is Kattilam puulest 'Kattila kandist' (IMS: 427), vrd sm hän on kotoisin Turun puolesta 'ta on pärit Turu kandist' (SES I: 1237) ja vdj Silmäsoo on Rütšümäe poolõᴢ 'Silmäsoo on Rüsümäe kandis (pool)' (VKS: 951). Teisalt tähistab ee pool eesti keeles märgatavalt selgemini maanurka ehk kanti. 
maanpuoli 'Petrogradi-poolne kant'. Maapuoli liki Petrogradaa, käutii piikoinna siel, siis sielt tuotii maa laului 'M. [on] Petrogradi lähedal; seal käidi teenijatüdrukuna, siis sealt toodi sisemaa laule' (EKI 2); is ne oltii maam puulez 'need olid sisemaal' (IMS: 427); maa poolõõ vätši '(sise)maa poole (= Kattila ja selle lähikülade) rahvas' (VKS: 951). 
soikkola ~ soikkolam puoli 'Soikkola'. Han Soikkolam puolest tuotu, siel virsii lauletaa paljo 'Toodud Soikkola kandist, seal lauldakse palju rahvalaule' (EKI 2). Vrd is Soikkola (IMS: 536). 
Väi suomi ~ suomen puoli 'Soome'. Nt Suomest oltii 'Oldi Soomest' (EKI 2). Vrd is Soomi ~ Suumi (IMS: 543). 
Vennääm maa ~ Vennääm puoli 'Venemaa'. Is Vennää(puol´es) 'Venemaa (pool)' (Mägiste 1925: 58); is Vennää ~ Vennää pool (IMS: 653). 
Kal Virom maa ~ Virom puoli 'Eesti'. Kal Hän oli Viron puolest laskent ne huntit 'Ta oli need hundid maha lasknud Eestis'; Kal Virom maas oltii suuret moisoot 'Eestis olid suured mõisad' (EKI 2); sm (hüvä) Viroski (ellää) '(hää) Eestiski (elada)' (Mägiste 1925: 53); is Virroi (IMS: 669). 

linnanimed

Ingerimaa nimedest on talletatud üksnes endise kubermangu ja kreisi pealinna tähistavad toponüümid. Eesti kohanimedest on kirja pandud vaid kirdeosa linnade omi. Need polisonüümid peale Jovi sarnanevad igati vadja omadega (Ernits 2020: 27-30). 
Jaama. Is Jaama: Ingeriz oltii laatta Jaamaz ~ Jaaman linnaz 'Ingeris oli laat Jaamas, Jaama linnas' (IMS: 104). Mägiste kohanimesedelil pole märgitud, kas nimi on talletatud isurilt või ingerisoomlaselt, igatahes mitte vadjalaselt. Selle välistab genitiivilõpp -n, vrd vdj Jaama ~ Jaamalidna jt. 
Jovi 'Jõhvi'. Is Jovi (Mägiste 1925: 49). Ka eesti kohalikus kõnepruugis esineb h-ta Jõvi (EKNR). Erinevalt vadja nimest ei seostu isuri toponüüm jõhvi tähistava sõnaga, vaid on otse laenatud eesti omast, vrd vdj Jevi-lidna ning jevi ~ jõvi ja is jouhi 'jõhv' (Ernits 2020: 28). 
Väi narva. Narvast alkoi 'Narvast algas' ja Mänin Narvaa 'Läksin Narva' (EKI 2); is Narva: miä mään Narvaast tavaraa ostamaa (IMS: 335). See oli Eesti-Ingerimaa elanikele lähim linn ja Narva (Naroova) valla keskus. 
Pakari 'Narva-Jõesuu'. Is Seppännä (Pagaril) 'sepana Narva-Jõesuus', i-sm Pakarilt 'Narva-Jõesuust' (Mägiste 1925: 3, 58). 
Petteri (vn Санкт-Петербург) 'Peterburi'. Vrd is Petteri: maizen ajoimma Petterii 'Maad mööda sõitsime Peterburisse' (IMS: 403). 
Kal rakkvuori ~ Kal rakkvuoro 'Rakvere'. Rakkvuoros 'Rakveres' (EKI 2). Vadja sarnased nimekujud varieeruvad veelgi enam, vrd Rakkaveeri, Rakkavoori, Rakkoveeri, Rakkvoori jt (Ernits 2020: 29-30). 

mõisanimed

Siinkohal käsitletakse kahe Eesti-Ingeri mõisa (moisio ~ moiso) nime. IMSi (313) järgi on moisoo isuri sõna (vrd i-sm hovi, sm moisio ~ kartano), kuid Mägiste (1925: 65, 75) 336;Stoebke 1964: 25, 32;vt ka Kettunen 1955: 275). Läänemeresoome päritolu toponüüm sisaldab vene sufiksit -vo, vrd Липово < липа 'pärn', seega on ta teiseselt laenatud vene keelest. 
Kal Paikkovan moiso = Iittova. Paikkovan moiso Haavikos 'Paikkova mõis Haavikkos' (EKI 2). Mõis on saanud nime selle omanike vene perekonnanime Baikov järgi (Murašova, Mõslina 2003: 198). Viimase lähteks on peetud ees-või hüüdnime Bai vähendusvormi Baiko, vrd 1539 Novgorodi talupoeg Иван Бай ja 1492 talupoeg Байко (Vesselovski 1974: 20;Degina 2008: 24). Eesnimi võib seostuda turgi sõnaga bai 'isand, vaba inimene'. 

Eesti-ingeri külade nimed

Ajalooliselt kuulus Eesti-Ingeri Šeloni pogosti, viimase sõja eelsel perioodil Virumaa Narva (Naroova) valla koosseisu. Toona asus selle territooriumil 14 väiksemat või suuremat küla, kus elas 1935. aasta andmeil peamiselt isureid (920 ehk 49%) ja ingerisoomlasi (594 ehk 31,6%), tunduvalt vähem venelasi (11,5%) ning tühisel arvul eestlasi (7,2%) ja vadjalasi (0,07%) (Noormets 2003: 98) Kettunen (1955: 244) on sel puhul oletanud üheltpoolt ala-tüve, teisalt aga mainitud isikunime. Siinkirjutajal on kahe paiga näite põhjal tekkinud kahtlus, kas pole algse l-i asemele kirjutatud valesti mõneti sarnane t, aga tõestada pole seda praegu võimalik. 
Hanikke : Haniken (vn Ханике; sm Hanikke; ee Hannike ~ Hannika). Is Haniki (külä), i-sm Haniken (külä) (Mägiste 1925: 48, 93, 97) (Mõznikov 2004: 367, 369). 
Seega võiksime Ingeri toponüümi kõrvutada eesti murdelise maastikusõnaga Amb HJn JMd Juu Kad Kuu VNg katk : katku 'madal soine koht, mülgas' (EMS II: 837). 5 Niisiis on ta levinud peamiselt Soome lahele lähemal asuvates kihelkondades Harju-Jaanist Viru-Nigulani, tehes siirde Eesti keskosas vaid Järva-ja Raplamaani. Ent katk-sõna sisaldav kohanimi esineb laiemalt, ulatudes Lääne-Saaremaalt tihedalt Lüganuseni ja sealt edasi hajusalt Vaivarani ning põhjarannikult tihedalt Tormani ja hajusalt Saarde, Puhja ja Tartu-Maarja kihelkonda, nt Trm Liikatko, Lullikatko (Pall 1977: 204, 205 (kaart), vt ka EKNR). Mujal Ingerimaal pole katksõna talletatud, kuid arvestades käsitletava küla lähedust Eestile tohiks see võimalik olla. Mellankalko on ilmselt vigane kuju t-tähe kriipsu unustamise tõttu. Nõnda näiteks on samal kaardil juhtunud ka Karstala nimega (Karslalla). 
Kohanime algusosa tegelik kuju jääb ebaselgeks, sest juba esimese silbi vokaali kirjapilt varieerub, rääkimata siis järgsilpidest. Samuti pole tuvastatav, kas l on pikk või lühike. Esialgu on esimeses silbis pikka aega registreeritud tagavokaal (å, o, u), ent alates 17. sajandi lõpu aastast aga järjekindlalt eesvokaal (e). 6 Selline kirjapilt kajastab kas mingit kirja panijatele võõrast häälikut või on sõnakuju muul põhjusel ajapikku teisenenud. 5 On oletatud, et maastikusõnas katk peitub sama tüvi mis nakkushaiguse omas (EES: 135-136). Käesoleva kirjutise anonüümne retsensent soovitas õigusega selle seostada pigem sõnaga katkema, mistõttu katk võis tähendada liikumistee katkemiskohta, kust oli keerukas läbi pääseda, vrd sm katko 'katkemine; paus; peatus' (SES I: 451) ja vdj katko 'murdumine; murdmine' (VKS: 408). Esimesel juhul võiks kõne alla tulla eesti (kui tegu on meie siirdlaste külaga) või vadja õ-häälik. Praegustel andmetel oleks ainuke sobiv sõna ee vdj mõla 'aer; mõla (segamisriist)' (VKS: 762-763), vrd is mela 'kepp mingi segu segamiseks', sm mela 'mõla' (IMS: 304). Lähtealuseks on olnud mingi objekti (nt jõekääru) kuju, vrd ee Mõla, sm Melalahti, Melajoki (EKNR; SPK). Teisalt lubab vene o-line kirjapanek oletada vanavene keeles üksnes palataliseerimata konsonandi ees toimunud vokaalimuutust e > o, nt село [selo] 'küla' : сёла [s´ola] (mitmuse nominatiivis). Samal ajal peenendus vokaalile eelnev kaashäälik, kuid aastasadu palatalisatsiooni sageli ei tähistatud. Nii esineb ürikutes nt ному 'temale' нёму asemel (kirjakeeles нему) või Стопане (< Степане) Стёпане asemel (Kiparsky 1963: 107-108;Shevelov 1964: 423) Eelkirjeldatud arengukäiku saaks oletada ka juhul, kui isuri apellatiiv mala 'katusemalk' või malo 'kuhjale pandud kasevits' (IMS: 294) asendatuks osisega mela, ent siin oleks keerukas nimepanekut motiveerida. Lembit Vaba on soovitanud ee MVlV-tüveliste kohanimede Malla, Mullavere jt puhul kaaluda balti maastikusõna mala 'liivane mererannik' (vrd läti mala 'kallas, äär, serv') (EKNR). Soome keeles on apellatiiv malo hääbunud tähenduses 'rand, rannaäär', kuid säilinud tähenduses 'pragu; laht; madalik'. Selle sõnaga on viidud ühendusse sm Mallosjärvi ja Mallusjoki (SPK). 
Vaevalt et tõsiselt tulevad arvesse väliselt sarnased vdj mal´l´akaakko ~ mal´l´okaakko 'kassikakk' (VKS: 698, 699) ja malikakku ~ maljakakku 'kassikakk ' < malja 'kauss,pott' (VKS: 698,699;IMS: 295) Praegu jääb ebaselgeks Narovskaja ja Väikülä vahekord. 1676. aasta kaardil on Väiküla kohale märgitud Wäyenkylä ja Narva jõe paremale kaldale ligikaudu Narva linna ja jõesuudme vahelise lõigu keskkohta Lilla Wäyenkyla, st Väike-Väiküla (KBG). Sarnast pilti näeme ka 1678. aasta kaardil (GCP). Nagu eespool mainitud, on Schmidti (1770) kaardil Норовская paigutatud samuti enam-vähem õigesse kohta, kuid Вяйкула hulka maad ülesvoolu Rosona keskjooksu suunas (KSG). 1741 Biakula on ilmselt vigane vorm juba kirillitsa в /v/ ebaõige asendamise tõttu b-ga, samuti on i ja a oma kohad vahetanud, kas eksikombel või mingi varasema venekeelse kaardi põhjal, mille я on translitereeritud ia-ga, vrd 1727 Вякуля. Mellini (1991Mellini ( [1797]]) kaardil esinev Wiakulla on paigutatud samuti Rosona jõe keskjooksu poole, kusjuures tänapäeva Väiküla ligilähedasele asukohale on kirjutatud Norowskaja. Eeskujuks näikse olevat Schmidti kaart. 
Nime Väükülä 'Vä(h)iküla' on Mägiste teatel mõnikord kasutanud Väiküla vanemad inimesed. See viib mõtte võimalikule sugulasterminile, vrd ee väi ~ väü, is vad vävü : vävün 'tütre-või õemees' (IMS: 686; VKS: 1568-1569; VMS II: 718). Vanemad kirjapanekud seda ideed ei toeta.9 Mägiste (1925: 77) ongi õigesti vihjanud muutusele isuri toponüümis äi > äü järgneva silbi assimileerival toimel. Narva-Jõesuus tarvitatud nimi Vähiküla näikse rahvapärase seostamisena sõnaga vähk ~ vähi jt (vt VMS II: 717), kuid võib olla ka jäänuk mingist konsonandist, vrd väki (vt eespool). 

kokkuvõtteks

Linnanimed (Pakari, Petteri jt) sarnanevad üldiselt vadja omadega. Kaks sama mõisat tähistavat nime (Iittova, Paikkovan moiso) tulenevad isikunimest. Liigisõna külä sisaldavad Alakülä, Kullakülä, Saarkülä, Vanakülä ja Väikülä. Ülejäänud külanimedes determinant puudub. Kolm toponüümi (Kalliviere, *MVlVkatko ~ *MVllVkatko ja Uus-Füötromaa) sisaldavad nn valedeterminanti. Liide -lA, mispuhul pole välistatud ka teke sõnast külä, on tuvastatav kohanimedes Karstola ja Räkälä. Laienditega pieni 'väike' ja uusi on varustatud Pien Ropsu ja Uus-Füötromaa. Need sõjaeelse 



  Mõis asus Lauga jõe paremal kaldal Vene-Ingeris. Selle nimi on lähtunud tõenäoliselt germaani isikunimest, nagu muinassaksa Id, Ida, Ita, Itta jt. Siinpuhul vrd ee Iidla, sm Iittala (küla), Iitti (vald), 1355-1362 lv Yddo ja Yto (EKNR; SPK: 96-97; SSN: 



teatel on see moisio : moisoo : moisoosse. Kal iittova ~ Kal iittovan moiso. Iittovan moisost küsü süüvä 'Küsi Iittova mõisast süüa' (EKI 2). Varasemad kirjapanekud: 1699b Itova (LCG); 1770 Итовская (KSG). 
ja Narva jõge ühendava Rosona jõe ääres või läheduses, üksikud aga Narva jõe või Soome lahe ääres. Alapeatükis tuleb vaatluse alla 14 külanime ehk komonüümi. *alakülä. Varasemad kirjapanekud

  See lähtuks apellatiivist alanne : alanteen 'madalik; alang, nõgu', mille kohta leidub Soomes teateid mitmelt poolt, nt Kuhmo Vesi kyllä alanteille noussoo jos pato on kinni 'Küllap vesi tõuseb madalatesse kohtadesse, kui pais on kinni' (SMS). Oletust aitab kinnitada Alavuse linna keskuses asuva järvekese nimi, mis on kunagi talletatud kujul 1571 Alandhe tresk; selle determinandi lähteks peetakse nominatiivset *Alanne (SPK). Sõna esineb ka isuri keele Hevaha murdes kujul alanneh : alantehe 'madal koht' (IMS: 11). Komonüümi kolmanda variandi puhul on võimalik võtta aluseks ka muistne isikunimi *Ata ~ *Atoi (vrd ee Adavere, EKNR). 


	lahe äärsetes kohtades (SMS). Liite -ntO käsitlemisel on lekseemi ilma
	tähendust märkimata maininud ka soome keeleteadlane August Ahlqvist
	(1877: 50). Soomes esineb Alanto üsna harva ka perekonnanimena, nt
	Kaisa Alanto (SKL: 31), Kustaa Alanto (LSS: 18). Sõjaeelse Eesti Vaba-
	riigi perioodil rajati Eesti-Ingerisse taas Alaküla-nimeline asula (Noormets
	2003: 98). 1922. aasta rahvaloenduse andmeil seda veel polnud (ÜRA IV:23).
	Ei saa mööda minna ka kirjapanekust Аттенкила (*At(t)Vnkülä),
	mis on küll mitmeti ebatäpne, kuid võib viidata oletatavale külanimele
	*Alanteenkylä.
	. Koos vene asulatega asus 1922.
	aasta rahvaloenduse andmeil Eesti-Ingeris 23 küla (ÜRA IV: 23). Osa
	külasid hävis teises maailmasõjas. Enamik külasid paikneb või on paik-
	nenud Lauga : 1585, 1586 Allekÿlla, 1589
	Allekÿle, 1699 Allantkyla, 1704 Аттенкила, 1827 Alakyla (Dmitrijev
	2016: 254, 260). Küla on paiknenud Narva keskjooksul jõe paremal kal-
	dal. *Alakülä algne tähendus on ilmne. Alaküla-nimelisi asulaid leidub
	ka mitmel pool Eestis (vt EKNR).
	Tähelepanuväärne on nimekuju Allantkyla, mille algusosa näikse
	kajastavat samuti apellatiivitüve *ala-'alumine'. Siinpuhul võib kõne alla
	tulla sm alanto 'madalik; alang, nõgu' (vrd sm kirjakeelne alanko), nt siin
	ol ennen suur joki alannos 'siin oli enne suur jõgi nõos', kum menee alas
	tuah alantoh 'kui läheb alla sinna nõkku'; sõna on registreeritud Soome

Huvituseta ei saa vaikides mööda minna Harjumaa Alansi küla nimest, mis on aegade vältel talletatud kord l-i, kord d-d või t-d sisaldavana: 1241 Atanascae, 1417 Adonis, 1467 Adanatze, 1501 Allanas, 1696 Alans Kÿla, 1726 Alans ~ Alandt (EKNR). Lauri 


  . Varasemad kirjapanekud: 1676 Hannicka (KBG), 1704 Hanikÿla (GCP), 1922 Hanikke (ÜRA IV: 23).Vrd is Hanikki ~ Haniki külä ~ Haniken külä (IMS: 44).Hanikel (ainsuse adessiivis), Hanikes paimenen 'karjasena Hanikkes' (EKI 2).Küla paikneb Rosona merepoolsel kaldal. 2 Mägiste keelejuhi väitel olevat see rajatud 1910.aastapaiku,varemolevatkasutuselolnudainultviljelusnimedHanikenniittü ja Haniken pelto.Ekslik on Pilli (2009: 32) seisukoht, et küla pole vanem 19.sajandist, sest teda polevat nimetatud vanadel kaartidel.Tegelikult on Hanikke vana küla, mis tõenäoliselt vahepeal ei eksisteerinud.Selle nimi lähtub eesnimest Hannikka, vrd ee Annikvere, mis on sama päritolu (EKNR).Pilli (2009: 32) peab vääralt kohanime päritolu ebaselgeks, oletades alussõna hanhi 'hani'.1704.aastanimekuju on kas ebatäpne või on siinpuhul tegu paralleel nimega, mis tuleneb tõepoolest läänemeresoome sõnast hani ~ hanhi.Ka Mägiste (1925: 48) lähtub küsimärgiliselt nh-lisest kujust, ent selles koha nimes pole muutust h < *nh tuvastatud.ilkkina(vnИлкино).Varasemad kirjapanekud: 1571 Илкинa, 1618-1623 Ilkina by, 1571 д.Ылкинъ, 1770 Алкино (Dmitrijev 2016: 252).Lisaks: 1922 Ilkkino (Vanaküla) (ÜRA IV: 23).Vrd ka is Ilkkina (IMS: 90), Il´kkinaassa 'Ilkino (Vana-)külani' (Mägiste 1925: 68).Toponüüm on tuletatud Vanaküla venekeelse nime järgi (vt tagapool).Tõenäoliselt on tegu esialgse läänemeresoome kohanimega, mida saab seostada, nagu Lõuna-Karjala nimesid Ilkonsaaret ~ Ilkot ja Ilkonselkä, isikunimedega Ilkko, Ilkka, Ilkkonen, Ilkkoinen (nt 1543 ilkon Anders; 1554 ilckoin Ands).Need on karjalapärased nimevormid vene eesnimest Ilja, mis omakorda on nime Elias variante (SPK: 97).Küla rajaja Ilkaga seostab nime ka Jemeljanov (2011: 341).Pilli tuletas tänapäeva komonüümi samuti eesnimest Илька (< Илья), kuid seostas ajaloolise nimekuju Ылкинъ ekslikult vadja üldsõnaga õlkin 'õlgedest' (Pilli 2009: 14-15).Tegu on siiski vanavene kirjutustavaga.Varasemad kirjapanekud: 1585 Kallewerra, 1586 Kalleweera, 1589 Kaluis, 1834 Фитинская (Каллеверъ), 1849 Kalliwieri (Dmitrijev 2016: 254).Lisaks: 1922 Fitinka (Kalluvere) (ÜRA IV: 23).Küla paikneb Rosona ääres.Toponüümi on püütud etümologiseerida mitmeti, kuid sageli asjatundmatult.Nii on see tuletatud sõnadest kaolli 'savi' + vieri 'küngas' (Jemeljanov 2011: 341), arvestamata seda, et lähtutakse väga hilisest laensõnast kaoliin.Teisalt on liittoponüümi osistena esitatud sm kallis ja veri (Pilli 2009: 19).Eestis on tuntud külanimed Kallavere (1241 Kallaeuaerø, 1424 Calliver jt), Kallivere (1582 Kalifer) ja Kalvre (1424 Calliver) ning Kalli-nimelised kohad mitmel pool (EKNR), vrd ka sm Kalela (SPK).Kallavere on esimesena seostanud isikunimega Kalle ajaloolane Paul Johansen (Kettunen 1955: 275 järgi).Kettunen (1955: 53) ise on Kaliküla ~ Kalliküla puhul esitanud alussõna ühe võimalusena isikunime *Kalli.Ta (1955: 321-322) pidas Eesti-Ingeri toponüümi laenuks eesti keelest.See olekski ainuke vere-lõpuline kohanimi Ingerimaal, mistõttu Kettuneni oletus tundub üsna usutav.Valdek Pall ühendas nii Eesti kui ka Ingeri kohanime eesnimega Kalle ~ Kalli, nt Eestis 1540 Jacob Kalli, Soomes 1467 Bengt Kallinpoica (vt Kettunen 1955: 321-322; Pall 1969: 51-52).Antroponüüm on üsna varakult tekkinud germaani isikunimest Karl (SSN: 369; vt ka Stoebke 1964: 89, 154).Kaluis, mis on tõenäoliselt vigane (poolik?) kirjapanek, meenutab ainult väliselt teist päritolu Kalvinime (vrd EKNR).Vdj Каллавэри ~ Каллевере (Kallaveeri) tähenduseks on esitatud 'kõrvuti mäega' (Pilli 2009: 19).Seegi pole küllalt hea seletus, kuid temas võib sisalduda tõetera, nimelt tõik, et siin võiks peituda vadja nimisõna veeri 'külg, äär; serv, veer, äär', vrd ka is veereez ~ viirez 'veeres, ääres' (IMS: 662; VKS: 1503).Pole selge, millist lähtesõna tähenduses 'mägi' peab autor silmas.Kõne alla võiksid tulla vdj kal´l´o 'kalju' või kallaz : kalla 'kallas, rand; mägi, mäeveerg' (VKS: 371), vrd ka ee kald : kalla 'kallas', is kallas : kalla 'vall; järsak, nõlvak' (IMS: 128; Wiedemann 1973 [1893]: 191).Seetõttu ei tarvitseks komonüüm olla Eestist laenatud.Küla ametlikku venekeelset nime Fitinka, vrd 1727 Фитiнска (ILK) ja 1770 Фетинская (KSG), seostatakse mõisaomaniku Vietinghofi nimega, kuigi pole konkreetseid andmeid selle perekonna seosest Kalliverega, vaid hoopis Kabrio kandiga (Jemeljanov 2011: 341; Pilli 2009: 19).Asula on 16. sajandil elanikest tühjenenud, millele osutab sajandeiks püsima jäänud kohanimes mitmel kujul esinev apellatiiv пустошь 'asustamata või ülesharimata maa, jäätmaa, kõnnumaa' (VES III: 308), sh 1571 Пустошка на р.Росонѣ; 1618-1623 Pustofschi by; 1704 Putefschoi; 1827 Postoskie (Rosana Hoff).Varasemad kirjapanekud: 1676 Karstala (KBG), 1704 Karttila (GCP), 1727 Кастала (ILK), 1812 Карстали (Jemeljanov 2011: 340).Lisaks: Karostelli (ÜRA IV: 23).Küla asub Rosona mõlemal kaldal.Soomes on Karstula vald, mille nimi pärineb komonüümist (1788 Karstula) ja viimane omakorda talunimest, mille aluseks peetakse selle kunagise peremehe nime Karstu.See on rahvapärane moodustis alamsaksa mehenimest Karst ~ Karsten, mis tuleneb omakorda eesnimest Christianus (SPK: 140), vrd ka ee Karste, sm Karstu. 3 s-tähetanimekuju on ilmselt ebatäpne.Teisalt ei saa asjaomase kohanime uurimisel päriselt tähelepanuta jätta ee Kariste ja *Karistvere.Kettunen (1955: 300) toob viimase puhul võrdluseks ee karistama ja kari 'range kord' ning sm Kari, Karri [< Makarios].Pall (1969: 55-56) on esitanud tüve *Kari-vasteteks kari 'range kord', kari 'kalju, riff', karine 'kivine' ja ürikunime Karre (1548 Jan Karrepoick).Siinkirjutaja jätaks võimalikud apellatiivsed vasted semantika poolest targu kõrvale ja keskenduks vaid antroponüümsele päritolule.See oletus eeldab kohanimes teise silbi vokaali väljalangemist, mille kohta pole kindlaid tõendeid, sest Karttila pole usaldatav ja vene nimes Karostel võib esineda siirdehäälik.Lisaks tuleks arvata, et toponüüm on laenatud alalütlevas käändes, nagu seda on ee Казепель 'Kasepää' (EKNR).Teisalt on külas viimastel sajanditel elanud ainuüksi venelased, mistõttu kerkib küsimus seosest apellatiiviga кoростель 'rukkirääk (Crex crex)' (vt VES II: 918).Vähemalt mõjutanud on see sõna vene nimekuju küll.Jemeljanov (2011: 340) on märkinud, et isurite arvates sisaldub Karstola nimes nõge tähistav sõna, seega oleks tegu suitsutarede külaga.Tõsi küll, soome murretes, ka Eesti-Ingeris tunti lekseemi karsta, mis tähendab erisuguseid kihte, sh lakke või seintele kogunenud nõekihti (SMS; vrd karsta 'sügelised; kärntõbi'; IMS: 138-139; IKH: 63; VKS: 396).Sellise etümoloogia õigsuse korral tuleks eeldada kü-osise väljalangemist sõnast külä, mille kohta aga pole andmeid.Varasemad kirjapanekud: 1585 Kulddakÿlla, 1586 Kulddakÿlla, 1589 Kuldakÿla, 1704 Kullabÿ, 1704 Iкoлла, 1849 Kulla(Dmitrijev 2016: 253).Lisaks: 1699 Kulla (LCÖ), 1922 Mertvitsa (Kullaküla) (ÜRA IV: 23), 1929 Kullaankylä (IAN).Praeguseks hävinud küla paiknes Lauga ja Rosona jõge ühendava Kullajõe ääres.Tartu rahu järgne riigipiir jagas küla kaheks, kusjuures Eesti-poolne osa sai soome keele eeskujul nimeks Kullaküla, Venemaa-poolsel osal aga säilis senine venekeelne nimi.Kulla-nime kannavad ka sealne jõgi ja soo(Pilli 2009: 18).Toponüümi täiendosa lähteks on is sm vdj kulta : kullan 'kuld'.Kohanime kohta käibiv legend räägib, et Rootsi kuningas Karl XII uputanud küla kohal üle jõe suundudes oma kuldse tõlla jõkke(Pilli 2009: 23-24).Varasemad kirjapanekud kajastavad nimeosade nominatiivset liitumist.Nimeosa Kulla-ilmumisele allikatesse võis eeskuju anda rootsi päritolu laensõna, mis esineb asustusnimedes kujul -kulla 'ümar küngas'.4Kulla-nimesid on arvukalt ka Eestis: Kulla, Kullaaru, Kullaga, Kullamaa, Kullametsa, Kullamäe, Kullavere, millest osa võib seostuda muistse isikunimega *Kulta, mille kunagine olemasolu on u ja ü eristamatuse tõttu antroponüümis jäänud ebakindlaks(vt EKNR; Kettunen 1955: 145-146; Stoebke 1964: 93-94). Kullajõe venekeelne nimi on Mertvitsa (1571 Мертвица, 1584 Miertwiss, 1618-1623 Mertuitza by; Dmitrijev 2016: 253). Sama toponüüm on Valgevenes tuntud Мяртвiца ja Serbias Мртвица kujul. See on lähtunud algslaavi lekseemist *mьrtvica 'seisev vesi; tühjaks jäänud jõesäng', väljendades nn surnud (*mьrtv-) vett vastandina elavale, st voolavale veele (Loma 2013: 157). Eesti-Ingeri Mertvitsa on Rosonast algav ja Laugasse suubuv jõeharu, mille nimi on tekkinud tõenäoliselt sellest, kui mainitud jõed on saavutanud veetaseme, mille korral ei suuda Mertvitsa vesi enam voolata ja on paigal (Pilli 2009: 24, 25). Siinpuhul tekkis mõte, kas läänemeresoome nimi ei pärine hoopis isuri keelest ja on alles hiljem kulunud sõnaks *kulta. Ehk on võinud see kunagi kõlada kujul *koold ~ *kuold 'surnud' (< *koolnut), sest ainult Alam-Lauga murdes esineb d-line minevikupartitsiip, nt issud 'istunud', temmad 'tõmmanud' (Laanest 1966: 132). Sealse võimaliku muutuse oo > uu kohta pole teateid, seevastu diftongid, mis esinevad pikkade vokaalide kõrval ka Alam-Lauga murdes, võivad olla üsna varased, algisurist pärinevad. Молокотка на Наровѣ, 1585 Mullÿ kothkÿ, 1586 Mullakothkÿ, 1589 Målekottke, 1618-1623 Molokotka, 1699 Mellakatko, 1704 Mellakatko [GCP], 1704 Мелланъ катко, 1827 Mellankalko (Dmitrijev 2016: 255). Lisaks: 1699 Melankat.. [lõpp on loetamatu] (LCG) ja 1699 Mellonkatus (LCÖ). Küla paiknes Narva jõe paremal kaldal, lisajõe Rosona suubumis kohas. 1618-1623 Molokotka lähtub vene keelest, mida kajastab ka sõnalõpu a. Muul juhul ei maksa sõnalõpule tähelepanu osutada, sest järgsilpide täishäälikute kirjapanekud on enamasti väga varieeruvad. Tegu on kahtlemata kaheosalise toponüümiga. Et järelosise algussilpi on üsna ühtlaselt talletatud, siis võib oletada, et see oli rõhutatud, mis tähendab, et kohanime osi hääldati eraldi. Selle algussilbi vokaali märgiks kirjutati esialgu o, ent alates 17. sajandi lõpuaastast a. Vähemalt venepärane Molokotka võimaldab oletada ka muutust o < a, sest läänemeresoome keeltest laenatud sõnades võib a (лахта 'laht', vrd krj lahta; макса 'maks (elund)', vps maks) ja o (кобры 'käed', vrd vps kobrad 'peotäied') säilida, kuid a võib muutuda ka o-ks (лохта, мокса) ja lms o teisal omakorda a-ks (кабры) 


	Paraku pole lõpuni kindel, kas diftongid on tekkinud pikkadest vokaalidest
	või vastupidi; esimest võimalust soome dialektide mõjul peetakse siiski
	tõenäolisemaks (Laanest 1966: 77-80; 1986: 69).

kalliviere ~ Väi kal´livere (vn Фитинка, Калливере; sm Kallivieri ~ Kalliviere; ee Kallivere). karstola ~ karstalo (vn Каростель ~ Кoростель; sm Karstala; ee Karstula). kullakülä ~ kullankylä (vn Мертвица; sm Kullankylä ~ Kulla; ee Kullaküla). *mVlVkatko ~ *mVllVkatko. Varasemad kirjapanekud: 1571 


  . Palataliseerimata konsonandi tingimus eeldab, et läänemeresoome toponüümi teises silbis pidi esinema taga vokaal. Rootsikeelsed kaardinimetused võivad olla tuletatud venekeelsetest. Kui lähtuda esialgse a-lise ja pärastise ä-lise esisilbi oletusest, siis sobiks vanemate nimevormide päritolu seletamiseks isikunimi *Mallei ~ *Malloi, mille hiljem on vahetanud välja Mäll (< *Melchior), vrd ka ee 1515 Andres Melle, lv 1564 Melle Melckopoy, sm? 1370 Henrik Melle (Stoebke 1964: 56). Sellise arengukäigu võimalust on arutatud mitmeti etümologiseeritud ee Mallavere puhul, sest seda on puhuti hääldatud ka Mällavere (EKNR: Mala, Mallavere, Mäla; vt ka Kettunen 1955: 79). Kõne alla tuleks ka isikunimi Meel, vrd Meelste jt (EKNR). Lisatagu siinkohal, et soome toponüümik Saulo Kepsu on Karjala maakitsuse kohanimed Mellala, Mellanen, Melloinen ja Mellola (1590 Mellela by) tuletanud õigeusunime Meleti rahvapärasest vormist Mello (KK: 281, 282). Seega, mitu korda vilksatab teise silbi tagavokaalsus. 





  . Siinkirjutajale tundub kõige tõenäolisem uuritava toponüümi esisilbi eesvokaali või eesti siirdlaste korral ka õ esinemus.Päritolu usaldusväärseks selgitamiseks oleks kindlasti vaja täiendavat lähteainest.Pien ropsu (vn Новая Ропша; sm Uusi Ropsu; ee Väike-Ropsu).Varasem kirjapanek: 1922 Ropsha (ÜRA IV: 23).Praeguseks hävinud küla paiknes Soome lahe ääres, oli rajatud enne sõda Eesti Vabariigi perioodil(Noormets 2003: 98). Vt Ropsu (kirjutise teine osa). räkälä (vn Рякяля; sm Räkälä; ee Rägala). Varasem kirjapanek: 1922 Räkälä (ÜRA IV: 23). See on suhteliselt hiline küla. Praeguseks hävinud, kitsa, ligikaudu viie kilomeetri pikkuselt paiknenud küla algas Rosona jõest ühe kilomeetri kaugusel ja ulatus Soome laheni. Pilli arvates seostub nimi isuri sõnaga tähenduses 'kõlbmatu koht', kuna ala on soostunud ja kaetud põõsastega (IDK: 20-21). 7 Toponüümi tüvi on ehk võrreldav eesti kohanimedega Räga ja Rägavere. Kettunen on viimasele nimele toonud võrdluseks ee räga, rägastik 'tihnik' ja räga 'mustus, röga, lima'. Pall (1969: 210) lähtestas Räga talu nime üldsõnale räga 'padrik'; seda viimati mainitud tähendust Ingerimaa sõnaraamatud paraku ei maini, vrd is rägä, vdj räkä 'tatt; röga' (IMS: 496; IKH: 171; VKS: 1086-1087). saarkülä (vn Саркуль ~ Саркюля; sm Saarkylä; ee Saarküla). Varasemad kirjapanekud: 1582 Sarakÿla, 1584 Sarakylla, 1585 Sarrekylla, 1676 Sarenkylä, 1704 Lilla [= Väike] sarenkylä, Sarenkÿla [GCP], 1849 Saarenkylä (Dmitrijev 2016: 252). Lisaks: 1699 Sarankyla (LCÖ), 1922 Saarküla (ÜRA IV: 23). Mägiste (1925: 75) on monograafias kirja pannud is Saarkülä ~ Säärkülä (harva) 'Saarküla', mispuhul aa > ää olevat tekkinud regressiivse assimilatsiooni teel. Lähtesõnaks on is sm vdj saari 'saar' (vt ka Pilli 2009: 29). Nimi on saadud sellest, et küla paikneb saarekujulisel maa-alal, mida ümbritsevad Rosona ja Narva jõgi, Soome laht ning Vaikne järv. Kunagi on see olnudki tõeline saar, mis on hiljem mandriga ühinenud (Selart 1998: 42). Näikse, et toponüümi algusosa nominatiivne liitumine on algsem nagu Kullaküla nimeski. smolkka (vn Смолка; sm Tervola; ee Tõrvala). Varasem kirjapanek: 1922 Smolka (ÜRA IV: 23), 1929 Tervola (IAN). Hävinud küla paiknes Narva jõe paremal kaldal. Jemeljanovi (2011: 341) teatel sai nime puutõrva utmise rajatiste järgi, milles olevat tegutsetud kuni 1928. aastani. Siinpuhul vrd ee Smolnitsa, mida on samuti seostatud tõrvaajamisega ning mis on seotud vene apellatiividega смола 'tõrv, vaik, pigi' ja смолить 'tõrvama' (EKNR). Seega on asjaomane kohanimi võetud vene keelest, kus ta on tõlkelaen läänemeresoome keeltest. Tõrva tähistav lekseem toponüümide alussõnana pole läänemeresoome keeltes haruldus, vrd sm Tervaala ja Tervola, ee Tõrva jt (SPK; KK: 456; EKNR). Nii Räkälä kui ka Tervaala ja Tervola on lA-liitelised toponüümid. Pole selge, miks eesti keeles on Tõrvala, mis eeldab lähtekeelset toponüümi Tervaala; paraku pole siinkirjutaja valduses Narva-taguses kasutatud nimekuju. uus-Füötromaa (vn Новая Фёдоровка; sm Uusi-Vyötermaa ~ Uusi Feodormaa; ee Uus-Feodermaa). Varasem kirjapanek: 1922 Feodorovka-Uus (ÜRA IV: 23). Praeguseks hävinud küla oli asutatud sõjaeelsel perioodil (Noormets 2003: 98). Vt Füötromaa (kirjutise teine osa). Vanakülä (vn Илкино; sm Vanhakylä ~ Vanakylä; ee Vanaküla). Varasemad kirjapanekud: 1582 Wenekÿla, 1584 Wenekÿlla, 1585 Wännekÿlla, 1667 Wanakulla, 1699 Wainokylä hof by, 1704 Wanakÿla [GCP], 1849 Wanhakylä (Dmitrijev 2016: 252). Küla paikneb Rosona maapoolsel kaldal. Hiljemalt Rootsi ajast alates on kaartidel paralleelselt kasutatud nii läänemeresoome kui ka vene nime (vt eespool). Vanhakylä on tuntud ka Soomes (1544 Vanhakylä) ja Karjala maakitsusel (1557 vanakyle; 1576 Wanhakyle). Soome uurijate arvates on need külad piirkonnas kõige vanemad, tekkinud perioodil, kui sinna hakati rajama uusi külasid (SPK: 490; KK: 484). Öeldu võib kehtida ka Eesti-Ingeri Vanaküla kohta. Teisalt tekib küsimus, miks kandis Vanaküla esialgu Väikülaga peaaegu identset nime. Kas võõramaised üleskirjutajad ei suutnud kõla järgi eristada osiseid Vanha-~ Vana-ja Vene-või oli mõlemal külal esialgu üks ja sama nimi? Kas toponüüm üldse lähtubki sõnast vanha? Ehk oli küla saanud nime selle esimese asuka järgi, vrd 1210 lv Wane, 16. saj ee? Wani, 1376 ee Wene (Stoebke 1964: 74)? Küsimused jäävad esialgu vastamata. Igatahes 1582.-1589. aasta arhiiviandmed näitavad, et tegu on kahe iseseisva külaga, mitte ühe külaga. Wainokylä on kas ebatäpne kirjapanek ei tule arvesse, sest asjaomane kaart toetub 1676. aasta kaardile, millel esineb siiski y (KBG). 


	Konsonandijärgse h kadu (vana < *vanha) on isuri keele Alam-Lauga
	murdele iseloomulik, kuid võis esineda ka mõnes sealses ingerisoome
	külas (Laanest 1966: 59). Kohanime etümoloogia on läbipaistev: 'vana
	+ küla'.

Eesti-Ingeri asendi, rahvastiku, keelte ning kohanimede talletamise ja uurimise ajaloo kohta vt Ernits 

Emakeele Seltsi aastaraamat 67 (2021), 26-47 http://dx.doi.org/10.3176/esa67.02 

Kahe suure jõe vahel kulgeva Rosona jõe vesi voolab suurvee ajal Laugast Narva poole, madala veeseisu korral aga vastupidi. 

Nime Karste on seostatud alamsaksa eesnimega Karsch [karsk] (EKNR). Siinpuhul võiks kaaluda samuti isikunime Karst. 

Soome arvukad kulla-nimed (nt 1676 Kullaby; KBG) ongi teist algupära (vt SPK: 191 sub kulla). 

Perekonnanimede eestistamise käigus 1920. aastatel olevat üks sealne taluperemees võtnud endale perekonnanimeks Räkälä ja ta poeg Paju (IDK). 

Huvipakkuv on märkida, et Kurgola poolsaarel asuv Wena on vene keeles kandnud nime Венкуль (Köppen 1867: 136). Ilmselt seepärast on 1863. aastal Väiküla nimi esitatud kujul Венкуль Наровская. 

Seda alussõna ei peeta kuigi tõenäoliseks ka ee Väimela puhul (EKNR). 

Estonian-ingrian habitation names 1


ENN ERNITS

The first part of the article deals with the habitation names of countries, regions, cities, manors, and villages, collected in Estonian Ingria by linguist Julius Mägiste in 1922 from Finns and Ishorians. Two country and region names are one-part toponyms (Soikkola, Suomi 'Finland'), two of them have the generic word maa 'country' (Vennääm maa 'Russia', Virom maa 'Estonia'), while the others have Finnish puoli 'district, neighbourhood < half' (Maanpuoli 'district towards S.-Petersburg', Soikkolam puoli 'Territory of the Soikkola Peninsula', Suomen puoli 'Finland', Vennääm puoli 'Russia', Virom puoli 'Estonia'). Among the town names of Ingermanland, only toponyms denoting the capital Petteri 'S.-Petersburg' of the former province and the county centre Jaama 'Jamburg, now Kingisepp' are recorded. Only the town names Jovi 'Jõhvi', Narva, Pakari 'Narva-Jõesuu', and Rakkvuori ~ Rakkvuoro 'Rakvere' of the north-eastern part of Estonia are registered. The names of two Estonian-Ingrian manors (Izhorian moisio ~ moiso) Iittova ~ Iittovan moiso and Paikkovan moiso are discussed. Both toponyms are derived from anthroponyms. 
Fourteen alphabetically arranged names of Estonian-Ingria villages are studied. Each name is accompanied by the Estonian, Finnish and Russian equivalents used today, as well as interesting name forms from documents and maps of previous centuries. In addition, the article also deals with the village names *Alakülä, *MVlVkatko ~ *MVllVkatko, which disappeared in the 18th century. When explaining the etymology, village names are also compared with similar topo nymies of neighboring areas (Estonia, Finland, Karelian isthmus). The following toponyms are / may be derived from anthroponyms: Hanikke, Ilkkina (< Russian), Kalliviere ~ Kal´livere, Karstola ~ Karstalo, *MVlVkatko ~ *MVllVkatko ja ?Väikülä ~ Väükülä (külä 'village'). The other determinants of Estonian-Ingrian comonyms are related to common nouns: *Alakülä < ala-'lower', Kulla(n)külä < kulta 'gold', Räkälä < räkä 'brushwood' or 'mud, mire', Saarkülä < saari 'island', Smolkka < Russian смола 'tar', Vanakülä < vanha 'old'. The second part of the article will focus on the village names that were known to the inhabitants of Estonian Ingria outside this region, as well as the farm names. keywords: toponymy, etymology, Izhorian (Ingrian) language, Finnish language, Russian language
E Ernits
Eesti-Ingeri asustusnimed 1. Maadest küladeni