HARITUD EESTLASED EESTI LINNADES 1850.–1880. AASTATEL


Vaatluse all on eesti haritlaskonna kujunemise algus Eesti linnades nelja aastakümne jooksul. 
On kasutatud 1871. ja 1881. aasta rahvaloenduse tulemusi ja analiilisitud 314linnaharitlase kohta kogutud isikuandmeid tuues vilja nende elukutse, haridustaseme, paikkondliku péritolu ja osavotu rahvuskultuuri arendamisest. 

SISSEJUHATUS ;

19. sajandi keskel oli linnaeestlane iildlevinud arusaama kohaselt ikka veel eesti keelt konelev mittesakslane, alamkihi silmapaistmatu esindaja. Tollast linna on nihtud toelise assimilatsioonikatlana.' Linn pakkus eestlastele sotsiaalse tousu voimalusi, millega paraku peaaegu alati kaasnes oma keele ja päritolu hiilgamine. Ometi iseloomustas 19. sajandi linnarahvastiku arengut eeskitt eest- laste osakaalu tous ja sakslaste oma langus.2 
Linnaeestlaste vaimse arengu kiik #rkamisajal on ajalookirjanduses kajasta- tud veel liinklikult. Linnade eestlaskonna mentaliteedi ja kditumise moistmiseks on oluline uurida selle koiki kihte, sealhulgas ka kujunevat eesti linnaharitlaskonda. 
Eesti linnaharitlaskonna teke oli vaevaline. 1850.-1860. aastail oli end eestlaseks pidavaid haritlasi linnades alles viihe. Linnas oli eestlasel tunduvalt raskem leida ja siilitada oma rahvuslikku identsust kui maal. P6hjuseks oli sakslaste suuir kontsentratsioon ning saksa keele ja kultuuri valdav méju. Kui maal nbudsid talurahvaseadused niiteks talupoegade laste jaoks emakeelsete koolide asutamist ! 

aastal Tallinnas_lß6. Ohvitsere (Oberoffiziere) nende hulgas ei olnud. Küll aga kuulus junkrute, allohvitseride ja sõjaväekirjutajate alajaotusse 15 eestlast. Ka linna 22 muusiku hulgas oli üks eestlane.'" Paides oli 1870. aastate algul 1642 tsiviilelanikku (sh. 875 eestlast, 696 saks- last, 67 venelast). Linna kolm arsti olid köik sakslased, samuti öpetajad (kuus), apteekrid (neli) ja kirurgid (kaks). Vaimulike ja köstrite hulgas ning riigi-ja rüütelkonnaametnike seas eestlasi ei olnud.'" Samasugune oli olukord Haapsalus, kus elas 2119 tsiviilelanikku, neist 1226 eestlast (57,9%). Linna vaimulikud olid sakslased ja venelased, arstid ja apteekrid iiksnes sakslased. Opetajaid oli linnas kaheksa (kuus sakslast, iiks eestlane ja iiks venelane). Puudusid eestlasest kostrid, samuti ametnikud. ' Olukord 1881. aastal 1881. aasta 29. detsembri rahvaloendus nditas, et Tallinnas oli "vaba vaimset t66d" (freie geistige Arbeir) tegevate meeste hulgas kiimne aasta jooksul eestlaste osakaal isegi langenud. Kui 1871. aastal moodustasid eestlased selles grupis 5,19%16, siis 1881. aastal oli neid 261-st vaid 12 (s.O. 4,59%). Sakslasi oli 197 ja venelasi 33. "Vabal vaimsel t661" oli 1881. aastal iisna palju naisi: sakslannasid 357, venelannasid 36 ja eestlannasid kaheksa.'' Niiiid oli Tallinnas ka iiks eesti arst (ilmselt Heinrich Rosenthal, 1846-1916) ja iiks ajakirjanik. Opetajate-kasvatajate hulka kuulus linnas 115 meest ja 378 naist. Sakslasi oli nende seas 83 meest ja 313 naist, venelasi vastavalt 15 ja 36. Eestlasi oli selles kategoorias 18 (kiimme meest ja kaheksa naist). Kui sakslastel ja venelastel domineerisid naisOpetajad (kasvatajad), siis eestlaste hulgas oli neis ametites rohkem mehi. 
Eraldi on vilja toodud viikelastekasvatajad (Bonnen): 48 sakslannat, kuus venelannat ja neli eestlannat.'® 1881 . aasta rahvaloenduse järgi oli Tallinnas 26 apteekrit, neist 23 sakslast (sh. kümme iseseisvalt töötavat), kaks venelast ja mitte ühtegi eestlast. Advo- kaate oli Tallinnas kokku 13 (12 sakslast ja üks venelane). Linna 27 vaimuliku hulgas ei olnud eestlasi veel mirgitud (sakslasi 15, venelasi kaheksa, muid rahvusi neli).l9 !3 Jordan, P. Die Resultate, tab. XXc, d. '4 Samas, lk. XVI-XVII. 15 Samas, Ik. XII-XIV. 
16 Samas, 60. !7 Jordan, P. Ergebnisse der baltischen Volkszählung vom 29. December 1881. Theil 11. 
Ergebnisse der ehstländischen Volkszählung. I Band: Die Zählung in Reval. Lieferung I. Reval, 1883, 8-9. 18 Samas, 10-11, 20-21. % Samas, 10-11. 
Nii olid korgharitlased, kellega linnaeestlastel ja ka maarahval kdige enam kokku puutuda tuli (vaimulikud, arstid, apteekrid, advokaadid) kas viimseni voi valdavas enamikus voorrahvusest. 
--Riigi tsiviilteenistuses_olevate eestlastearvoli kümne aastaga viiekordistu- nud. 1881. aastal oli Tallinnas 12 eesti finantsametnikku, viis siseasjade ja politseiametnikku ning kolm mitmesugust muud riigiametnikku.2o 
Eestimaa kubermangu ülejäänud linnades Paldiskis, Rakveres, Paides ja Haapsalus oli kokku 8699 tsiviilisikut, neist eestlasi 5301 (60,9%).21 Nendes linnades oli kokku iiheksa arsti, kdik rahvuselt sakslased. Ei olnud ka iihtegi eesti vaimulikku (tegutses neli sakslasest ja neli venelasest vaimulikku). Mees- Opetajaid oli 24: sakslasi 16, eestlasi neli ja venelasi neli. 54 naisdpetaja hulgas oli 48 sakslannat, kuus venelannat ja mitte iihtegi eestlannat."> Méni eestlane oli ametnike hulgas, nditeks iiks riilitelkonnaametnik (sakslasi oli kolm) ja üks raudteeametnik. 
Tartus elas vastavalt 1881. aasta rahvaloenduse andmetele 29 788 tsiviilelanikku. Nende hulgas oli 595 "vaba vaimse tö6" tegijat (292 meest ja 303 naist).23 See arv iseloomustab Tartut kui teadus-ja hariduskeskust, kus "vaba vaimset tööd" tegi 1,99% tsiviilelanikkonnast. Tallinnas oli vastavates ametites 689 inimest (261 meest ja 428 naist), mis moodustas tsiviilelanikkonnast (45 880) vaid 1,5%.** Rahvuse (keele) järgi jaotusid "vaba vaimse töö" tegijad Tartus järgmiselt: eestlasi 14 (kõik mehed), sakslasi 511 (239 meest, 272 naist), venelasi 33 (21 meest, 12 naist).2s Seega oli "vaba vaimset tööd" tegevaid eesti mehi Tartus kahe võrra rohkem kui Tallinnas, ent Tartus puudusid selles haritlaste kategoorias eesti naised, keda Tallinnas oli kaheksa. "Vaba vaimset t6od" tegevate meeste hulgas oli eestlaste osakaal nii Tallinnas kui ka Tartus iisna tasavégine (vastavalt 4,59 ja 4,79%). Liivimaa viikelinnades (Riiat ja Tartut arvestamata) oli "vabal vaimsel tööl" 12 eestlast (iiheksa meest ja kolm naist). On aga võimalik, et mõni neist töötas Põhja-Läti väikelinnades."°R iigi tsiviilteenistuses oli 23 eestlasest tartlast (sakslası 110) ja kommunaal- teenistuses üheksa (sakslası 54). Ametnike hulgas, kelle teenistusvaldkonna kohta ei olnud täpsemaid andmeid, oli eestlasi kolm ja sakslasi 35. 
2 Ühiskonna professionaalse jagunemise kogu mitmekesisusest rahvaloenduste publitseeritud materjalid ülevaadet ei anna. Nende pöhjal ei saa välja selgitada ka eesti päritolu haritlaste täpset arvu, sest tihtiesitasid siinnipdrased eestlased loendusel end sakslastena.>' T 11. HARITLASED TEATMETEOSTE, KIRJANDUSE JA AJAKIRJANDUSE ANDMETEL Paljude drkamisaja eesti linnaharitlaste nimed on jäädvustatud biograafiliste leksikonide ja muude teatmeteoste, kultuurilooliste uurimuste ja ajakirjanduse lehekülgedele.2B Lisa annavad kunsti, ajakirjanduse ja muude elualade ajaloo uuringud ja arhiivimaterjalid. Kiesoleva kirjutise koostamiseks on kogutud personaalandmeid Eesti linnades 1850-1889 elanud ja t6otanud 314 haritlase kohta. Kogumpeaks olema piisav, et teha moningaid kokkuvdtteid ja vérrelda Eesti linnu kui eesti intelligentsi jirkjirgulise kujunemise ja koondumisepaiku omavahel, eeskitt aga valgustada selles suhtes Tartu ja Tallinna vahekorda."' Arvesse ei olevdetud siindimist, lapsepdlve ja oppimist linnas, sest ka viga paljud maaharitlased olid linnas koolis kdinud. Vaadeldud on vaid neid haritlasi, kes on tidiseas tootanud voi elanud Eesti linnades. 
Eestlaste pikaajalise saksa keelt könelevasse keskkihti sulandumise ja sei- susliku mõtteviisi valitsemise tõttu on üsna raske eristada eesti linnaharitlast baltisaksa linnaharitlasest. See on üsnagi tinglik javaieldav jubaköstrite, alamate ametnike ja kooliõpetajate puhul, kõnelemata siis kõrgharitlastest. 

Haritlaskonna körgem kihistus

Haritlaskonna ladviku, eliitharitlaste kogumi moodustasid köigepealt üli- koolides vöi rakenduskörgkoolides öppinud körgharidusega isikud. Neid oli käes- olevas kirjutises isikuliselt uuritava 314 haritlase hulgas 67 (21,3%). Möne üksiku hariduskäik ei ole veel teada, kuid nende amet eeldas körgemat kooli- haridust, näiteks söjaväeinsener Friedrich Russow. Tema pojal Valerian Carl 27 J. Pärn M. Veskele 15. jaanuaril 1882. -Eesti Kultuurilooline Arhiiv, f. 149, m. 10 : 34. % Siinses kirjutises kdige enam kasutatud teatmeteosed on: Eesti biograafiline leksikon, I-IV. 
(Akadeemilise Ajalooseltsi Toimetised, II.) Tartu, 1926-1929; Eesti biograafilise leksikoni tdienduskdide. (Akadeemilise Ajaloo-Seltsi Toimetised, X.) Tallinn; Tartu, 1940; Lender, H. (koost.). Eesti Ulidpilaste Selts 1870-1905. Biograafilisi andmeid. New-York, 1965; Album kirjarahva leksikon. Koost. ja toim. O. Kruus. Tallinn, 1995. % Eesti 19. sajandi haritlaskonna kujunemise uurimise kaugem eesmirk peaks olema jouda iga isikuni eraldi. Kahjuks ei vdimalda kéesoleva t66 piirid siiski koiki uuritavasse kogumisse voetud haritlasi mainida. Rohkem on piiiitud esitada korgharitlaste ja loovharitlaste nimesid. 
Michael Russowil (1842-1879) ei olnud süstemaatilist akadeemilist haridust, kuid silmapaistva ornitoloogina kuulub ta haritlaseliidi juhtgruppi. Eesti kultuuri suurkujud Carl Robert Jakobson, Lydia Koidula, Johann Voldemar Jannsen, hilisematest Ado Grenzstein on samuti nende haritlasfunktsiooni arvestades eliitharitlased, ehkki nad kõrgkoolides õppinud ei olnud. 
Körgharitlaste hulka kuulusid ka kunstnikud Woldemar Friedrich Krüger (1808-1894), August Ludwig Weizenberg ja Diisseldorfi kunsti- akadeemia lopetanud Oskar Georg Adolf Hoffmann (1851-1912). Kdrgharitlaste (eliitharitlaste) lildarvuks on seega 74.. . Omaette rühma moodustavad need, kellel on stuudium lõpetamata jäänud voi kes on ülikooli juures sooritanud gümnaasiumiõpetaja eksami. Kokku oli neid 12, sealhulgas Johann Jakob Frommhold Nocks (1800-1890), Tallinna omavalitsus- ja seltskonnategelane Thomas August Matthias Jakobson (1837-1897; oli sooritanud Peterburi ülikoolis vene, saksa ja ladina keele öpetaja kutseeksami3o), kirjamehed Philipp Stramm (1814-1871), Moritz Maximilian Pödder (1852-1905), preester Andrei Teppaks (7-1888) jt. Koos eliitharitlastega moodustasid nad haritlaskonna kõrgema kihistuse, kuhu kuulus 86 inimest. 

Elupaigad

Valdav enamik -71 (82,6%) -neist 86 haritlasest on elanud vaid ühes Eesti linnas, kahes linnas on elanud 13 haritlast (15,1%), nagu J. V.Jannsen, L. Koidula ja F. R. Kreutzwald ning kolmes linnas vaid kaks haritlast (2,3%). 
Eliit-või kõrgharitlastest (kokku 74) on ühes linnas elanud 62 (83,8%). Tartus asus neist 35, Tallinnas 16, Pärnus kolm, Haapsalus kaks, Viljandis kaks, Valgas üks, Rakveres üks, Kuressaares üks ja Võrus üks. 
Eesti eliitharitlaste liikuvus ei olnud üldiselt suur. Mitmed elasid Eesti linnades ärkamisajal siiski vaid lühikest aega. Eesti väikelinnades elanud ja töötanud 11 eliitharitlasest (arvesse on võetud vaid need, kes töötasid ainult ühes linnas) kaks on töötanud kuni kaks aastat, mõned ligikaudu kümme aastat, näiteks jurist Hermann Jürgenson (1837-?) Viljandis ja õigeusu kirikutegelane Nikolai Leis- man Haapsalus. Kaua töötas Rakveres loomaarstina agar avalik tegelane, Eesti Kirjameeste Seltsi (EKmS) usaldusmees Madis Treu- mann . Pedagoog ja pastor Heinrich Johann Märtens (1802-1857) oli ametis Pärnus, samas oli preester (1879-1916) tsensor ja ärkamisaja tegelane Mihkel Suigusaar (1842-1916). Mõned haritlased siirdusid Eesti väikelinnadest võõrsile suurlinnadesse, näiteks preester Jakob Lindenberg (1840-1898) 1870. aastate algul Kuressaarest Riiga. 
Kahes linnas elanud eliitharitlased on valdavalt kolinud väiksemastkeskusest suuremasse. Nii on see kümnest haritlasest üheksa puhul. Seejuures on suure- maks linnaks olnud neljal korral Tartu ja viiel korral Tallinn. Tartusse on asutud 3 Martinson, K. Vene Tehnika Seltsi Eestimaa osakonna tegevusest ). -Rmt.: 
Teaduse ajaloo lehekiilgi Eestist. I kogumik. Toim. U. Lumiste. Tallinn, 1976, 21. juba 1860. aastail (J. V. Jannsen ja L. Koidula), ühel puhul nii 1870. aastatel (F. R. Kreutzwald) kui ka 1880. aastatel. 
Tallinn seevastu on saanud tõmbejõuks alles 1880.aastatel, kui sinna asus konesolevatest neli haritlast. Nende hulgas oli literaat Heinrich (Harry) Volde- mar Amandus Jannsen (1851-1913) ja arst Georg Koler (1847-1910). Proviisor Oskar Mildebrath (1849-7) tootas 1875-1877 Haapsalu apteegis, oli 1877-1880 Tiirgi sGjas ja riigiteenistuses ning 1880-1885 ametis Rae apteegis Tallinnas."' EKmS-i litkkme O. Mildebrathi töötamine Tallinnas väärib rõhutamist, sest 1881. aasta rahvaloenduse järgi ei olnud Tallinnas eestlasest kõrgharidusega apteegitöötajaid. Preester Karp Tiisik (1843-1922) töötas 1874-1879 Haapsalus, 1879-1919 oli ta Tallinna õigeusu peakiriku preester, ühtlasi ka usuõpetaja mitmes koolis."? Kõrgkoolist lõpetamata lahkunud haritlaste puhul ilmneb sama tendents: asuti väikelinnadest (Rakvere, Viljandi) Tallinna. 
Eliitharitlaste enamik on elanud Tartus ja Tallinnas. 62- st vaid ühes linnas elanust on tartlasi ja tallinlası kokku 51 (82%). Löuna-Eesti linnades elas kokku 43 haritlast (69,4%): Tartus 35, Pärnus kolm (M. Suigusaar, H. J. Märtens ja pedagoogist rahvakoolide inspektor Andres Erikson), Viljandis kaks (jurist H. Jürgenson ja arst Nikolai Sõrd, 1863-1901), Valgas üks (loomaarst August Julius Mitt, 1863-1894), Kuressaares üks (preester J. Lindenberg) ja Võrus üks (jurist Wilhelm Beik, 1851-?). 
PSöhja-Eesti linnades elas 19 haritlast, neist 16 Tallinnas. Viikelinnades oli neid vaid kolm: jurist Karl Hellat (1862-1935) ja vaimulik N. Leisman Haapsalus ning loomaarst M. Treumann Rakveres. Mitmes linnas elanute hulgast tuleb veelgi lisa Haapsalule: O. Mildebrath ja K. Tiisik. Narvas elas 1880. aastatel eesti paritolu, kuid saksastunud farmatseut Carl Julius Gerban (Jirban, 1860-7?), kes tegutses hiljem Tallinnas, Tartus ja Peterburis. Eesti eliitharitlasi ei ole teada- olevalt elanud Paides ja Paldiskis. Aastail 1873-1875 oli Narva Jaani kirikukooli opetajaks Carl Peter Julius Johanson (1851-1913), kdostri poeg, kel Tartu iilikooli usuteaduskond jii 10petamata. Narvast asus ta Moskvasse. Kultuuriloost on teada tema ldhedane noorussoprus L. Koidulaga. Nii oli Narvas drkamisajal siiski eesti haritlaskonna korgema kihistuse esindajaid.33 
Mitmes linnas töötanud eliitharitlaste hulgas oli neid, kes rikastasid Louna- Eesti véikelinnade kultuurielu. Rudolf Gottfried Kallas to6tas pastorina 31 Album Academicum, 690. Eesti biograafiline leksikon, 519; Tallinna Teataja, 1919, 1. nov., nr. 238. 1881. aasta rahva-   loenduse andmed ei osuta iihelegi eestlasest digeusu vaimulikule, ka mitte késtrile Tallinnas. K. Tiisik oli E. Lenderi sdnul "kdva eestlane". Naine oli tal aga venelanna, tiitar Marina koolis end eestlaseks ei pidanud ja kdneles iiksnes vene keelt nagu ka Gigeusu kostri, Linda seltsi aktiivse tegelase M. Moldri tiitar Anastasia. Nii vdisid olla ka perekondlikud suhted iiks pohjusi, miks monigi haritlane end rahvaloendusel eestlasena ei esitanud (Lender, E. Minu lastele. Stockholm, 1967, 41). 33 Narvas töötas 1863. aastast pastorina Ferdinand Tannenberg (1832-?), kes vöttis osa eesti seltside tegevusest (Valgus, 1886, 25. apr., nr. 17). Sündinud oli ta Tallinnas ja pärines maksualusest seisusest (Eesti Ajalooarhiiv = EAA, f. 402, n. 2, s. 24874, 1. 6; s. 24875, 1. 3). 
Valgas (1884-1887), kus asutas esimese laenuraamatukogu. Vorus oli 1880. aastal kreiskooli inspektoriks Adolph Luig (Luik, 1842-7), 1887. aastast rahvakoolide inspektor Tartus. Uldtuntud on J. V. Jannseni tegevus Pirnus ja F.R. Kreutz- waldi 44 aastat kestnud tootamine Vorus. Viljandis tegutses 1880. aastail arst G. Koler, kunstnik J. Koéleri vennapoeg. Michael Poska (1860-?), Jaan Poska vend, Oppis Tartu iilikoolis 18841885, todtas liihiajaliselt Tartus vene keele ülemöpeta}'ana, oli 1887-1889 rahvakoolide inspektor Pärnus ja asus 1889. aastal Tallinna.> Proviisor Alexander Linde oli 1871-1878 apteegiomanik Pärnus. 
Tartu eliitja lõpetamata kõrgharidusega haritlased Tartus asunudeestisoost kõrgharitlaste arvu suurendasid märgatavalt tead- lased, kes olid ühtlasi ülikooli ja veterinaariakooli (1873, aastast instituudi) õppe- jõud. Neid oli aastail 1850-1889 Tartus 12: veterinaariateadlased Konstantin mberg (1850-1897), Woldemar Gutmann (1851-1933) ja Johann Valdmann (1856-1922), keeleteadlane Gotthilf Leonhard Masing (1845Masing ( -1936)), osteoloog Aleksander Anton Rosenberg (1839-7), tema vend arstiteadlane Emil Woldemar Rosenberg (1842-1925), botaanik Edmund August Friedrich Russow (1841- 1897), tema vend ornitoloog Valerian Carl Michael Russow (1842-1879), farma- koloog Johann Ernst Oswald Schmiedeberg (1838-1921), usuteadlane Reinhold Seeberg (1859-1935), keemik Gustav Apollon Johann Heinrich Tammann (1861-1938) ning keeleteadlane Mihkel Veske (1843-1890). Ülikoolis töötas neist liheksa ja veterinaariainstituudis (koolis) neli: K. Blumberg, W. Gutmann, A. Rosenberg ja J. Valdmann. 
Ilma körgkoolide teadlaste ja öppejöududeta oleks Tartus olnud vaid 23 eesti kõrgharitlast, mis on siiski rohkem kui rahvaarvult suuremas Tallinnas. Põhjuseks oli, et Tartusse hakkas eesti haritlasi tööle jääma varem ja arvukamalt. Nii oli see näiteks gümnaasiumiõpetajatega. Eestlasest graafik August Philipp Klara (Clara, 1790-1850) oli juba 1816-1819 Tartu kreiskooli ja gümnaasiumi joonistusõpetaja. Karl Christian Masing (1803Masing ( -1844)), Õpetatud Eesti Seltsi (OES) asutajaliige, oli Tartu giimnaasiumi kauaaegne matemaatikadpetaja, 1840. aastast lilemopetaja. 1820 .-1830. aastatel alanud eesti soost haritlaste Tartusse koondumine katkes seoses nende asumisega Peterburi (A. P. Klara, filoloog N. D. H. Miihlberg) või varajase surmaga (K. C.Masing, seminaridirektor Dietrich Heinrich Jiirgenson (1804-1841), arst Friedrich Robert Faehlmann (1798-1850), eradpetaja ja ametnik Alexander Eduard Martin Samuel Pabo (1799-1850)). On voimalik, et 1850. aastatel oli siiski Tartus peale W. F. Krü- geri (vt. lisa) veel moni teinegi eesti piritolu eliitharitlane, kes aga kultuurilooga on vihe seotud ja praegu tundmatu. OES-i, mille juhtkond ja liikmete enamik koosnes baltisakslastest, vdeti kiill veel tuntud eesti haritlasi, nagu Philipp Jakob Karell (auliige), Gustav Reinhold Hirsch ja Friedrich Enghoff, kes aga elasid Peterburis. 

34

Album Academicum, 837. 
Murrang Tartu kujunemises eesti körgharitlaste keskuseks (Peterburi korval) toimus 1860. aastail ja haritlaskonna kasv kiirenes 1880. aastatel, eriti kümnendi lé&lžl"f"t?"bf 1). 1870 . aasta suvel ütles J. Hurt oma könes "Meie koolitatud ja haritud meestest": "Tartu gümnaasiumis üksi on viis kooliõpetajat, kes Eestisugu mehed."*> Besti Postimehe jargi olevat 1880. aastate algul Tartu giimnaasiumi Opetajatest olnud enam kui pooled eestlased, nagu Alexander Paulson, Carl Weiner,Eduard Griinwald, Gustav Blumberg, inspektor Cornelius Treffner jt.*® Kaks viimast on tuntud eesti tegelased. A. Paulson ilmselt tilikooli ei 16petanud. 
C. Weiner ja E. Griinwald ei ole eesti rahvuslikus elus tuntud, nende eesti paritolu on muidugi voimalik. 
Möned eesti eliitharitlased, nagu 1863. aastal Pärnust Tartusse asunud J. V. Jannsen, hiljem A. Grenzstein jt. elatusid tööst eesti ajakirjanduse alal. 
Gustav Treffner ja Frommhold Tomberg (1850-7) leidsid tööd ülikooli juures ametnikuna. Paul Nass (1856-1886) töötas ülikooli apteegis. Jaan Neukardt oli lühikest aega veterinaariainstituudi teenistuses prosektori abina. 
Tabelis on alajaotusse I vöetud eliitharitlased, kes töötasid vaadeldaval ajavahemikul Eesti linnadest vaid Tartus vöi Tallinnas. Alajaotusse II on vöetud eliitharitlased, kes on töötanud mitmes linnas, sealhulgas kas Tartus vöi Tallinnas. Alajaotuses 111 on löpetamata körgharidusega haritlased. Haritlaste nimed koos sünnikoha ja elukutsega on vastavalt ülaltoodud alajaotustele esitatud lisas. Rühmitatud on nad nii tabelis kui ka lisas vastavas linnas tööle asumise järgi aastakümnete lõikes. Mõnedki haritlased elasid ühes ja samas linnas mitme aastakümne jooksul, mis aga siin (nagu ka järgnevates tabelites) ei kajastu. 35 Hurt, J. Koned ja kirjad. Tallinn, 1989, 21. 36 Eesti (1860-1930) 1887. aastal. 
35-st ärkamisajal Eesti linnadest vaid Tartus elanud eliitharitlasest (vt. lisa) on väljaspool Eestit sündinud ainult kaks (5,7%). Löuna-Eestis on sündinud 28 (80%), Pöhja-Eestis viis (14,3%). Elukutse järgi jagunesid Tartu eesti körgharitlased (35) järgmiselt: körgkooliteadusega oli seotud 12 inimest"® (34,3%), pedagooge oli kuus (17%), pastoreid (abipastoreid, diakoneid) kuus, ametnikke kaks, ajalehetoimetajaid kaks, kunst- nikke kolm, apteekreid üks ja arste kaks, üks loomaarst töötas veterinaaria- instituudi abiöppejöuna. 
Mitmes linnas elanud haritlastest asus Tartus teadaolevalt kaheksa. Nende hulgas olid J. V. Jannsen, F.R. Kreutzwald ja L. Koidula, samuti 1880-1881 Eesti Postimeest toimetanud H. Jannsen ja rahvakoolide inspektor 1887. aastast A. Luig. Neist, kel korgharidus ei olnud téielik (kokku 12) olid Tartuga seotud kirjanik ja pedagoog (ms. kasvataja Treffneri erakoolis) Moritz Maximilian Põdder (1852-1905); kirjamees, 1886-1893 Eesti Postimehe toimetaja Jakob Tiilk (1830-1918) ja juurat Sppinud kohtuametnik August Kuusik (1862-7). 
Tallinna eliitja löpetamata körgharidusega haritlased Tartu ülikooli lõpetanud teoloog ja kirjamees Christian Friedrich Janter (1801-1882), aastail 1845-1859 Kursi koguduse pastor, oli üks esimesi eesti kõrgharitlasi, kes 19. sajandi esimesel poolel Tallinnas elas. 1839 . aastast oli ta ÕES-i liige. 
1850. aastatel oli eesti korgharitlasi Tallinnas, nagu Tartuski, vaid iiksikuid (tab. 1). Mérkimist vaarib luuletaja Friedrich Nikolai Russowi (1828-1906) (1863-1926), kes ordineeriti abipastoriks ja tootas usudpetajana Aleksandri glimnaasiumis, ja arst Johann Adolf Laurentz (1857-1887). 
Ilmselt oli eesti soost haritlasel Tartus akadeemilisel tööl kergem kanda kinnitada kui Tallinna rüütelkonna maaomavalitsuse asutustes, ka kubermangüvalitsusasutustes ja mujal. T. Karjahärmi järgi ei olnud eestlastel diskriminee- rivate barjääride tõttu võimalik sujuvalt integreeruda olemasoleva elukorralduse struktuuridesse, mille kõrgemad astmed (näiteks kõrgem valitsus-ja omavalitsus- võim) olid eestlastele niisama hästi kui kättesaamatud."" Samuti oli eestlasel raske leida Tallinnas ning teisteski linnades advokaadi-või arstipraksist, sest linlaste jõukamates kihtides valitses vanameelne seisuslik mentaliteet. 
-1850.-1860. aastatest Tallinnaga seotud eesti päritolu körgharitläsed 6n enamasti siindinud samas linnas (vt. lisa). Muutus on toimunud 1870. aastatel. 
Sel kiimnendil Tallinna asunud eesti eliidi esindajatest on kolm pirit Louna- Eestist ja vaid iiks Eestimaalt. 1880 . aastatel Tallinna siirdunutest on viis Louna- * Rosenthal, H. Kulturbestrebungen des estnischen Volkes wihrend eines Menschenalters (1869-1900). Reval, 1912, 14. %* Karjahärm, T., Sirk, V. Eesti haritlaskonna kujunemine ja ideed 1850-1917. Tallinn, 1997, 210. ja kolm Põhja-Eestist. Haritud eestlaste 1870. aastatel alanud ja järgmisel kümnendil jõudsalt jätkunud "sissetung" oli suuresti seotud riigiametitega (kroonugümnaasiumi õpetajaks sai M. Salem, H. Rosenthal määrati mereväe- arstiks), samuti rahvusliku liikumisega (C. R. Jakobson viibis Tallinnas ees- margiga siin eesti ajalehte vilja andma hakata). 
Aastail 1850-1889 vaid Tallinnas elanud eesti soost korgharitlaste hulgas oli neli ametnikku (26,7%), neli arsti, neli pedagoogi, iiks sdjavideinsener, iiks proviisor, iiks kohtuameti kandidaat ja iiks literaat. Kui arvestada ka mitmes linnas, sh. Tallinnas to6tanuid, siis lisandub iiks 6igeusu vaimulik (K. Tiisik), üks arst (G. Koler), kolm proviisorit (C.J. Gerban, A.Linde, O. Mildebrath), iiks literaat-ajalehetoimetaja (H. Jannsen) ja iiks rahvakoolide inspektor (M. Poska). 
Neist, kel kõrgkool oli lõpetamata jäänud või kes olid sooritanud gümnaa- siumiõpetaja eksami, töötas Tallinnas saksa ajakirjanduse alal lühiajaliselt Eduard Börnhöhe , samuti ametnik, ettevõtja ja linnavolikogu liige 1877. aastast T. A. M. Jakobson. Phil ipp Stramm, pedagoog ja kirjamees, oli tallinlane, kuid töötas 1853-1854 Valgas Cimze seminaris Opetajana. Preester Andrei Teppaks oli öppinud Peterburi vaimulikus akadeemias seda löpetamata, ta tootas Viljandis, 1885. aastast surmani aga Tallinnas. Varem Rakvere kreiskooli opetaja ja inspektor J. J. F. Nocks kutsuti 1858. aastal Eestimaa koolidirektori abiks ja oli 1861-1864 giimnaasiumi inspektor. O petoo korval tegeles ta arheoloogia, etnograafia ja keeleteadusega. 
1872. aastast tegutses Tallinnas Peterburi tehnoloogiainstituudis ja kunsti- akadeemias Oppinud arhitekt Nikolai Thamm (1834-1907), kelle eesti piritolu peetakse toendoliseks.'' On vdimalik, et eestlane oli ka Tartust périt Johann Mey (1876-7), kes tootas 1880-1881 Tartu veterinaariainstituudi kliinikute assistendina ja oli 1882-1893 Eestimaa kubermangu veterinaararst. 

Elukutseline jagunemine

Tartu ja Tallinna körgharitlaste elukutselises jagunemises oli silmatorkavaid erinevusi (vt. lisa). Tartus moodustasidviljapaistva osa (34,3%) teadaolevalt vaid iilikoolilinnas elanud eesti korgharitlastest korgkooliteadusega seotud inimesed. Seetdttu on ametnike, arstide ja pedagoogide osa (nemad moodustasid Tallinnas 75% eesti korgharitlastest) Tartus suhteliselt viike -vaid 28,6%.Ka arvuliselt olinende ametite pidajaidTartus veidi vdhem (Tallinnas 12, Tartus kiimme). Kui vaadelda iga ametit eraldi, siis ootuspiraselt oli Tallinnas rohkem ametnikke, rohkem oli ka arste, seevastu pedagoogide osas oli Tartul iilekaal. 
Tartus pandi juba 1870. aastal ametisse eesti pastor W. G. Eisenschmidt, Tallinnas ei olnud sellal pastoriks veel iihtki eestlast. Tallinna Kaarli kogudusel ' Xamnac K. M. ApXHTEKTOpH H apXHTeKTypHast XH3Hb TawinuHa B KoHue XIX-uavare XX 88. 
-Rmt.: Linnaehitus ja arhitektuur. Ehitusalased uurimused. Koost. O. KotSenovski. Tallinn, 1990, 24-25, 41-42. ei Onnestunud pérast eesti keelt kehvasti osanud Johann Gottlieb Konrad Bergwitzi (1839-1909) lahkumist 1871. aastal saada pastoriks ei eesti kirjameest Carl Eduard Malmi (1837-1901) ega eesti pidritolu Mustjala pastorit August Jakob Dolli (Westrén-Doll, 1838-1912).*" Pohjuseks oli Eestimaa kirikuvoimude, laiemalt iildse baltisaksa ringkondade suhtumine, teisalt eestlaskonna norkus ja organiseerimatus. Tartus leidis neli eestlast tööd abipastorina, see oli aga ooteaegvabaneva pastorikoha saamiseks, enamasti maal. 1880. aastate teisel poolel tõid hariduselu venestamine, kohtu jaadministratiiv- ala ümberkorraldamine kodumaale mõnegi eestlasest või Eestist pärit haritlase, kes oliõppinud või töötanud Venemaal. Neist on tuntumad rahvakoolide inspek- tor A. Erikson jaHaapsalu ülemtalurahvakohtu esimees K. Hellat. Samuti Tõnis Vares (1859-1925), kes lõpetas Peterburi ülikooli 1887 õigusteaduse alal ja teenis Tallinnas ringkonnakohtu juures kohtuameti kandidaadina. 1889 . aasta lõpul nimetati ta Läänemaale talurahvaasjade komissariks."" Tallinnas sündinud ja Peterburi ülikoolis öppinud Nikolai Ivanov teenis 1889. aastast Tallinna ringkonnakohtu prokuröri abina.** Nii T. Vares kui ka N.lvanov olid 1920. aastatel Eesti Vabariigi silmapaistvad juristid. Toenidoliselt oli eestlane ka advokaat J. Hanser, kes oli 1880. aastate 16pul talurahvaasjade komissar Hiiumaal, 1893. aastal aga advokaat Tallinnas.* Haritlaskonna körgema kihistuse (86 haritlast) hulgas on olnud 21 eesti keeles kirjanduslikult tegevad (24,4%). Neist 16 kuulusid eliitharitlaste hulka ja viis olid lõpetamata kõrgharidusega. Kaasa on arvatud mõned, kes koostasid majandusalast nõuandekirjandust (M. Treumann) ja vaimulikke raamatuid. 

Körgkoolihariduseta (keskastme) haritlased

Selles peatükis on vaadeldud vaimset tööd põhitööna tegevaid inimesi, kelle haridus ulatus kreiskoolist või seminarist (harvem kihelkonnakoolist, vaid üksikjuhtudel valla-või elementaarkoolist) gümnaasiumini. Siia on arvatud ka mõned vähesed, kes põhiametilt ei olnud haritlased, kuid olid omal ajal tuntud kirjamehed (näit. Peeter Jakobson (1854-1899) Rakveres) või osalesid aktiivselt linnade haritlasgruppide tegevuses ja ideelises liikumises. 
Nimeliselt õnnestus kindlaks teha 228Eesti linnades 1850-1889 elanud keskastme haritlast, nende hulgas seitse naist (3,1%). %2 Kenkmaa, R. Carl Robert Jakobson Tallinnas 1871/72. Tallinn, MCMXXXIX, 69; Jansen, E., Põldmäe, R. Carl Robert Jakobson. Tallinn, 1968, 100-101. Y Valgus, 1889, 23. nov., nr. 48 . %* Anepaio, T. Eesti Vabariigi kohtunikekorpus (1918-1940). Väitekiri õigusteaduse magistri teaduskraadi taotlemiseks. Tartu, 1993, 52, 86. Käsikiri Tartu Ülikooli Teaduslikus Raamatu- kogus. % Valgus, 1893, 20. apr., nr. 17. 

Elupaigad

Teadaolevalt elas 195 keskastme haritlast (85,5% koguarvust) vaid ühes Eesti linnas. Tallinnas elas neist 57 (sh. üks naine), Narvas 12, Rakveres 13, Haapsalus kolm, Paides neli ja Paldiskis viis. Nii elas ja tootas Pohja-Eesti linnades 94 korgkoolihariduseta haritlast. 
Tartus elas samuti 57 (sh. iiks naine), Parnus 16 (sh. kaks naist), Kuressaares iiks, Valgas kuus, Viljandis 13 (sh. iiks naine) ja Vorus kaheksa haritlast. Louna- Eestis kuues linnas oli keskastme haritlasi vaid veidi rohkem kui Pdhja-Eesti linnades -101 (sh. neli naist). 
Tallinnas elas 60,6% Pohja-Eesti linnade, Tartus 56,4% L&una-Eesti linnade keskastme haritlastest. 
Kahes linnas elanud haritlasi oli 28 (12,3%), sealhulgas kaks naist: Lilli (Caroline) Suburg (1841-1923) ja tema noorem dde Laura Suburg . 
Viis haritlast (2,2%) oli elanud kolmes linnas. Eeltoodud andmetel elas haritlaskonna korgema kihistuse esindajatest iihes linnas 82,6, kahes linnas 15,1 ja kolmes linnas 2,3%. Ilmneb, et kogu haritlaskonna litkuvus on haridustasemest olenemata olnud iisna iihesugune. 
Teadaolevalt kahes linnas elanud keskastme haritlastest on viis asunud Tartust Tallinna. Neli neist on elukohta vahetanud 1880. aastatel ja vaid iiks 1860. aastatel. Konesolevatest kolm olid seotud ajakirjandusega: August Busch (1868-1922), Adam Aint (1843-1898) ja Jaan Kruus (1851-1897). Tallinnast Tartusse on ldinud kolm haritlast, kes samuti kdik tegutsesid ajakirjanduse ja kirjanduse vallas: Mihkel Martna , Eduard Vilde 46 ja Jakob Pirn . Viikelinna vahetas suuremate keskuste Tartu ja Tallinna vastu kuus haritlast, sealhulgas kirjamehed Gustav Blumberg (1834-1892) ja Jaak Jarv (1852-1920). Tartust ja Tallinnast kolis vidikelinnadesse kuus, iihest viikelinnast teise kaheksa haritlast. 
Viiest kolmes linnas elanud haritlasest on kolm siirdunud suurematest linnadest vaiksematesse. 
Tallinna ja Tartu keskastme haritlaste elukutse Elukutset on véimalik jilgida peaaegu terve kogumi (228 keskastme haritlast) ulatuses. 
Tallinnasdomineerisid keskastme haritlaskonnas Gpetajad (16) ja ametnikud (16). Nende arv on kasvanud just 1870.-1880.aastatel ( tab. 2) . Rahvaloenduse jirgi oli Tallinnas 1871. aastal kuus eesti Spetajat. 1850 . aastatel vsi varem ja 1860. aastatel oli linnas to6le asunud samuti kuus eesti Opetajat, 1870. aastatel lisaks veel neli. Seega ei teki siin rahvaloenduse andmete ja nimeliselt teada olevate Opetajate arvu vahel vastuolu. % E, Vilde töusis sajandivahetusel haritlaseliidi üheks köige silmapaistvamaks esindajaks. 1880 . aastatel oli ta alles kujunev aja-ja jutukirjanik,keda vöib arvata keskastme intelligentsi hulka. 
Seda aga ei saa väita ametnike suhtes. 1871. aasta rahvaloenduse andmetest ei selgu küll eestlasest ametnike täpne arv Tallinnas. Kuid juba riigi-ja linna- ametnike hulgas oli kuus eestlast. Nimeliselt ei ole 1850.-1860. aastatel Tallinna asunud eesti ametnikke teada, küll on aga 1870.-1880. aastatest (tab. 2). 
Kultuuriloost tuntud ametnikke oli Tallinnas monevorra enam kui Tartus. * Tabelisse on arvatud teadaolevalt vaid Tallinnas töötanud haritlased tööle asumise (vöi töötamise kohta olemasolevate andmete) järgi aastakümnete lõikes. Ülevaatlikkuse mõttes on järgnevas toodud ka kahes ja kolmes linnas, sealhulgas Tallinnas töötanud keskastme haritlased elukutse järgi. 
Kahes linnas töötanud: 1860. aastad -üks pedagoog; 1870. aastad -üks pedagoog, üks literaat (Mihkel Martna); 1880. aastad -üks pedagoog, kes Tallinnas töötas vanglaülemana; kolm pedagoogi (nende hulgas kirjamees Jakob Pärn, kes Tallinnas öpetajana ei töötanud), üks ametnik, viis ajalehe toimetustöötajat (sh. ajalehe väljaandja Jakob Körv), kellest kolm olid kirjamehed. 
Kolmes linnas töötanud: 1850. aastad -üks pedagoog; 1870. aastad -üks pedagoog ja kirjamees; 1880. aastad -üks ajalehe väljaandja ja kirjamees (Jaak Järv), üks ajalehe toimetustöötaja. 
** Tabelis ainsana märgitud kunstnik on Johann Rudolph Berendhoff (1827-1873), kes öppis Tallinnas ja sai 1845 Tallinna Toompea kodanikuks, hiljem asus Peterburi. Kunstniku elu ja looming jäi siiski seotuks ka Tallinnaga. Tallinna keskastme haritlased elukutse järgi* 
Eesti haritlaste professionaalsest jagunemisest annavad teavet ka olemas- olevad, küll üsna napid, andmed Tallinnaeesti seltside liikkmeskonnast. 
Aastal 1863 loodud lauluselts Revalia kiratses haritud eestvedajate puudusel, tegevus soikus 1860. aastate lõpul. 1865.aastal asutatud Estonia selts koondas algul peamiselt käsitöölisi, väikekaupmehi ja magistraaditeenijaid. Algul valitses seltsis saksa keel. Tegevus, mis esiotsa oli küllaltki aktiivne, läks 1870. aastate lõpust allamäge. Hoogne tõus järgnes alles 1890. aastate keskpaigast haritud jõudude kandel. 
Seevastu 1877, aastal asutatud seltsiLootus esimese aasta liikmete nimekirjas (kokku 178 isikut) oli kõige enam riigiametnikke, koguni 29 meest, äri-ja kontoriteenijaid oli 24, kaupmehi 23, kooliõpetajaid siiski vaid iiks.*" On muidugi raske öelda, keda on just mõeldud riigiametnike või kontoriteenijate all ja kas nad kõik olid eestlased. Kõnesolevas nimekirjas toodud riigiametnike arv ületab 1871. aasta rahvaloendusel selgunud eestlasest riigiametnike arvu ligi seitsmekordselt ja on tunduvalt suurem ka 1881. aasta rahvaloenduse vastavast näitajast (20). Ärkamisaja algusaegadest ei ole Tallinnast teada ajalehe toimetustöötajaid, kuigi eestikeelset perioodikat ilmus siin juba 1850. aastatel. Näiteks toimetas Johann Diesfeld (ka Arro Diesfeld, 1820-?) aastail 1858-1862 Misjoni-Lehte. 
Tema põhitööks oli siiski õpetajaamet tütarlaste vaestekoolis. On vöimalik, et eestlasi oli kdrghariduseta tehnikaasjatundjate hulgas. Nii tegutses Tallinnas 1845. aastast 1870. aastateni arvatavalt eesti päritoluga ehitustehnik Ferdinand Kordes, kelle pölvnemine ja elukäik ootab veel lisauurimist.* 
Tallinna eesti haritlased esindasid Tartuga vörreldes mönevörra rohkem elukutseid, nimelt 16 (Tartus 14) (vrd. tab. 2 ja 3). Ühine on see, et just 1870. 
aastatest on mölemast linnast intelligente nimeliselt rohkem teada. Ig[t_u _puhul torkab_silma _jJärsk töus_lBBo. aastatel, mis_johtus pedagoogide arvu olulisest suurenemisest, ka ajalehe toimetustöötajate juurdetulekust. Tartus oli varase- matel kümnenditel tööd alustanud haritlasi veidi vähem kui Tallinnas, 1880. 
aastad viisid aga Tartu kubermangulinnast ette. 
Tartus, kus tegutses kolm poeglaste öpetajate seminari, oli eestipedagooge kaks korda rohkem kui Tallinnas (vrd. tab. 2 ja 3). 1881 . aastast hakkas öpetajaid andma Tartu II (vene öppekeelega) seminar, mis asutati 1878. aastal. Kuus selle löpetanut jäi 1880. aastatel Tartusse. 
%* Eesti selts "Lootus" 60-aastane. Toim. M. Aitsam. Tallinn, 1937, 7-8. 48 Pullat, R. "Estonia" seltsi liikmeskonna sotsiaalsest koosseisust 1890-ndate aastate keskel. - Keel ja Kirjandus, 1965, 2, 93-94. 

%

Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Toim. M.-I. Eller. Tallinn, 1996, 203. Väikelinnade keskastme haritlaste elukutse Lõuna-Eesti väikelinnades (nagu Tartuski) moodustasid pedagoogid üle poole kõrghariduseta haritlastest (tab. 4). Kiiresti on nende arv suurenenud jällegi 1880. aastatest. Järgnesid köstrid ja ajalehe toimetustöötajad. 
Tallinnas oli pedagooge tugevasti alla poole haritlastest (28,1%, vrd. tab. 2) . 
Pohja-Eesti vidikelinnades olid aga iile poole (54,1%) nimeliselt teadaolevatest haritlastest pedagoogid (tab. 5). See on siiski veidi vidhem kui Louna-Eesti véikelinnades (61,4%). Iseloomulik on, et 1880. aastatel ei olnud P&hja-Eesti viikelinnades nii mirgatavat eesti Opetajate arvu suurenemist kui Louna-Eesti viikelinnades ja Tartus. Ka Tallinnas ei kasvanud 1880. aastatel eesti pedagoogide arv nii jdrsult kui Tartus. Nagu Louna-Eesti maakonnakeskustes, on ka Po6hja-Eesti viiksemates linnades pedagoogidele arvukuselt jirgnenud kostrid, seejdrel ajalehe toimetustootajad (PShja-Eestis oli viimastega samal arvul ka ametnikke). 

*

Tabelisse on arvatud teadaolevalt vaid Tartus töötanud haritlased tööle asumise (või töötamise kohta olemasolevate andmete) järgi aastakümnete lõikes. Ülevaatlikkuse mõttes on järgnevas lisatud ka kahes ja kolmes linnas, sealhulgas Tartus töötanud keskastme haritlased elukutse järgi. 
Kahes linnas töötanud: 1850. aastad -kaks pedagoogi; 1860. aastad -üks pedagoog; 1870. 
aastadkaks kooliõpetajat, üks kirjamees (Juhan Kunder, 1852-1888), üks ametnik ja ajalehetoimetaja (Adam Aint); 1880. aastad -üks vabakutseline kirjamees (Johann Jürgenstein-Lill), kolm ajalehe toimetustöötajat, kolm pedagoogi, üks literaat (Mihkel Martna). Kolmes linnas töötanud: kaks pedagoogi, üks ametnik ja kaks ajalehe toimetustöötajat, kes tulid Tartusse 1870. ja 1880. aastatel. Tartu keskastme haritlased elukutse järgi* 
Tabelisse on arvatud teadaolevalt vaid ühes linnas töötanud haritlased tööle asumise (või töötamise kohta olemasolevate andmete) järgi aastakümnete lõikes. 
Kahes linnas töötanuid oli Lõuna-Eesti väikelinnades: 1860. aastad -kaks pedagoogi (sh. 
EKmS-i asutajaliige ja aktiivne tegelane Heinrich Beckmann, 1837-1876); 1870. aastad -neli pedagoogi (sh. Kahes linnas töötanuid oli Pöhja-Eesti väikelinnades: 1850. aastad -üks pedagoog (Gustav Blumberg, Rakveres 1851-1852); 1860. aastad -kaks pedagoogi; 1870. aastad -kolm öpetajat (sh. kirjanik Juhan Kunder, Rakveres 1876-1886); 1880. aastad -kaks pedagoogi (sh. Jakob Permann (?7-1881) Rakveres, kes oli koolidpetaja ka Viljandis, tootas Sakala toimetuses, avaldas jutustusi ja opikuid), liks iilemtalurahvakohtunik (Jaan Schmidt 1889. aastast Paides). 
Kolmes linnas td6tas: 1860. aastad -iiks Opetaja (Peter Weinberg (1837-1889) Haapsalus). kogu Eestis, elas ja töötas kokku 33 keskastme haritlast, s.o. 14, 5% seni välja selgitatud keskastme haritlaste koguarvust. Ametilt jagunesid nad järgmiselt: pedagooge oli 14, pedagooge-kirjamehi kuus, ajalehe toimetustöötajaid-kirjamehi seitse, pedagooge-toimetustöötajaid kaks, ametnikke-ajalehetoimetajaid või toimetus- töötajaid kaks, üks pedagoog, kes hiljem oli ülemtalurahvakohtunik, ja üks käsi- töölisest publitsist (M. Martna). Ülekaalus olid pedagoogid (23) ja toimetus- töötajad. Paljud neist olid ühtaegu kirjamehed. 
Et mõnigi keskastme haritlane töötas mitmel alal, on nende rühmitamine elukutse järgi teatud määral tinglik. Näiteks Jaan Arak oli 1877-1884 Viljandis vene kirikukooli õpetaja, ühtlasi köster, tegutses innukalt seltsis Koit, Eesti Aleksandrikooli abikomitees jakirjatoimetajana põllumeeste seltsis. 
Ametnike ja pedagoogide ettevalmistus ning töökohad Rahvaloendused annavad osalisegi ettekujutuse ametnike ametkondlikust kuulu- vusest, haridustasemest üldiselt mitte. Kultuuriloolised materjalid näitavad, et nende haridus ulatus kreiskoolist (vahel ka elementaar-või talurahvakoolist) ülikoolini, ja iseloomustavad paljusid ametnikke kui agaraid kultuurielukorraldajaid, seltside organiseerijaid, kirjamehi ja kehakultuuri edendajaid, nagu Eesti raske- jõustiku isaks nimetatud kohtukirjutaja ja tõlk Gustav Boesberg (1867--1922) Tallinnas. 
Teise suurema haritlasgrupi, pedagoogide, puhul ei selgu rahvaloenduste andmetest ei nende haridustase ega töö iseloom. Seevastu annavad aga üksikisikute kohta kogutud andmed teatava pildi sellest, kus õpetajad olid õppinud ja mis tüüpi koolides nad töötasid. 
Kõrgharidusega pedagoogid olid enamasti keskkooliõpetajad (gümnaasiumis, reaalkoolis jm.), suuremalt osalt õppinud Tartu ülikoolis. Erandiks oli näiteks Aleksei Janson , kes oli lõpetanud Peterburi ülikooli ja töötas Tallin- nas kreiskooli (linnakooli) inspektorina. 
Kõrgkooliharidust mitte saanud pedagoogide töökohaks olid peamiselt algkoolid. Tartu elementaarkooliõpetajate seminar (I seminari) andis 1850-1889 93 eestlasest löpetanut.so Eesti linnades töötas neist 42 (45,2%), sealhulgas J. Pärn, F. Kuhlbars, J. Kunder, G. Blumberg, R. G. Kallas, C. H. Niggol ja kunstnik 
Kristjan Raud (1865-1943). Esimese tookoha (arvestatud esimest tookohta linnas) 
said Tallinna neli noormeest, PGhja-Eesti teistesse linnadesse seitse. Tartus leidis t6od aga 22 10opetanut ja Louna-Eesti viikelinnades iiheksa. Valdav enamik neist asus linnas t6ole 1870. aastatel (14) ja 1880. aastatel (17, neist Tartus iiheksa). 
Tartu vene oppekeelega seminari kasvandike puhul oli iisna tavaline, et löpetamise jarel mindi maakooli, aasta v4i paari méddudes aga avanes voimalus asuda linna algkooliGpetajaks vdi ametnikuks (sageli kohtuametnikuks), sest venestuse algul vajasid uued asutused korralikult vene keelt valdavaid tootajaid. 
aeg. Järjest enam eesti noori siirdus öppima Vene körgkoolidesse. Venemaal elavaid eesti haritlasi, näiteks pedagooge ja juriste, suunati tööle Eestisse, kuid nende arv ei olnud kuigi suur. 
Eesti pedagoogid töötasid peamiselt kroonu-või linnakoolides, vaid vähesed 1880.aastatel ka juba eestlaste asutatud erakoolides. Eestlasest gümnaasiumiõpetajad õpetasid peamiselt saksa või vene noori, algkooliõpetajad küll eesti lapsi, kuid ikkagi võõras keeles. Ametnikud olid riigi ja linnavalitsuste teenistuses või töötasid võõrrahvusest eraettevõtjate juures. Esimesi tulevikuvõrseid võib näha selles, et mõned ametni- kud leidsid tööd eesti majandusorganisatsioonis -laevaseltsis Linda, vähesel määral ka põllumeeste seltsides. Ajakirjanikud, toimetajad ja kirjastajad olid oma töös pidanud ikka silmas peamiselt eesti maarahvast, kuid näiteks J.Järve Virulases (anti välja Tallinnas 1882-1888) ilmnes tuntav linnaorientatsioon. 
Eesti soost insener vöi arhitekt oli Eesti linnas haruharv erandnähtus. Möned eesti keskastme haritlased tegutsesid küll trükinduse, ehituse, maamõõdu või mõnel muul tehnilisel alal, kuid neid oli õpetajate, ametnike, köstrite ja ajakirjandustöötajatega võrreldes alles väga vähe. 
Eesti piritoluga teadusintelligentsi esindajad olid koondunud peamiselt Tartusse. Nad ei olnud rahvusliku_ TiikumiSega seotud (valja arvatud tiksikud, niiteks M. Veske) ja eestlased peaaegu ei teadvustanudki nende olemasolu. Tartu eesti_teadlasedei olnud rahvusliku uhkuse ja imetluse objektiks nagu möned Peterburi haritlased (J. Kéler, P. Karell). : ME} Suure kultuurilise ldbikdimise tee (Saksamaa-Riia-Tartu-Peterburi) suhtes korvalisema Tallinna vaimulaadi on ikka peetud veidi kolklikuks, samas hasti konservatiivseks ja seisuslikuks."® Olikoolilinna mentaliteet oli möneti vabam. 
Linnas valitsev vaimne ohkkond mojutas eesti "intelligentsi kujunemist.Kuid vahemalt samaoluline oli kummagi linna tagamaa, selle jdukuse aste ja rahvus- lmfikifmise levik ning pingelisus. 
--Maaltlinna asunud eestlased, sealhulgas maalt pärit haritlased säilitasid linnaski pika aja vältel maarahva elutunnetuse jooni. Seejuures moodustasid " eestlasest linnaharitlased olmelt ja mõtteviisilt ikkagi üpris eriilmelise kogumi, mille vaimne elu väärib edasist uurimist. _Haritlastepuhul, kes objektiivselt rajasid alust eesti uueaegsele linnaühis- kop_llgliel_g\@jggs_veel 1880. aastatelgi rahvusliku identsuse ebakindlus ja selgu- setus, ebalev keelepsühholoogia. E. Lenderi järgi oli Tallinna eestlastele iser loomulik, et'_"' -éétimgfinttu eesti keeles, kuid laste poole poordudes mindi sénapealt - iile saksakegléte" >~= -5 Jansen, E. Tallinna kultuurielu 19. sajandi teisel poolel. -Rmt.: Vana Tallinn, V (IX). Tallinn, 1995, 112. 57 Lender, E. Minu lastele. Stockholm, 1967, 21-22. Saksa keskkonda sulandumine ei olnud paljudele eestlastele siiski vastu- vöetav, see ei olnud ka kerge ega toimunud kiiresti. Nii olid linnaeestlased, sealhulgas haritlased, altid ka rahvuslikule ‚agi‚tat_s_i‚qonil;.fl Hakkas kinnistuma uus käitumistüüp ja iseseisvustaotlus, mis sai esialgu avalduda peamiselt vaba omaalgatuse vallas: seltsitegevuses, kultuuriloome ja -tarbimise alal. Kõiges selles võeti eeskuju baltisaksa linlastelt, eriti keskkihtidelt. Samas jäid sidemed väga tugevaks maaga, kus elas eestlaste enamik. Nii kujunes ka eestlaste linnakultuur ikkagi emakeelse eesti kultuuri osaks. | Venestuse eel ja algul oli Tallinna ja Tartu eesti haritlaste arvuline suhe mones 16ikes iisna tasavigine, iildkokkuvottes kiill Tartu kasuks. Nii kinnitab ka eesti intelligentsi paiknemise analiiis Tartu kui rahvusliku liikumise keskuse seisundit. Ometi ei anna Tartule niisugust tihtsust mitte haritlaste kvantitatiivne iilekaal, vaid just nende tegevuse sihiteadlikum, aktiivsem ja organiseeritum ise- loom. Hurt, Jakob (1839-1907) -Vörumaa, gümnaasiumiöpetaja (1868. aasta esimesel poolel töötas lühemat aega pedagoogina Kuressaares) Rosenberg, Aleksander Anton (1839-?) -Pärnumaa, teadlane-öppejöud %% Jansen, E. Veel kord ärkamisaja kultuurimurrangust. -Keel ja Kirjandus, 1993, 5, 299. Lisa ülesehituse kohta on antud selgitus tabeli 1 juures olevas märkuses. 

Lisa


ESTONIAN URBAN INTELLIGENTSIA IN THE 1850s-1880s

Väino SIRK 
The article deals with the formation and development of the Estonian urban intelligentsia in the conditions of the national awakening, rise of the national movement and onslaught of Russification that started in the 1880s. 
Chapter I follows the formation of urban intelligentsia of Estonian origin on the basis of censuses. The census of 1871 gives a picture of Tallinn as a relatively small preindustrial provincial town. Even though Estonians formed 51.8 percent of a population of 29,000, the number of educated Estonians was very small. Thus, the city had only four civil servants of Estonian extraction as compared with 173 Germans and 52 Russians. In the 1870 s and 1880 s the growth of Estonian towns accelerated. The 1881 census of Russia's Baltic provinces showed that the groups of educated people with whom man in the street had the closest contacts -the clergy, medical men, lawyers, etc. -still consisted entirely or predominantly of non-Estonians, in the first place Germans. Meanwhile, however, the number of Estonian civil servants, for example, had increased considerably. In using census data it has tobe taken into consideration that ethnic Estonians often represented themselves in censuses as Germans or, less frequently, as Russians. 
Chapter II gives an overview of Estonian intelligentsia in towns based on personal data gleaned from reference books, literature, periodical publications and archives. All in all, there is information about 314 persons of Estonian descent who lived and worked in an urban environment in 1850--1889 (with the exclusion of the period of studies). Of those, 86 belonged to the upper stratum of urban intelligentsia. They were for the most part graduates of a higher educational institution or, in some cases, had dropped out before graduation, and in a few cases, people without a formal higher education who occupied a prominent position in the cultural and public life. Most of them lived in Tartu and Tallinn (see Table 1). Researchers-lecturers of Tartu University and the Veterinary Institute, 12 all told, made a significant addition to the number of highly educated people in Tartu, but also secondary school teachers, clergymen, etc. of Estonian descent pursued their careers in that town. Tallinn as the province centre had a bigger number of officials and physicians. Only a few highly educated Estonians lived and worked in smaller towns. At least 21 representatives of the upper stratum of Estonian urban intelligentsia are known as fosterers of Estonian literature. 
Included among the medium stratum of intelligentsia are professional men and women who had obtained their education at teacher training colleges, county schools or, in fewer cases, gymnasia (secondary schools). Research to date has allowed us to identify 228 medium-level educated persons of Estonian descent living and working in Estonian towns, among them seven women. Of them 57 worked in Tallinn (Table 2), 57 in Tartu (Table 3), 43 in South Estonian small towns (Table 4) and 37 in North Estonian small towns (Table 5). Thirty-three people pursued their careers in two or three towns. By occupation, they were mostly teachers at elementary schools, officials, editorial staff, parish clerks, publishers, etc. Sixty-three representatives of medium-level urban intelligentsia made a name for themselves as men of letters. Educated Estonians numbered few and far between in towns in the 1850 s and even 1860 s. Along with the process of urbanization and widening opportunities to obtain an education more Estonian intellectuals made their home in towns in the 1870 s and especially 1880 s. Like in the countryside, also in towns many educated Estonians took an active part in promoting the national movement and activities of societies. 
The number of medium-level Estonian intellectuals in Tartu and Tallinn was roughly equal regardless of the latter's larger population, whereas Tartu boasted a considerably larger number of highly educated Estonians. Thus, an analysis of the geographical distribution of Estonian intelligentsia confirms the status of Tartu as the centre of the national movement. Also, intellectuals in Tartu displayed a more pronounced singleness of purpose, were more enthusiastic and better organized in their pursuits than their counterparts in Tallinn and other towns. 



  Bearbeitet von A. Hasselblatt und Dr. G. Otto. Dorpat, 1889; Eesti kirjanduse biograafiline leksikon. Toim. E. Nirk ja E. Sogel. 


2

 2 




  , Paide, Haapsalu ja Paldiski keskastme haritlased elukutse järgi* 


TARTU

  




  Eesti 





  Postimees, 1882, 24.märts, nr.13.Eesti eliitja löpetamata körgharidusega haritlased Tartus ja Tallinnas* Eestlastele andis t6ood ka 1878.aastalTartusavatudveneseminar, kust M. Veske ja Martin Lipp (1854-1923) kui rahvuslased küll peagi eemaldati.Kiriku teenistussegi pääses eesti teolooge Tartus kergemini kuiTallinnas. 1870 .aastalsaiPeetri koguduse õpetajaks silmapaistev rahvusliku liikumise tegelane Wilhelm Gottfried Eisenschmidt. Mitu noort eesti usuteadlast on töötanud Tartu kirikutes abiõpetaja-adjunktina või diakonina: Conrad Raymond 


	Freifeldt (1847-1923) aastail 18751877 C4M Lipp 1878-1881, Julius Herman
	Johanson (1852-1917) 1881-1883, Johannes Rennit (1862-1923) 1887-1889 ja
							Tabel 1
	Alajaotus	1850. aastad		1860. aastad	1870. aastad	1880. aastad	Kokku
		ja varem					
					Tartu		
	I	1		8	11	15	35
	II	-		2	2	4	8
	III	-		-	]	2	3
	Kokku	]		10	14	21	46
					Tallinn		
	]	2		2	4	8	16
	II	-		-	1	6	7
	I	2		-	]	2	5
	Kokku	4	-	2	6	16	28
	Ühtekokku	5		12	20	37	74

Gustav Punga 


  Linnades on sündinud 11 haritlast (Tartus kuus, Tallinnas kaks, Paides, Pärnus ja Jamburgis igaühes üks).Seega pärines linnast koguni 31% Tartu eliitharitlastest.Pöhja-Eestist on 1860.aastatel pärit kaks haritlast (vennad Russowid Tallinnast), 1870.aastatel samuti kaks ja 1880.aastatel üks.1860.aastatel oli Tartus Eestimaalt (Tallinnast) pärit körgharitlaste osakaal veidi suurem kui 1870.ja 1880 .aastatel.Tartumaalt on pärit neli teadaolevalt vaid Tartus elanud 35-st körgharitlasest, 



Pärnumaalt viis, Vörumaalt viis, Viljandimaalt viis, Saaremaalt kaks ja Harjumaalt üks. 


  . aastal Tallinnas asutatud Eestimaa Kirjanduslik Ühing(EKÜ)jäi eesti rahvakultuuri uurimise ja arendamise möttes ÖES=ist tunduvalt maha.Eesti rahvusest akadeemiliste haritlaste osa EKU-s 6li 1850.=1860.aastatelväike.Siiski kuulus sinna F. N. Russow, korrespondeerivate liikkmetena ka F. R. Faehl- mann ja F. R. Kreutzwald.Tartus 1860. aastatel aset leidnud eesti eliitharitlaste hüppelisele juurdekasvule ei ole Tallinnas midagi korvale seada: vaid kaks meest, kelle puhul saab radkida peamiselt eesti piritolust. Paul Theodor Falck (1845--u. 1920), eesti soost Tallinna avaliku tegelase Hans Heinrich Falcki (1791-1874) poeg, on kultuuri- loost tuntud kui M. Veske aineline toetaja Opingute ajal Leipzigis ja baltisaksa publitsist. Tema vend, noorelt surnud arst Heinrich Hans Falck (1832-1873) Oppis Tartus ja tootas Tallinnas 1865. aastani. Rahvusliku liikumise juurdumisel Pohja-Eestis oli tédhtis C. R. Jakobsoni viibimine Tallinnas 1871-1872. Oluline oli ka rahvusliku liikkumise tegelase, L. Koidula 6e Eugenie mehe Heinrich Rosenthali asumine arstina Tallinna 1873. aastal. Iseloomulikult paljudele tolle aja haritlastele pidas Tartu késitoolise poeg H. Rosenthal end "piritolult puhtaks eesti rahva lapseks"39, emakeel oli tal aga saksa keel. Aleksandri giimnaasiumis hakkas 1872. aastal ladina -ja mis eriti rOhutamist védrib -eesti keelt 6petama Marcus Salem (1835-1889). Monigi 



tege- vus. Ta oli moned aastad Tallinnas tegutsenud viikese eestihuvilise haritlasgrupi eesotsas ja toimetas 1860-1863 Revalsche Zeitungit. 1842eliitharitlane peatus Tallinnas liihiajaliselt, nditeks Oskar Carl Johann Palsa 


  EestiAleksandrikooli inspektor Anton Anson, 1851-1918), kaks ajalehe toimetustootajat; 1880.aastad-kolm pedagoogi, kaks ajalehe toimetustdotajat.Kolmes linnas töötasid: 1870.aastad -kaks ajalehe toimetustootajat (sh.Perno Postimehe ja Sakala toimetaja Jaan Lipp, 1858-1924) ja iiks pedagoog; 1880.aastad -iiks toimetustootaja, hiljem ametnik (Jaan Parv, 1867-1899).Arvesse on vöetud teadaolevalt vaid ühes linnas töötanud haritlased. 



* 
Keeleteadlane K. A. Hermanngi töötas 1889. aastast ülikooli eesti keele lektorina, eelkõige oli ta aga siiski eesti ajalehetoimetaja, kirjamees ja helilooja. 

Vt. lähemalt: Karjahärm, T., Sirk, V. Eesti haritlaskonna kujunemine, 

67, 76, 89.
Väino Sirk, Ajaloo Instituut Rüütli, Eesti Tallinn, Wesenberg, Weissenstein Reval : Baltischport, Hapsal Reval, Samas, W Ergebnisse Der Baltischen Volkszählung Vom, December, I Theil, Volkszählung Ergebnisse Der Livländischen, Ii, Lemsal, Wolmar, Wenden, Walk, Dorpat, Werro, Pernau, Fellin Arensburg Schlock, I Lieferung, Riga, W Ergebnisse
HARITUD EESTLASED EESTI LINNADES 1850.–1880. AASTATEL