Stereotüüpia folkloristide keelel ja meelel

Keywords: nistunudkujutelmjms.Artiklistulebvaatluseallastereotüüpiaspetsiifilisem tähendusteatudsõnaühendikorduvkasutamineerinevateskontekstides, misonomaneeestifolkloristikale, eritiregilauluuurimustele.Artikliesimeses osasvaadeldaksegistereotüüpiaalastterminoloogiateestifolkloristikas, teises käsitletakseerinevaidseisukohtistereotüüpiafunktsioonistjatähendusestnii regilauludeesitajatelekuikalugejale-uurijaleningviimaneosaräägibmõnedest regilauludekohtakäivateststereotüüpidest, miskajastavadregilaulujakunsti suhteid. Märksõnad:kunstiteos, lüürikajaeepika, regilaul, regilauludeloomemeetodid, stereotüüpia, suulinejakirjalikluule, vormel

Aastaideestiregilauludestereotüüpiagategeldesolenteinudtähelepanekuid, mida tundus 2005. aasta jaanuaris peetud Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskuse konverentsi ettekandeks kokku võttes kõige sobilikum nimetada piltlikult stereotüüpiaks keelel ja meelel. Käesolevaskirjutisespiirdunmõistagivalikuganeist,kuidsellesvalikus väljendub minu tähelepanekute tuum. 
Esmaltvaatlen,midaüldsepeetaksestereotüüpiaksjamilliseidtermineid kasutatakse stereotüüpia(nähtuste)st rääkides ehk mis on folkloristidekeelel(õigeminiküllpaberil).Teisekshuvitabmindsee, midafolkloristidmõtlevad,kuinadräägivadstereotüüpiast.Milliseid funktsioonestereotüüpialnähakse,kuidasstereotüüpiassesuhtutakse ja mis võib olla selliste suhtumiste taga ehk mis on folkloristide meelel, kui nad regilaulude stereotüüpiast (aga ka regilauludest üldse) kõnelevad. 

Artiklis tulevad vaatluse alla Eesti folkloristide stereotüüpiakäsitlused ja stereotüüpia eesti regilauludes. Käsitletavad seisukohad kuuluvad 20. sajandisse peamiselt Teise maailmasõja eelse Eesti Vabariigi ja Nõukogude Eesti folkloristikasse. Minu eesmärgiks ei olepaljastadaomaaegsesretoorikasavalduvaid seisukohti,vaidarutledaselleüle,kuidasvaldavkultuurimudelmõjutabuurijaarvamusi ja mil viisil avalduvad regilaulude käsitlustes folkloristide endi stereotüübid. 

I. Stereotüüpia mõiste ja mõisted stereotüüpias

Algatuseks entsüklopeediates ja sõnastikes pakutavaid terminiseletusi. Stereotüüpia mõiste pärineb trükinduse oskuskeelest, kus stereotüüp tähendab teatud kõrgtrükivormi koopiat (TEA). Sellest tulenebkastereotüüpia(~stereotüüpse,~stereotüübi)nntavatähendus: harjumuslik, kindlasuunaline, harjumuspärane; muutumatult korduv,ablooniline,kulunud;igav;kinnisarvamus,kivinenudhoiak,käsitus(TEA;ÕS1999;VSL2000). 
1936. aastalilmunudEestiEntsüklopeedia7. köide(EE1936)esitabkimõistestereotüüpilineehkstereotüüpnetrükinduslikuletähendusele lisaksselletavatähenduse:püsiv,muutumatu;kulunud,igav.1995. aas-talilmunudEestientsüklopeedia8. köide(EE1995)annablisakstrükinduseoskussõnalestereotüüpfolkloristikaterministereotüüpsus:samasõnaühendi,iseloomustuse,kirjelduse,kompositsiooni-võistruktuurivõtte kasutamine eri teoseis (sama või sarnase olukorra kujutamisel). See definitsioon pärineb ilmselt folkloristide sulest. 1 Rahvaluulegaseotultvõimestereotüüpiale~stereotüübileleidakolm omavahel seotud tähendust, mis kõik tulenevad trükindusterminist (ühe vormi abil kopeerimine, kordamine). 
Stereotüübi tavatähendus folkloristikas on kinnisarvamus eeldamine, et isikuid ja asjad on samasugused nagu kõik teised sama liikiisikudjaasjad(kõikprofessoridonhajameelsed,kõikmemmed heasüdamlikud, kõik blondiinid piiratud vaimsete võimetega). Paljude maade folkloristikas kasutataksegi seda stereotüüpia põhitähendusena,misomandabvahelkapisutspetsiifilisemaidjooni. 2 Kuid eestifolkloristikaseioleseestereotüüpiapõhitähendus,rahvaluulekäsitlusesselliseletähenduselepigemviidatakse,ntEduardLaugastemääratlebselleomaõpikusstereotüüpialaiematähendusena(Laugaste 1975: 71). 3 Stereotüüpia laiemat tähendust kasutatakse eelkõigerahvajuttudeiseloomustustes,regilauludetutvustustessedaeriti eimainita. 4 Eestifolkloristikasonstereotüüpiapõhitähendusenakasutuselentsüklopeediasttuttavsamasõnaühendi,iseloomustuse,kirjelduse, kompositsiooni-või struktuurivõtte kasutamine eri teostes (sama või sarnase olukorra kujutamisel). Eriti kasutatakse seda regilaulude analüüsimisel, kuid ka muudes seostes. 5 See tähendus on seotudkirjandusteaduslikuuurimissuunaga(täheldataksemingiteväljendite kordumist laulutekstides) ja seostub oma tavadefinitsioonide kaudu (kivistunud, muutumatult korduv väljend) ka stereotüüpiathalvustavasuhtumisegaindividuaalset,eripärastjauudsettoetava maailmavaate seisukohalt on rahvalaulus toimuv pidev kordumine igav. Muudes folkloristika valdkondades kasutatakse stereotüüpiaasemeltermineidkliee,vormeljms. 6  Psühholoogias tähendab stereotüüp kinnistunud seoste kogumit, mis väljendub isiku harjumustes, käitumislaadis, õppimis-ja tööjõudluses (TEA). Sellele lisandub mõiste dünaamiline stereotüüp ajutisteseostesüsteem,miskujunebkindlatevälisärrititemõjul,kui needkorduvadpidevaltsamasjärjekorras(VSL).Rahvaluulegaseob stereotüüpia psühholoogilist tähendust assotsiatiivsus ja mnemoonika, loomemeetodid, püsivate elementide kasutamise kasulikkus suulisestraditsioonisjms. Eestiregilauludegaseosesonstereotüüpiapsühholoogilistestpõhjustestkirjutanudmitmedautorid(ntLoorits1935: 127,Laugaste1969:2732,Kolk1962:72),eritiregilaulutemaatika seostest rahva eluoluga ja stereotüüpsuse kasulikkusest laulu loomisel(sellestlähemaltedaspidi). 
Oma stereotüüpiauuringutes olen keskendunud eelkõige stereotüüpiale kitsamas tähenduses, nn leksikaalsele stereotüüpiale, lähtudes Eestifolkloristikasjuurdunudterminikasutamistavast.Järgnevalttutvustanregilauludestereotüüpianähtusitähistavaidmõisteidjastereotüüpia definitsioone eesti autorite 20. sajandi kirjutistes. 7  Stereotüüpiadefineerimisellähtutakseselleleiseloomulikesttunnustest,nagukorduvus,muutumatus(traditsioonilisus)jalaulukontekst (olukord). Stereotüüpia tähendab esmajoones kordamist või kordumist ja sellena ongi seda kõigepealt märgatud. 
20.sajandiesimeselpoolelkäsitletistereotüüpiatregilauludestiili kirjeldustes,märgatesjamärkideseelkõigeteatudfunktsioonigavärssidejasõnaühenditekordumist.Eisaarääkidatolleajastereotüüpiaterminoloogiast, sest terminit stereotüüpia ennastki kasutati suhte- (Annist 1936: 785), kui ka kitsamas tähenduses, nagu stereo-tüüpnepunapurjedsinimerel(Annist1930:35),stereotüüpilised(setu lauludealgusvärssTulliüleshommogulla)(Annist1936:785),soomekõnekäänudejakeelekujunditetavalisedjaseegaabloonsekskulunud vasted eesti lauludes (Annist 1930: 12), niihästi haruldane kuieepiliseltkorduv(Annist1930:34). 
Villem Grünthal-Ridala nimetab regilaulude stiilile iseloomulikukskorduvaid,n.n.stereotüüpilisilauseid,misesinevaderilauludes, kuid samas olukorras. Korduvate algusvärsside, situatsiooni edasiheietuste ningküsimusejavastuseformulitepoolestonrikkadtema sõnul just setu laulud, Põhja-Eesti lauludes ei ole laulufraseoloogia nii välja kujunenud ega stereotüüpiline (kuideipuudupäriselt) (Ridala-Grünthal 1931: 281). Selles artiklis lühidalt tutvustatud kindladsõnaühendidjaepiteedidonleidnudpikemaltkäsitlusttemasoomekeelsesartiklis,kustaterminitekuvaannollisetkertosanatjakuvaannolliset synonyymit all käsitleb regilaulude poeetilisi sünonüüme,seostadesneidmuuhulgaskastereotüüpiagavaremvalmisvormitud vormelite, klieede, stereotüüpsete ütlemisviiside ja sõnavaraga(Grünthal1933:102 jj). 
VormelimõisteeiolnudtolajalEestifolkloristikastundmatu.Juba Oskar Kallas oli kasutanud oma doktoritöös korduslaulude iseloomustamiselmõistetstereotüüpneüleminekuvormel(stereotypeÜbergangsformel),millegatatähistasjutustustjataasjutustustsiduvatvärsirühma 10 (Kallas1901:15).Samanähtusepuhulonvormelimõistet kasutanud ka V. Ridala (Ridala-Grünthal 1931: 281). Henrik Visnapuu on mõistet formel kasutanud seoses palvete ja nõidussõnadega (Visnapuu 1921: 12) (vt nt Laugaste1946b:92,1975(vt nt Laugaste1946b:92, :168,1979:19;:19;kaKolk1962,Tedre1964a). 
Stereotüüpseks on nimetatud nii värsitasandi kui ka värsirühmatasandiüksusi(vtntvärsisisenevormeljastereotüüpnevärss(Kolk1962), stereotüüpne vormel ja rändmotiiv (Tedre 1964a: 813) või stereotüüpne motiiv (Laugaste1979:19jj)).Stereotüüpsenaonnähtudnii leksikaalseid(ütlused,lisandsõnad,väljendidjms)kuikateatavafunkt- 

Liina Saarlo

Foto2.KodavererahvalaulikSohviSeppTorilakülas. 
HerbertTamperefoto1954(ERA,MF2479). 
loomustustes (Laugaste 1976a: 16); regilaul on oma olemuselt stereotüüpne (Tedre 1964b: 52), ka regilaulu esitus võib olla stereotüüpne(Laugaste1946a:477). 11 
Eestiregilauludestereotüüpiauuringutealguseksvõibpidada1960. aastaid,mililmusidUdoKolgiartikkelVärsisisesedvormelideestiregivärsilisesrahvalaulus(1962)jaÜloTedreStereotüüpsusestKarksi rahvalauludes (1964b). 12 Nendes kirjutistes süveneti esmakordselt nähtusesse kui sellisesse, mitte ei käsitletud stereotüüpseid üksusi üksnes regilaulude tüpologiseerimist raskendavatena. U. Kolk kasu-tasomaartiklisesimestkordaEestifolkloristikasjärjepidavaltmõistetvormel,sedaeelkõigevärsisisese(stvärsistväiksemaüksuse,sõna võisõnaühendi)stereotüüpseüksusetähenduses. 13 Ü. Tedre(1964b) laiendasvormeli mõistetvärsitervikule. U. Kolgi uurimuse põhilisemaiduuendusiolitähelepanek,etstereotüüpiaeiavaldumitteüks- 

Liina Saarlo

Foto4.KodaverelaulikujajutustajaAnnaLindverekodukohtamärgibnimetahvel. HetkselleavamiseltSääritsakülapäeval2002.aastal.MallHiiemäefoto(ERA,VF4621). nes (tervik)värssides ja värsirühmades, vaid ka värsist väiksemal, sõna-ja sõnaühendi tasandil (värsisisene vormel). U. Kolk pidas vormeli määratlemise esmaseks tingimuseks ühe ja sama värsielemendi sagedast esinemist eri laulutüüpides ja erisisulistes värssides(Kolk1962:76,77),kuideiesitanudsiiskikonkreetseidkriteeriume, mille alusel eristada vormelite esinemisvariante ja juhuslikke kokkusattumusi (nt Kolk 1980: 36). Ü. Tedre valis oma uurimisobjektiks funktsioonilt eristuvad värsid, pöördumisvärsid. Ain-sanaesitasÜloTedrekvantiteedikriteeriumi,millealuseltahindas sõnaühendi stereotüüpsust: ta arvas juhuslikeks kokkulangemisteks need pöördumised ja algusvormelid, mis esinevad ainult kahes laulutüübis (Tedre 1964b: 67). 14  Pärast1960. aastaideitoimunudagastereotüüpiauurimiseledasiminekut. 15 20. sajandi lõpukümnenditel keskenduti Eestis regilaulude poeetika uurimustes enamasti detailide üksikasjalikele analüüsidele(vtJaago1998).Regilauludepoeetilistesünonüümide(vtPeegel 1997), epiteetide (vt nt Roll 1992b(vt nt Roll , 1985) ) jms käsitlustes võib leida ka midagi stereotüüpia kohta käivat, ka tüpoloogiauurimustes mainitakse endiselt stereotüüpseid üksusi (nt Laugaste 1976a(nt Laugaste : 69 70,1992:20;:20;Kokamägi1983:27,3132). Kavormelimõisteeiko-dunenudpäriseltenne1990. aastaid,kuiregilauludeuurimiselvõeti eeskujuksvormeliteooria(vtntArukask1998,1999,2000). 

II. Laulude tegemine ja stereotüüpia osa selles

Järgnevaltarutlen,midafolkloristidstereotüüpiastkirjutadesmõtlevad.Suhtuminestereotüüpiassetulebesilelaulikutelaululoomemeetodi kirjeldamisel ja on ühtlasi seotud arusaamaga stereotüüpia funktsioonist ja tähtsusest. Minu arust näitab suhtumine stereotüüpiasse,teisisõnuselletoimimisemõistmineteatavalviisilsuhtumistrahvalauludesse(võirahvaluulesse)üldisemalt.Javeel:neis loomemeetodite kirjeldustes avalduvad omakorda folkloristide (jm autorite)stereotüübidniikinnisväljenditekuikakinnisarvamustena. 
Arusaamad regilaulude tegemise kohta on aja jooksul muutunud.Kunagisestarusaamast,etesitataksevalmistehtudjapäheõpitudtekste,onjõutudveendumuseni,etlauludtehakseigalesitusel uuesti. Kas see tegevus on mehaaniline või loominguline? Arvamusedonmuutunudäärmusestäärmusenimehaanilisestvärssidejärjestamisestkuniigakordseimprovisatsioonini.Millineosaseejuures on stereotüüpsetel üksustel (vormelitel, motiividel jms)? 
Fr. Tuglaspidasregilauludevormireegleid,shstereotüüpiatlauliku loomevabadust kitsendavaks (Tuglas 1996(Tuglas : 1619)). Nii näiteks hindastannvemmalvärssepaljuenam,sestneedolidvormisundusest vabamad, plastilisemad, mehelikumad (Tuglas 1996(Tuglas : 2935)). 16  Temaseisukohadolidpigemhinnangulisedjalähtusidregilaulukui kirjalikkutekstilugevastinimesest. 17 A. SaarestejaJ. Aavikpõhjendasid stereotüüpsete värsside olemasolu regilaulu pika kujunemise, traditsiooni ja omaseks saamisega, nähes selles seega midagi regilaulule olemuslikku. Siiski tundis A. Saareste vajadust just nagu vabandada(lugejaees),etregilauludesleidubpealetraditsiooniliste,korduvate ütelusviiside ka õige tabavaid, kujukaid, isikulisi ja värskeid pilta,uudseidjaüllatavaidütelusviisisid(Saareste1922:27).Kirjaliku kultuuri esindajatele olid hinnalised eelkõige isikupära, individuaalsus, ainukordsus regilauludes toimuv loomupärane kordumine oli igav, stereotüüpsed väljendid polnud sugugi tabavad ja ainuõiged,vaidtüütud. 
Millisenakujutatilaululaulmistehkloomistvõitootmist?Teen siinkohal kõrvalepõike ja mõtisklen ühe leksikaalse stereotüübi üle, selleksonlaululadumineehituskividestehkmosaiigiladumine,tänapäevalkalegoladumine.Seeleksikaalnestereotüüppärinebstereotüübi tavatähendusest: sõnastikes kasutatakse stereotüüpse tähendusessõnakivinenud,sedaonteinudjateevadkafolkloristid. 18  (Kolk 1980: 36). 20  Ü. Tedre iseloomustab suhteliselt tänapäevaselt (sh ka vormeliteooriapäraselt) stereotüüpia kasutamist laulu käigus: vormeleid on laulikulmugavkasutada,needonkuulajatelearusaadavad,vormelite kasutamise tingib laulude suuline esitamine (Tedre 1964b: 84). Teisalontaöelnud,etstereotüüpseteüksustekordaminemõjubigavalt (Tedre 1965: 33), avaldades regilaulude kui kirjalike tekstide 

Liina Saarlo

Foto5.LauljaAnnaViljusabikaasaga.HerbertTampere foto1954(ERA,MF2468). 
lugejaseisukohta.KaE. Laugasteonrõhutanudstereotüüpsekordamise kasulikkust laulikule: laulik valis olemasolevast loomingust situatsioonilekohasejameeleolulevastava,sesttuttavattekstionkergemuueelamusegasisustada(Laugaste1969:1011). 
Laulikuteloomemeetodikirjeldamine,eritistereotüüpiakasulikkuslaulikuleviiblaulikumõttetegevuseanalüüsimisejastereotüüpiapsühholoogilistepõhjusteni.Fr. Tuglastõlgendaslauluesitamistkuipingsat mõttetööd: selle ajal toimub pingeline meeldetuletamine ja valimine, sest laulikul pole valmis laulu, vaid ta täidab selle süee oma värsitagavaras leiduva ammutuntud materjaliga (Tuglas 1996: 16). Seeontegelikultvägagitänapäevanelähenemine,kuigipisutehkutreeritud mingil kujul on laulikutel laul ikka valmis, kuigi mitte sõnasõnaliselt.Fr. Tuglasleiabüheltpooltsellemeetodikiituseks,et seetõttu pole kahe lauliku variandid kunagi ühesugused, samas on sellenegatiivsekspooleksaegaviitevparallelismidekuhjaminejalüürilised kõrvalepõiked (Tuglas 1996: 16). J. Aavik kirjeldas laulikute loomemeetodit analoogselt, seostades seda samuti parallelismiga: 
Parallelismonsellesttulnud,etlaulikomalajallauludotsekohe(improviseerides)lõi,jasellal,kuikaaslauljadtaloodudsõnukordasid,saitaaegauusi mõtelda.Kuitalagauusmõtekoheeitulnudmeele,heietastasamamõtet edesi,kuidteistesõnadega,kunnitaluusmõtetulijalauluvõismõttepoolest jätkata(Aavik1919:168). 
Parallelismi selline põhjendus on muidugi tagasi lükatud (Koemets 1955:150) (Laugaste 1969: 27 32). Mnemoonika ja assotsiatsioonide tähtsusele stereotüüpia uuri-miselviitabkaU. Kolk(1962:72). Regilaulude stereotüüpia loominguline rakendamine, selle kasulikkus laulikule ja psühholoogiline põhjendamine seostub vormeliteooria ning suulisuse teooriaga. Kui eesti folkloristid näevad stereotüüpias regilaulutekstidele omast nähtust, seostades seda tekstide tüpoloogia, varieerimise ja muude sellesarnaste omadustega, siis suulisuse teooria näeb stereotüüpsete üksuste, vormelite taga eelkõige mnemoonilisi vahendeid laulu sujuvaks (taas)loomiseks esitamisel. Vormelite kasutamist laulude esitamisel omistatakse suulisele kultuurile (suulisele kirjandusele), millel on mitmeid erinevusi võrreldeskirjalikukultuuriga.Niiiseloomustabsuulisekultuurimentaalsust mh liialdamine ja kuhjamine, konservatiivsus, lähedus inimese vahetule kogemusele, võistlemine, empaatia, situatsioonilisus jms (vt Ong 1982: 3755). Selliseid suulise kultuuri tunnuseid leiame ka regilaulude tunnuste hulgast: parallelism ja kordus, stereotüüpia, laulja fantaasia seotus igapäevaeluga jne kõik see, mida Noor-Eesti aegsed ja järgsed kirjutised on laulikut ahistavaks ning lugejaletüütuksjaigavakspidanud. 
Stereotüüpiaonseotudregilauludekuisuulisetraditsioonigamitmel põhjusel, millest ühtegi ei saa teisest tähtsamaks pidada. Stereotüüpsete, väljakujunenud ja traditsiooniliste üksuste kasutamine oli laulikule vajalik mnemooniline vahend laulu sujuvaks esitamiseks.Muidugieisaaväita,etkõikregilauludonesitamiseajaltaasloodud,onmitmeidtegureid,misvõivadmõjutadavormellikumeetodikasutamistjaregilauludevarieerumist. 21 Stereotüüpseteväljendite,stvormelitefunktsionaalsuse(kasulikkuse)kõrvaleitohiunustadakanendestiililistväärtust. Stereotüüpsedväljendidonkatekstiliseltolulised,nadonpoeetilisedvahendid,miskuuluvadregilaulu kuianrikeelde,registrisse(vrdBauman1977:78,17).Nendekasutamine viitab sellele, et tegemist on tavakeelest erineva keeleregistriga, samuti viitavad nad esitaja kompetentsile. Ja lõpuks peab meelespidama,etregilaulusolisuuliseletraditsioonileomaselterisugunesuheindividuaalsejatraditsiooniliseloominguvahel (vtOng 1982:41,Lotman1999:7880,9596). 
III. Regilaulkuikunstiteos Enamikeestiregilaulu-uurijaidonühelnõul,etstereotüüpiaonregilaulukunstilisevormiükskaanoneid,omanesellekeelelejastiilile (vtntTedre1964b:84).Peatumatasellelpikemalt,pöördunjärgnevalt hoopis folkloristide stereotüübi laiemas tähenduses stereotüübi ehk kinnisarvamuse poole. Kõigepealt olgu öeldud, et stereotüübideipruugiollaväärad.Järgnevaltvõtanjutuksregilaulukui kunstiteose ja sellega seonduvad stereotüüpsed väljendid. 
Siinkohal ei ole mõtet tutvustada pikalt kunsti mõistet ja erinevaid kunstiteooriaid, rääkimata filosoofilisest esteetikast, mis vähemalt teatud koolkondades ja teatud ajajärgul välistab regilaulu kuikunstiteose. 22 Kunstitavadefinitsioonidentsüklopeediatesseda Regilauletutvustades-käsitledesrõhutatakseselleilu,seegakunstilistväärtust.Sellelonomadpõhjused.Kunstilineväärtusonmidagi,missuurendabregilauludeväärtustjaühtlasikaneidlaulva(päriva-omava)rahvaväärtust. 24 Arutlused,kasregilauludonilusad,kas nadonmidagiväärt,jäävadvarasemasseaega,19. sajandisse(vtRoll 1992a),tänapäevalonsellineväärtushinnangmuutunudenesestmõistetavaks, kaanoniks. 
Kui 20. sajandi alguses räägiti regilaulude puhul nende kunstilisest väärtusest, kunstilistest vahenditest jne, siis Teise maailmasõja järgses nõukogudefolkloristikasomandasväljendregilaulkuikunstiteosühest küljest juba leksikaalse stereotüüpsuse iga regilauluvariant (ka poolik)olikunstiteos(vtntKolk1959:67),teisaltpaistavadsealtagaolevat katungivamadideoloogilisedpõhjused:regilaulkui(töötava)rahvaväljenduspidiolemavaieldamatultväärtusliksedakakunstiliselt. 
Järgnevalt vaatlen mõnd stereotüüpset (nii kitsamas kui ka laiemas mõttes) teemat seoses regilaulu ja kunstiga, mis on tekitanud minuspisutkiuslikkeküsimusi,midaküllesitan,kuidmillelelõplikultvastataeisuuda. 

Rahvaluulejakunstluule

EnneTeistmaailmasõdailmunudregilauluväljaanneteskasutatiterminitkunstluule,võrreldessedarahvaluulegajavastandadesviimasele.Sellinevastandustekitabtunde,etkirjalikluulejustkuionkunst, (suuline) rahvaluule aga mitte. Sõjaeelsel ajal oli termin kunstluule kaametlikultkäibel.Eestientsüklopeedia4.köites(EE1934)onkunstluuledefinitsioon:kirj.,vastandinarahvaluulele( )üldiseltnimekaudutuntudisikutejaseegatavaliseltkirjutatudkujultekkinudkirjandusteosed.Omasisultosutabk.,võrreldesrahvaluulega,tunduvaltkõrgemathariduslikkutasapindajavarjundirikkamathingeelu. poeesia. Niisiis, tollase ametliku definitsiooni järgi oli kunstluule väärtuslikum kui rahvaluule. 25  AgakuiA. Saarestevõrdleb1922. aastaleestikirjandust,s.okunstluuletjasuulistluuletehkrahvaluulet,leiabta,etesimenejääbtoodeterohkuse,agakasisulisejakujuliseküpsusepoolestkultuurrahvastestmaha,teiseülevõimeagauhkusttundalauludekunstilise küpsuse ja väärtuse poolest võime olla eeskujuks ka haritud suurrahvastele (Saareste 1922: 7). Samas kasutab A. Saareste regilaulu kohtamõisteid,nagukunstilineküpsusjaväärtus(Saareste1922:7), kunstilise mõjumise vahendid (s.oalliteratsioon)(Saareste1922:19); kõrge luuleline väärtus (Saareste 1922: 9); luulelised vahendid (s.o metafoor) (Saareste 1922: 25). 
Niitekibkivastuolukaheterminikasutusevahel:ühestküljeston kunstväärtustavtermin,entsüklopeediadefinitsioonijärgiiseloomulik kõrgemalt haritud ja arenenud inimestele (haritlased ja/või kõrgklassversusrahvas).Teisaltnähaksekaregilauluskunstilisiväärtusi. Ja kolmandaks: teatud ajajärgul peetakse rahvaluulet kunstluulest kunstiliseltarenenumaks.Viimasedhinnangudkuuluvadregilauletundvalejahindavaleautorile. Kahtlemata on kunstluule ja rahvaluule terminite vastuolu siinkohal pisut kunstlikult üleskistud probleem, tähendab ju eesti keeles kunst mitmeid nähtusi ja hinnanguid: tehislikku (kunstlik), teatudosavust,oskust(kunst)jalisaksesteetilisthinnangut(kunstipärane).Neistesimeneonpejoratiivse(võineutraalse)varjundiga,teised reeglina väärtustavad. Kunsti erinevaid tähendusi osutab juba A. Saareste, öeldes, et Kalevipoja värsid ei ole rahvaomased, vaid kunstlikud,ühtlasivigaseltsepitsetud(Saareste1922:22).Kunstluule tähistab tegelikult autoriluulet, kirjalikku kirjandust. Tegelikult on küsimus selles, kas rahvaluulet peetakse kirjanduse osaks ja kuidas defineeritakse kirjandust. 
1934. aasta Eesti Entsüklopeedias määratletakse kirjandust kirjalikuna, suulist kirjandust (rahvaluulet) kirjanduse määratlus ei hõlma(EE1934).1989. aastaEestinõukogudeentsüklopeedias(ENE1989) defineeritaksekirjandustsamutikirjalikuna,agarahvaluulealuseltekkinuna;ilukirjanduseiseloomustusvastabsuurestikarahvaluuleomale (definitsioonsisaldabmhkailukirjandusejaühiskondlikkuseseoseid). Märgitakserahvaluulejakirjanduseseotust(erinevalt1934. aasta Eesti Entsüklopeedia artiklist). 
Rahvaluule ja kirjanduse seostamine (ja mittevastandamine) päri-nebjubaTeisemaailmasõjaeelsestkirjandusteooriast,A. Annistki(1936) nõudis regilaulude uurimist kirjandusteaduslike võtetega. Jaan Ainelo ja HenrikVisnapuupoeetikaõpikushõlmabkirjandusedefinitsioonka rahvaluule(õigeminikirjandusteosesalvestamiseviisisuusõnalinekirjandus) (Ainelo&Visnapuu1932:8).Poeetikamõisteidkäsitledeskasutavadnadregilaulenäidetena,mitteeivastandaneidilukirjandusele, nadeiannakamingeidrahvaluuleiseloomustusi. 26  Kirjanduse ja rahvaluule vastandamine või ühendamine on mõneski mõttes ideoloogilise maiguga. Enamasti tundub, et selle vastandamisealuseksoneelkõigeilukirjanduseuurijateseisukohad:rahvaluuleseinähtapiisavaltväärikust,etollakirjandusegavõrdne.Kirjalik kirjandus on midagi kõrgematasemelisemat kui suuline (kirja-likukultuurikandjadonkõrgemaltasemelnaguütlebka1934. aasta Eesti entsüklopeedia). Tavaliselteitahakirjandusuurijakuuldagisellest,etmõniklassikalinekirjandusteosontegelikultsuulistpäritolu, seega rahvaluule (vt nt Rosenberg 1991: 89). Rahvaluuleuurijad on jälleotsekuiomategevuseõigustamisekstundnudvajadustomauurimisobjekti kuidagi väärtustada, seostades seda kirjaliku kui kõrgemakirjandusega.Siiskionsuuliseluuleuurijadliikunudmingilajal ka vastupidist teed, väärtustades eelkõige suulist ja halvustades kirjanduslikku mõju tuletame meelde nt Nõukogude Eesti folkloristidehalvustavatsuhtumistkirjanduslikkusesse,sestkirjanduslikpäritolu justnagu kahandas rahvaluuleteose väärtust. 27  Kirjandus ja rahvaluule kui ideoloogilise vastandamise poolused on tihedalt seotud ja lõplikult neid eristada ei ole võimalik. Küsi-museks jääb, kas ja kui teravalt rahvaluulet ja ilukirjandust (regilaulujaautoriluulet)vastandada.Kuigiaeg-ajaltjõutakseseisukohtadeni, et nende vastuolu on kardinaalne (nt suuline versus kirjalik),siisjärgmiselainegaliigutaksepigemühisosadeni:kunst,meelelahutus,tunneteväljendamine,lugudevestminejms.Erinevusest rääkides on mainimist väärt vist ainult loomemeetod. Fr. Tuglas onöelnud,etseeonainuseraldajarahvaluuleonsünniltkollektivistlik, kunstkirjandus aga individualistlik. Aga tegelikult väljendabkalaulikendkollektivistlikutehnikakauduindividuaalselt (Tuglas 1996: 29). Kuigi tänapäeva maitsele võib tunduda stereotüüpia igavjamaitsetuningregilaulmonotoonne,võibpõhjusollakalihtsaltmaitseerinevustes.Hinnatesindividuaalsustjaomapära,eipruugimeagaäratundaomastereotüüpseidväljendeidjavorminorme. 

Regilaulude parandamine

Hoolimatasellest,etregilaulepeetakseväärtuslikeksjailusateks,on alatituntudvajadustneidomakaasajalugejatelearusaadavaksteha, sedamuidugierisugustepõhjendustegajaerinevalmääral.Peabmuidugirõhutama,etreeglina(vähemaltJakobHurdastsaati)ontehtud vahetteaduslikeväljaannetejarahvaväljaannetevahel(vtKubjas1980: 275)teaduslikeväljaanneteteksteeimuudetud,rahva-ja/ehkiluväljaanneteteksteagaküll.Jääbmulje,et20. sajandiharitudmaitseleregilaulustiileisobinud. 
Kõik 20. sajandi alguse regilauluantoloogiate (väljaanded koolidele) autorid on rääkinud regilaulude parandamisest (ja ka valikust antoloogiasse) esteetilistel põhjustel. 28 Mida konkreetselt parandati, olenes juba autorist. Näiteks A. Saareste on kombineerinud ja liitnuderiteisendeid,mingilmääralparandanudvärsimõõtuja(murde)keelt (Saareste 1922: 4, 9). Kõige kaugemale läks kindlasti J. Aavik, 29 deklareerides,etväljaantavadlauludpeavadolemaniikeeleltkuika värsivormiltkorralikudjailmanendejuhuslikepuudustejavigade-ta,midaleidubpeaaegukõigirahvalauludeoriginaalidesjamishäirivad nende esteetilist nautimist (Aavik 1919: VIIIX). 
Iseenesest ei peaks peaaegu sajandivanuste seisukohtade üle pi-kaltarutlemamõistatuleks20. sajandialgusenoor-eestlasteradikaalseid ideid, mis aastate jooksul leebusid. Aga et hiljemgi on sellistel teemadel sõna võetud ja lähtutud just noor-eestlaslikust radikaalsusest, siis võib selle üle siiski mõtiskleda. 1967. aastal arutleb EduardKubjaspikaltregilauludeesteetilisteantoloogiatejanendepuudustejapuudumiseüle.MuuseastsiteeribtaFr. Tuglast(1912),kelle sõnutaikkaveelkehtivaikspidas: 
Otseigatsusegaootamehoolikaltjamaitsekaltkoostatudvalimikku,etsiis ainultveeluurimiseotstarbelMonumentaEstoniaeAntiquaehiigelköiteid avada(Kubjas1980:278). Tundub,etkõigesonjällesüüdiTuglas.E. Kubjasavaldabomaseisukoha,etregilauleonvajaparandadalugemiseks,kuulamisel(s.o loomulikuskontekstis)häirivadpuudusedvähem(Kubjas1980:279). Kokkuvõtlikult tuleb tema arvates kahandada parallelismirühmadepikkust(needonliigapikad,venitavadjaväsitavad),liigapikki laule lühendada ja parandada ka värsimõõtu, kui see ei vasta nn kalevalareeglitele.Parandadaeitasuvärsimõõtustereotüüpides,kivinenudepiteetides,mõningateskordustesjne(Kubjas1980:279 280). 
Regilauludeparandamistepõhjendustesavalduvadarusaamad,et laulud oma naturaalsuses, loomulikkuses on liiga metsikud ja vigased,mistõttutulebneedtänapäevaharitudlugejatelekodustada.Alliteratsiooni, parallelismi ja stereotüüpiat võidakse ju pidada regilaulude stiilinõueteks, neid isegi imetleda; 30 tänapäevastes, lugemiseks mõeldud väljaannetes tunduvad needsamad stiilieripärad aga tüütud nii on öeldud alliteratsiooni (Laugaste 1969: 16), parallelismi (Kubjas1980:279)jakorduste,seegastereotüüpia(Tedre1965:33), samutimurdekeele(Saareste1922:9)kohta. 
Siinkohal rõhutan, et ma ei pea silmas tekstide üldisemat redigeerimist kirjaviiside ühtlustamist, interpunktsiooni parandamist jmt,vaidtõestilaulutekstideparandamist.Parandamisepõhjendus tuleb esile E. Kubjase tunnistusest, et parandama peab lugemiseks(1980:279).Kirjalikjasuulinetekstongierinevad,neidvõetakse erinevalt vastu ja neid peab ka erinevalt esitama; kõik lauluvariandideiolevõrdseltväljatöötatud,paratamatulttulebtehamingi valikjne.Kuidlaulutekstidevalikujaparandamisepõhimõtteidesitades avaldatakse sageli meelt regivärsi põhiliste loomulike poeetilistestiilivõtetevastutundub,etregilauludekeeljapoeetikaonnii totaalseltvananenud,etisegiregilaulu-uurijadeisuudaneidtegelikultmõistaeganautida.Kõigelelisaksjääbmõrumulje,etilustatud tekstide avaldamine regilaulude esteetilistes väljaannetes on tänamatutöö,sestikkaleidubkeegi,kellelonõigestvärsimõõdust,alliteratsioonist,parallelismistjmsilustteistsugunearvamusjateistsugune maitse ning parandustöö arvatakse mõttetuks. 31 

Naiselik ilulemine

Regilaulude ilu, esteetiline väärtus on vaieldamatu hinnang, kaanoniksmuutunudkinnisarvamus.Regilauludestiilisträäkidesonkasutatudkinnisväljenditnaiselikilulemine,miseitundupositiivse,vaid pigemalavääristavahinnanguna.Regilaulkuuluskogumiseajaltõesti suuresti naiste traditsiooni, kuid tundub, et folkloristide jt autorite arvates peaks õige luule olema midagi vastandlikku, mehelikult karge ideaalseim luule on mehelik kangelaseepika, mille puudumisel peab leppima naiseliku lüroeepikaga. 
Eepilise luule väärtustamine, seega ka eelistamine pärineb juba klassitsismist ja romantismist ning on seotud rahvusliku eneseväärikusega. 20. sajandil käibinud sellekohaste stereotüüpide tekkes on suur osa jälle Fr. Tuglase (1912) väljendatud seisukohtadel. Ühest küljestimetlebtatütarlasteloodudluulemaailma,teisaltjälleseostab regilaulutraditsioonimandumistsellenaiselikulüriseerumisega. 32 O. Loorits,kesrõhutasregilauludeuurimiselkarahvameelelaadiuurimise vajadust, märgib regilauludes domineerivana naiselikku meeleolutsemistjapassiivsetvastupanu,süüvimistsissepooleningkasutabväljendeid:[---]lihtsalaulik-neiuhalamine,[---]neitsilikultpuhasluulerõõm (Loorits1935:127129).KaE. Laugasteräägibnaiselikulüürika valdavusest, naiselikust meeleolutsemisest ja passiivsusest, mis mõjustavad nii regilaulu sisu kui ka vormi. Lüürika on tema sõnul hele ja meeleoluline ilmselt naiselik , seevastu meestelaulud on töö-jaorjuslaulud,kusonvõimast,mehelikkusatiirijatrotsi (Lau-gaste1946a:483484,vtka1976a:36).Siineiolekergemõista,kas teguonomaaegsekeelekasutusejaretoorikagavõikateatavatehinnanguteandmisega(naiselikmeeleolutsemine,ilutsemineversusmehelik dünaamika, satiir). 

Liina Saarlo

Foto7.Laulmisetänapäevanestereotüüp:kusagilpõlebtaustaksjaanilõike,rahvasaga lustiblaulusaatelomaette.VoorekülakapelllõbustamasjaanitulelisiKodavere kihelkonnaSassukverekülas2000.aastal.MallHiiemäefoto(ERA,VF2871). 
Kuigi Eesti traditsioonis pole säilinud meeste kangelaseepikat, otsitakse-igatsetakse seda endiselt taga, kadumise põhjuseks tuuakse üldisemaltsotsiaalseid-poliitilisijmolusid(ntLaugaste1946b:4142,Viidalepp 1959: 8889, Arukask 2003: 3641). Lisaks sellele aga käibib arvamine, justkui oleks naiste lüriseeriv ja meeleolutsev-ilutsev laulustiil süüdi mehelike eepiliste laulude kadumises, lüüriliseks muutumises. 33 Eestitraditsiooniskäibinudmeestelaulude(mitteenamkangelaslaulude)iseloomustustesmärgitakse,etnendestiilonrohmakam (pole kõrgstiil),aganeedondünaamilised,värskendavadjne(Viidalepp1959: 88,Tampere1964:9,1213,1415).Mehelikku,eepilistluuletpeetakse lüürilisest millegi poolest väärtuslikumaks isegi kui see pole stiili poolest nii läbitöötatud. Ilmselgelt on hinnatud pigem temaatikat kui poeetikat. Agakasmeilonikkaadekvaatsetettekujutust,millinepeaks olemaeepikastiil?SatuApoleiab,etkuieepiliseslaulusonliigapalju lüürilisilisandusi,onseetunnistusekslaulikunõrkusest,degeneratsioonist(Apo1994:22).Soomeeepikapuhul(misonkameierahvalauluuurijateideaal)hinnataksetõenäoliselteelkõigeesteetilistlihtsust,stiilielementidenappust.FelixOinasonkirjeldanudvenebõliinadeeepilist tseremonialismi, 34 mis puuduvat soome eepikas, sest kahe traditsiooni funktsioonid erinevad (Oinas 1999: 169 jj). Ehk tulenebki sellisest traditsiooni eripärast soome-eesti folkloristide ettekujutlus, et korralik eepika, meesteluule, peab olema vaba kunstilisest kujundamisest, sest lüürikakuiteisejärgulinenaistelaulonilutsev,impressionistlikjameeleolutsev?Tundubki,etlüürikarehabiliteeruballesnnametliku,kirjaliku luule käsitlustes, kuid sealgi eelistatakse enam eepilist luulet ning üldseloebjakirjutabkorralikeestlaneproosat. 35 

Kokkuvõtteks

Artikli eesmärgiks ei olnud paljastada ega osatada kunagisi seisukohti, mis käibisid regilaulutraditsiooni kohta. Ega olegi lihtne aru saada, kas tegemist on omal ajal aktsepteeritud keelekasutuse, re-
Liina Saarlo
Stereotüüpia folkloristide keelel ja meelel