Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaas: mis seal sees leida on


2. Tegija: elutu mis? (konkreetne asi vms), näiteks igavene tare surnukirst , isaisanuirusikas . 
3. Tegija: elutu mis? (abstraktne asi, nähtus, emotsioonid jms), näiteks mustadpäevad,ristjaviletsus,kolmvaala. 
4. Tegevus, seisund, protsess: mida teeb?, näiteks kaela kandma. 
5. Tegevuse toimumise viis: kuidasteeb?,näitekselueest. Nii on liigitusaluseks sageli vaid liigitaja subjektiivne keeletaju ja traditsiooni parem või halvem tundmine, mistõttu võib tüübikäsitus inimeseti olla kas mõnevõrra avaram või kitsam. 
Tüpoloogiaalase otsuse tegemisel ei saa üleskirjutiste tekstivaheliste sisuliste ja vormiliste erinevuste või ühtelangemiste absoluutsuuruse kõrval arvestamata jätta ka seda, kui populaarne on teatav teema või idee traditsioonis (Krikmann 1997: 166). Nagu kõnekäändude mõistestiku täitumine kõnealuse andmebaasi väljenditega näitab, jaotuvad nad semantilises ruumis väga ebaühtlaselt. Igapäevased, argise elupraktikaga seotud mõisted on loogilistel põhjustel vm täidetud äärmiselt tihedalt ning selgelt eraldiseisvate tüüpide ja isegi väljendite asemel on pahatihti tegemist paraja puslega. 

Asta Õim

Laused,midatühjasümbrusesvõikspidadasamatüübiesindajateks,võivadhakatatundumaeritüüpsetena,kuisemantilinepiirkond on lausetega ülitihedasti täidetud, märgitakse ka Eesti vanasõnade eessõnas (EV 1980: 65). Siia kuuluvad ülisagedased loomadega (härg, siga, karu, hobune) väljendid, aga ka näiteks mustlase-väljendid,mille puhul allikdomeeniks on nii mustlase välimus, kombed, elulaad, tarbeesemedkuikamuud:mustkuimustlanemustaverd,nagumõni mustlase muretsetud laps tõmmu laps, om mustlase man maganu kuionmõnelnägumäärdunud,ajabpäälekuluumustlane,maarub nagumustlane,musteldnigumustlane,lühikejajämenagumustlase eluaeg,nagumustlasetulekahju,nagumustlasetulekiviperujatige, mokk kõver kui mustlase tuleraud, nagu mustlase puuvedu öeldud liiga suure halukoorma puhul, nagumustlasetöökuitööeiõnnista ühti, nagumustlasedjagavadkopsukuimõneasjapärastjagelemist tuleb, nagumustlasedlöövadkarkukarglevad,nagumustlasedviinaaamikallal,nindagumustlasepulmass,juoksekerdakolmümber kadajapiesastjaongiasikerrasskiireabiellumisekohta,niikuimustlaste laager kui vahel suvel soojaga noored kui ka vanad lähevad kuskile puiestiku ehk murule lõunat pidama, paristabnagumustlanehobust,hädasnagumustlanemädas. 
Tüpologiseerimisele ei tule kasuks, kui suhtuda arhiivimaterjali tavakssaanudülimarespektiga. SellelekorduvaltosutanudArvoKrikmann (1997SellelekorduvaltosutanudArvoKrikmann ( , 2003) ) on sõnastanud neli uurijat ettevaatlikuks tegema pidavat ja lühivormide tüpologiseerimise seisukohalt äärmiselt olulist karakteristikut: 1) arhiivimaterjal on pelgalt lünklik valim folklooritekstidest; 2) arhiivimaterjalis nähtuvad sagedusvahekorrad võivad olla mõjustatud mitte ainult folkloori-või keelenähtuste tegelikust võimsusest, vaid paljudest muudest teguritest; 3) rahvaluulekogude (mille on kirja pannud napima kirjaoskusega korrespondendid) ja keelekogude (kus on suurem eriharidusega kirjapanijate osa) erinevus; 4) ehtsus (kopeeringute ja kirjapanijate omaloomingu suh-teliselt suur hulk, näiteks pool vanasõnadest ja kolmandik mõistatustest ei ole ehtsad). 
Lisakssellelekomplitseeribfolkloorijakeele,shpüsiühenditekvantitatiivsetuurimistmituasjaolu,midaA. Krikmannnimetabneedusteks. Ja neid needusi on tervelt neli. 
1. Zipfi needus peaaegu igasuguses vähegi suuremas keele-või folklooriainese valimis on väike hulk ülisuure korduvusega üksusi ja suur hulk minimaalse (sageli üheainsa) korduvusega üksusi ning keskmine hulk keskmise korduvusega üksusi. Näiteks tüübis suujahvatab nagutatraveskion225 üleskirjutust, tüübis hingniidigakaelas177, nagurusikassilmaauku142,keeraskihva5,tüübisi-letäppipeale panemaonüksüleskirjutussõnastusespandi-lepääotsa.Sellisteerineva absoluutsagedusega nähtuste arvandmed teevad võrreldavuse väheobjektiivseks või isegi võimatuks. (1) kui vanasõna oma sõna-sõnalises sisuplaanis koosneb ainult leksikast, mis denoteerib inimese mentaalsete, sotsiaalsete vmt as- 

Asta Õim

pektidega seotud asju ja/või abstraktseid mõisteid, mis samuti kuuluvad ainult inimese juurde, siis vanasõna tähendus on selge ning midagi millelegi projitseerida või kuhugi üle kanda pole võimalik ega vajalikki (Igal asjalomaaeg); 
(2) kui teksti otsene tähendus tervikuna kuulub mitteinimlikku sfääri ja mõtestub selles plaanis, moodustab see tekst lausemetafoori, mis tuleb ümber mõtestada ütluseks millegi inimliku kohta (Magajakassisuhuhiireijookse ); 
(3) kui tekst oma välises sisuplaanis mõtestub häireteta ja inimene on selles esindatud oma funktsioneerimise elementaarsemate (füüsiliste, bioloogiliste, füsioloogiliste) tasanditega, tuleb vastavad denotaadid ümber mõtestada kõrginimlikeks (mentaalseteks, eetilisteks,sotsiaalseteks)(Kesteiseleaukukaevab,seeisesissekukub); 4) kui lausemetafoorse vanasõna korral tuleb motiiv teksti ümbermõtestamiseks reeglina kontekstist, siis nominaalse või predikatiivse metafoori korral on semantiline vastuolu, mis motiveerib mõnede osade ümbermõtestamist, vanasõnatekstis endas ( Havi peas onrohkemkuirumalamehepeas). 
Neid reegleid silmas pidades on oluline märkida, et metafoorsus on küll oluline, kuid mitte tingimata vältimatu fraseologismi ja kõnekäänu tunnus, sest suures hulgas väljendites denotaadi ümbermõtestamistjueitoimugi(vt1. reegel):õpetanaguomalast,kosilasikui sepilisi,karjuvadnagusadavenelast,hoiapiipjaprillid,hinnasolema, hamba alla panema. Siia kuuluvad kirumisväljendid (Sa saatan!), imestused jm hüüatused (Oh sa poiss!, Taevas, tule appi!), sh iseseisva leksikaalse tähenduseta komponentide kombineerumise tulemusena tekkinud funktsionaalsed tervikud (Oh sa mu meie!), endelised ütlused (kui söögi ajal kukub leib maha, öeldakse Näljane külalinetuleb; kui ei taheta, et laps vanainimeste juttu pealt kuulab või sellele vahele segab Minevaata,kaskanadelheinadees),mit-mesugused tervitus-jm vormelid ( Jõudu tööle! Sauekoormad tulevad!võitegijaletervitusevõisoovina). Eesti keeles on rohkesti väga tugeva metafoorsusastmega sõnu, püsikujundeid, mis keelekasutuses realiseerunutena võivad tunduda kõnekäänuna:haukuma,nülgima,pururaha,koer,jäär,täkksuguliselt hakkamas, kiimaline meesterahvas (ta olnudnooruseskõva,hirmustäkk,mehedontäkudjajäärad,kel(EKSSVI:538)),suss,pastel saamatu, äpu inimene, soomlane põhjatuul. Eriti puudutab see selliseid keelendeid, mille funktsioon on eeskätt lisada kõnele assot-siatiivsust, ilmekust, värvi ning millel mõnikord puudub referentsiaalne alus need on hellitus-ja sõimunimetused. Hellitavaid nimetusionrohkestijustlastekohta:linnuke,nutike,linnupojake,marjake,kukumuna,kullakupuke,taimeke,mesimeeleke,sinisilmake,rotike,sitakejne.Veelgirohkemonsõimunimetusi. 
Negatiivse suhtumise väljendamiseks ja halvustamiseks kasutatakse üsna vabalt negatiivset nähtust tähistatavat sõna, nimetades inimest selleks, kes ta tegelikult ei ole: igavenekaabakas,valoruvõi kujundsõna: vana põrsas, va haigutis aeglane inimene, ligund, mädand,madukasukas,uduhabe,kuutõrvaja,täivammus,hundikurikas, raatskaaperjne. 
Lisaks metafoorsusele soodustab selliste keelendite kõnekäänuks pidamist ka eestäiend: vakusik,ükspadistilobiseja,rabistaja.Enamasti täidavad atribuudid igavene,suur,vana,va,üksjmtsiiskiüks- Küsimus on selles, millal on veel tegemist helijäljendusliku tulemiga ja millal on juba tegemist deskriptiivse väljendiga: lohmalahma, pussa-sussa, ripa-rapa, sirga-sorga, lips ja lops, litataa ja latataa,ih-ih-hiijaah-ah-haa,uih-aih.Viimaseleristatakseseletussõnaraamatus interjektsioonile lisaks kolm iseseisvat tähendustpeenutsevalt,epakalt,pepsilt;segaminijaülepeakaela(EKSS: VI, 3: 599). Substantiivsete, adjektiivsete, adverbiliste ja verbiliste paarissõnade kokkuseadmisel on häälikulise sobimise ja rütmi kõrval teisigi nõuded, näiteks enamasti on paarissõna osised sünonüümsed: 
[---]putukadjamutukad,kimpsudjakompsud,luud-kondid,kilajakola, tünnidjatännid,kolinjamürin,kleenukejakiitsakas,lahjajakuivetanud, lustikasjarõõmus,santjahalb(olla),mustjakasimata,kortsusjamörtsis, konksusjakõveras,kolisemajamürisema,korjabjakogub(varandust),kolgib jakolistab,laulavadjakaasitavad,raiskabjalaristab,kraaklevadjanääklevad. 
Kas sellistele mitte päris vabalt moodustatavatele keelenditele sobilik koht on kõnekäändude perifeerias või siiski väljaspool seda, ei ole päris selge. 
Uskumuste ja ennetega seotud kirjapanekud on vägagi haralised. On selgeid kommenteerivaid ütlusi situatsioonile kui praegujuhtusnii,siistulevikusjuhtubnaa:kuisöömiselkukubtoitumaha, siisöeldakse,ettulebkülaline;kuileibkukubmaha,siistulebnälja-Asta Õim 



  Andmebaas koosneb selle töötlejate ja toimetajate jaoks 13 väljast.Neist seitse sisaldavad arhiivimaterjali muutmatul kujul, nelja välja sisu on muudetav ja nende täitmine sõltub juba kõnekäändude süstematiseerija eesmärkidest.Nüüd mõni sõna iga välja iseloomustamiseks. TÜÜP = kõnekäänutüübi moodustavad ühe ja sama kõnekäänu kõik sõnastusvormid; kogu tüüp on nimetatud kõige iseloomulikuma, sagedasima vormi järgi, näiteks ajabpealenagumustlane. VÄLJEND = kõnekäänu sõnastusvorm sisuvälja põhjal, näiteks musteldabkuimustlane. SISU = kõnekäänu sõnastusvorm nii iseseisvalt kui ka kontekstis, samuti kommentaarid, tähendus jms, näiteks Musteldabkuimustlane.(Lunib.) ARHIIV = teksti arhiivinumber, näiteks ERA II 177, 471 (344). AEG = kogumisaeg, näiteks 1937. KOHT = kogumiskoht, näiteks Vil, U-Võidu. KOGUJA = kirjasaatja, näiteks A. Mikk. KEELEJUHT = informant. MÄRKSÕNA = väljendi kujundlik tuumsõna, näiteks mustlane. SEM = tähenduse indeks, näiteks 374.4. PRAAK = baasist eemaldatud kirjed. OLETAT=andmebaasitöötlejamärkused,näiteks vrdhädasnagu litslapsega. ID = kirje sisestusnumber, mis toimib identifitseerimisindeksina seesäilibmuutmatunakunitüpologiseerimiselõpunijatäidabesialgu kontrollifunktsiooni. Seejärel saab ID-numbri sisuks osutada tüpoloogilise üksuse kohale andmebaasis. Lisaks sellele kuuluvad andmebaasi juurde väljendites sisalduvatekujundliketuumsõnadeloend(märksõnaloend)jatüübiloend, mis muutuvad automaatselt vastavalt materjali töötlemise käigule. Joonis1.Andmebaasiavaleht. Andmebaasi üldiseloomustus. Andmebaas sisaldab üsna heterogeenset materjali: selle tuumosa moodustavad väljendid, mida traditsiooniliselt peetakse fraseologismideks või kõnekäändudeks. Selle kõrval on suur hulk metafoorseid väljend-ja ühendverbe, kujundlikke nimetusi, riimilisi, dialoogilisi jm ütlusi. Süstematiseerimise seisukohalt kujutab andmebaas endast nimetatud materjali eri liigitusaluste ühendit, mis võimaldab saada väljendite kohta erinevat informatsiooni. Andmebaasi loomise eesmärkide hulka kuulub ka eesti kõnekäändude paberväljaande ettevalmistamine. Andmebaas on internetipõhine. Toodetud otsingumootor lähtub hetkel uurijate analüüsivajadustest ja eesmärkidest. Andmebaas on varustatud kasutajaliidesega, mis võimaldab korrigeerida arhiiviandmeid, kontrollida väljendite autentsust, ühtlustada tüpoloogiat, määratledapüsiväljenditestruktuurijatähendust.Andmebaasifunktsioonid on järgmised: 1) andmete väljastus andmebaas edastab andmed vastavalt päringutüübile (komplekspäringud ja loogilised avaldised), 2) andmete sisestus, muutmine, eemaldamine reaalajas, mis võimaldab samaaegselt andmeid internetis töödelda ja päringuid esitada. Andmebaas teenib järgmisi eesmärke. Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaasi valmimisel oleks võimalik lõpetada akadeemiliseväikevormideväljaandekolmasosa Eestikõnekäänud(Eesti vanasõnad14(EV19801988)jaEestimõistatused12(EM2001 2002) on juba ilmunud). Andmebaasis sisalduv eritasandiliselt struktureeritud informatsioon on tõhus alusmaterjal nii kujundkõne kui ka keeleuurijatele, eritidiakroonilisestaspektistlähtuvalt.Uurijakeskseandmebaasipõhjal on plaanis edasi arendada tavakasutajale suunatud üldkasutatavat andmebaasi,mispõhinebeeskättpüsiühenditesemantikal.Sellepraktiliseks väljundiks saab kahtlemata ka olemine abivahendiks leksikograafidele, tõlkijatele jt asjast huvitatuile. Praeguseks on Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaasi sisestatud materjalist morfoloogilis-süntaktilisest ja semanti-18 000 väljenditüüpi. Kuigi andmebaas on toimetamisjärgus, on see muudetud üldkasutatavaks ja sellega saab tutvuda internetis (www.folklore.ee/justkui/). Kõnekäänukirjetemärgendamineehkindekseeriminetähendabkõnekäändude süstematiseerimist sisu ja struktuuri järgi. Sisuline mär-gendaminetoimubandmebaasimaterjalipõhjalAstaÕimuväljatöötatud mõistestiku alusel, milles on praegu 946 nummerdatud mõistet.Igaväljendiprokõnekäänukirjemõistelinekirjelduskoosnebblokist, mille põhijaotusnumber (1946) märgib põhitähendust, I astme jaotus (110) morfoloogilis-süntaktilist struktuuri ja II astme jaotus (1n) alltähendusi. Sel viisil saame väljendite liigituse lähtuvalt nende tähendusest, süntaktilistest mallidest, leksikaalsetest jt üldisematest struktuuritunnustest. I astme jaotuses on rakendatud järgmist põhimõtet. 1. Tegija: semantiline tunnus elus,s.o kes?(inimene,inimesetaoline olend,loom),näitekshanejalgadegameesvabaabielumees,paremkäsi. 




  ole kvantitatiivseid mõõtmisi tehes võimalik korrata katseid samades või muudetud tingimustes. 3. Keelelõpmatuseneedus on äraarvamatu, milliste mõõtmetega peaks olema keelekorpus, mis annaks kätte materjali, mille pealt teha tõsikindlamaid järeldusi näiteks fraseologismide variaabluse, vormiliste alaliikide, transformatsiooniliikide, sagedusvahekordade jm kohta. 4. Kompetentsi needus uurija keeleline ja psühholoogiline intuitsioon on ka sünkroonilises plaanis müsteerium, mis kätkeb tohutul määral generatiivset teadmust. Kõne all olev andmebaas sisaldab üksnes kõnekäändude kartoteegi materjali, milles on suhteliselt vähe kirjapanekuid 20. sajandi teisest poolest, peaaegu puudub kirjakeele fraseoloogia. Seega on materjal piiratud, kohati hirmuäratavalt nappki, et otsustada ühe või teiseväljendivormiüle,rääkimataselleteisenemistestningseeomakorda sunnib uurijat opereerima oma keelekompetentsiga. Need as-jaolud juhivad uurija tähelepanu sellele, et lühivormide, eriti kõnekäändude allikmaterjalile ei saa ja ei ole ka mõistlik läheneda ülima hardusemõõdupuuganingilmselttulebleppidasellegatekitavate küsimuste juurde, millest mõned langevad suuresti kokku metafoori-ja kujundkõneteooria problemaatikaga. Millist kujundkõneüksust lugeda püsiühendiks? Milline on vabade sõnaühendite ja püsiühendite vahekord ja piir nende kahe vahel? Mida kujutab endast fraseologismi suhe metafooriga? Mitmes järgus toimub ütluste tõlgendus ja mõistmine? Kui varieeruvad või klieelised on fraseologismid? Metafooriteooria rakendamine parömioloogilises uurimises on tänapäeval enesestmõistetav nagu ka kognitivistliklähenemineinimkäitumiseleja-keelele,misdomineeribenamikus sotsiaal-ja humanitaarteaduste valdkondades. Mäluvärskendamiseksmeenutatagu,etmetafoorieivaadeldaammu enam kui poeetilist troopi, kahe sõna või mõiste individuaalset suhet, vaid kui süstemaatilist tava suhestada teatavate struktureeritud informatsioonikimpude vahendusel terveid mõisteregioone ja kogemusalasid. Parömioloogiliste metafooride ülekandemehhanismide ja -suundade uurimisega on juba mõnda aega tegeldud ka Eestis. A. Krikmann (vt nt Krikmann 2003: 66 jj) on fikseerinud universaalse seaduspära: metafoor käitub vanasõnades nelja reegli järgi, millel kahtlemata ei ole mitte ainult parömioloogilise materjali määratlemise lähtekoha väärtus. Need reeglid, mis on omamoodi võtmeks paröömiliste üksuste mõistmiseks, on kokkusurutult esitatuna järgmised: 




  Selliste väljendite mõtestus nõuab vaid teatud üldisemat laadi teadmisi ja mitte mõistevaldkondadevahelisi keerukaid projektsioone. Metafoorne tehe on küsitav ka näiteks selliste ütluste puhul, mille koosseisu kuuluval nimisõnal puudub substantiividele üldiseltomanereferentsiaalnedefiniitsus:laisknaguvedamik,nagumütsak, nagu niitsak. Sellised sõnad sisaldavad substantiivse info asemel pigem mingit ebamäärast adjektiivset või verbilist laadi teavet kõige üldisemalt on paljud neist mingite tunnuste kandjad, neid võib kasutada nii elusolendeid kui ka elutuid objekte silmas pidades ja kõige selle juures on nad emotsionaalselt mõjusad. Võiks arvata, et selliste, sageli ebaselge etümoloogia või onomatopoeetilisetüvegasõnadetähendustekujunemiselmängibolulistrolliareng, millekäigusonsubjektiiseloomulikusttegevusestsaanudtematunnus, ja väljendid ise on mõistetavad pigem metonüümiliselt (Õim 2003: 128 jj).Püsiühendite ja vabade sõnaühendite piirialast. Kõnealuses andmebaasisonvaieldamatultfraseoloogilistevmpüsiühenditehulkakuuluva materjali kõrval suur hulk perifeerset ainest, mille puhul tekib küsimus, kas võtta või jätta. Kuigi meie hoiak on võtta pigem rohkem kui vähem, on piiri tõmbamine püsiühendite ja vabade sõnaühendite vahele kohati küsitava väärtusega. 




  nes intensiivistavat rolli ega lisa mingit sisulist nüanssi. Rõhusõnadena esinevad igavene(igavenekoer),suur,va(sedavapuruonküll, vahüljesvrdpaksnaguhüljes),vana(vanajäärvrdkangenagujäär), üks(üksjobu),hirmus,kõva,kuradi(kuradimustlanevrdajabpeale ~ mangub nagu mustlane) jt (vt selle kohtaÕim 2002). Juhul, kui lugeda selliseid keelendeid kokkuleppeliselt kõnekäändudeks, tekib küsimus, kas sõnavara jaguneb otsese tähendusega sõnadeks ja kõnekäändudeks. Või on tegemist siiski otsese ja ülekantud tähendusega (metafoorsete) sõnadega? Omaetteprobleemonmetafoorseteliitnimisõnadega.Seeeipuudutaeufemistlikkevõsavillemi,sorusabajmttüüpiliitnimisõnu.Küsimus tekib sellistel liitsõnade korral, mis on ajapikku tekkinud võrdlusvormilisteväljenditekõrvaleneidmoodustavatekomponentidesulandumisel:kergenagusulg ¨sulgkerge,näljanenaguhunt ḧuntnäljane,valgenaguluik ¨luikvalge,laiskkuipori ¨porilaisk, täisnagutint ¨tinttäis.Kuigisellisedliitsõnadonüsnagiregulaarse iseloomuga, üksühest vastavust võrdlusega siiski täheldada ei saa. Kas nad tuleks kujundituuma tõttu arvata püsiväljendi piiridessekuivastavavõrdluseerinevastruktuurigakasutusjuhtvõisealt siiski välja jätta? Probleeme tekitavad ka paarissõnad, sh onomatopoeetilised paarissõnad. Seesuguste sõnade loomise mallid on eestlase keeletunde sees ja neid saab vaevata moodustada ning sellel ei tarvitseks siinkohal üldse peatuda, kui osa neist ei leksikaliseeruks. 




  




  




  Mõistagi ei ole see mitte üksnes puhteestiline aines siin on rahvusvahelise leviku ja tuntusega kõnekäände, kirjanduslikku päritolu ütlusi, piibliväljendeid, tõlkeid jne. Oluline on, et kõike seda ühendab leviku-ja kasutusala eesti murded, suuline või kirjalik eesti keel. Kõnekäändude pikka aega kestnud kogumine, kirjapanekute erinev tase, kõnekäändude avatus imp- 


	https://doi.org/10.7592/VK2.2006.oim
	Teesid:Artiklisantakseülevaadeeestikõnekäändudejafraseologismideand-mebaasist,kuhuonkokkukoondatudvähegisarnasesõnastusejatähendusega väljendid.Seesisaldab150 907kõnekäänukirjet.Vanimosamaterjalistpärineb 17.ja18. sajandist,uusim20. sajandist.Pikemaltpeatutakseandmebaasistruk-tuuril,kõnekäändudemõistestikulningiseloomustatakseandmebaasimaterja-li,tuuakseväljavalupunktid. Märksõnad:andmebaas,fraseologism,fraseoloogilinevabasõnaühend,kõne-käänd,kõnekäänutüüp Andmebaasi allikmaterjal. Eesti Kirjandusmuuseumis 1998. aastal alguse saanud eesti kõnekäändude ja fraseologismide täisteabeline andmebaas sisaldab 150 907 kõnekäänukirjet. Vanim osa materja-list pärineb 17. ja 18. sajandist. Enamik digiteeritud kõnekäändu-dest ja fraseologismidest on kogutud siiski 19. sajandi lõpul ja 20. sa-jandil. Materjali on kopeeritud Eesti Rahvaluule Arhiivi, Eesti Kul-tuuriloolise Arhiivi, Eesti Keele Instituudi ja Akadeemilise Emakee-le Seltsi valduses olevaist käsikirjadest ja mitmesugustest trükialli-katest. Andmebaasis on kokku koondatud vähegi sarnase sõnastuse ja EESTI KÕNEKÄÄNDUDE JA FRASEOLOGISMIDE ANDMEBAAS: MIS SEAL SEES LEIDA ON roviseerimiselejneontinginudandmebaasiteatavaebaühtluse.Näi-teks leiame siit üsna palju materjali, mille autentsuses, s.o rahva-ehtsuses on põhjust kahelda. Siia kuuluvad eesti lühivormiuurija-tele juba vanasõnade ja mõistatuste korraldamisest hästi tuntud ebausaldusväärsete kogujate kirjapanekud ja nende omalooming, kogujapoolsed kõnekäänumoonded jms. Kuid autentsusest oluli-semgi probleem seisneb selles, kui kaugele võib minna kujundkõ-nenähtuste kõnekäändude hulka arvamisega, st küsimus on vaba-de metafoorsete ja püsiühendite eristamises, vrd näiteks vabu me-tafoorseid sõnaühendeid põrutav uudis, magus elu, aher naine ja kõnekäändeuussõna,jämeots,magussuutäis,kadunudpoeg,Jeeriku pasun. Sama oluline on väljendi leksikaalse koosseisu määratlemi-ne ehk see, millised komponendid kuuluvad väljendi koosseisu (on obligatoorsed, püsivad), millised mitte (on fakultatiivsed, muutu-tähendusega väljendid. Asta Õim vad).
Asta Õim
Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaas: mis seal sees leida on