konna ja Pärnu lahest püütud kuuel kalahigil kaheksat parasiidivormi. G. Kondratjeva ja E. Peikre (Кондратьева, Пейкре, 1961) uurisid mõnin- gate Riia, Haapsalu ja Matsalu lahe kalaliikide tabandumist laiussi ( Diphyllobothrium latum) vageltangudest. 
Käesoleva uurimuse eesmärgiks on tuua andmeid mõnede meie vabariigi rannaveekalade parasiitidest ja sellega kaasa aidata Läänebasseini ihtüoparasitofauna väljaselgitamisele. 
Parasitoloogilisele uurimi- sele võeti 480 kala 18 eri lii- gist. Neist 13 liiki omavad töönduslikku tähtsust. Materjal saadi 1963. a. suvel ja sügisel Papisaare (Saaremaa läänerannik), Kõrkvere (Saa- remaa idarannik). 

Pärnu, Tallinna ja Toila kalavastuvõtupunktist. 
Üldse leiti kaladel 35 eri liiki parasiite, kes pärinesid seitsmest süstemaatilisest rühmast ( Protozoa 3 liiki, Trematoda 6 liiki, Cestoda 10 liiki, Nematoda 4 liiki, Acanthocephala 7 liiki, Hirudinea 1 liik, Copepoda 4 liiki). Parasiitide esinemissagedust töönduslike kalaliikide järgi vaadeldes nähtub, et 25% merisiigadest oli taban- dunud ujupõie ümarusstõvesi (tekitajaks Cystidicola farionis). Tabandumise intensiivsus ühel kalal ulatus kuni 47 parasiidini. Mainitud nema-EESTI NSV TEADUSTE AKADEEMIA TOIMETISED. XIV KÖIDE BIOLOOGILINE SEERIA. 1965, Nr. 4 ИЗВЕСТИЯ АКАДЕМИИ НАУК ЭСТОНСКОЙ ССР. ТОМ XIV СЕРИЯ БИОЛОГИЧЕСКАЯ. 1965, № 4 Uuritud kalaliigid ja nende päritolu Tabel 1 Kalaliik Veekogud P ä r n u l aht S a a r e m a a i d a r a n n i k S a a r e m a a l ä ä n e r a n n i k S o o m e l aht K a l a l i i k e k o k k u toodi on täheldatud ka teistel lõhilastel ning lutsul ujupõies (Маркевич, 1951). Võrdlemisi sageli leidus merisiia sooltes kidakärssusse, kellest tavalisemaks oli Pomphorhynchus laevis. Teda leiti ka haugi, säina, lesta ja tursa seedetraktis. Puurides oma haakidega varustatud kärsa sügavale soole aastal täheldati Balti mere lõunarannikul massilist kiiskade hukkumist diplostomatoosist (vee pind oli mitme kilomeetri ulatuses surnud kaladega tihedalt kaetud). Hukkunud kalade silmades ja isegi ajus leiti hulgaliselt parasiite. Selle imiussi definitiivseks peremeheks on kalasööjad vee- imnud, kelle sooles parasiit saab suguküpseks. Üheks sagedasemaks lesta, tursa ja emakala mao-ning sooleparasiidiks osutus ümaruss Contra- caecum aduncum. Üheaegselt suguküpsete vormidega sooltes täheldati parasiidi larve emakalal ka maksas. S. Sulman (Шульман, 1949) märgib, et nimetatud ümaruss tekitab kalamajandusele olulist kahju, sest temast tabandub Balti meres kohati kuni 88% turski. Tugeva invasiooni puhul on tursa maksa ja sellest saadava õli kaal märksa väiksemad kui tervel kalal. Soome lahest püütud 70 räime ja 60 kilu proovides ei täheldatud para- siite. Muidugi on raske nende proovide põhjal väita, et nimetatud Soome lahe kalahigid ei tabandu parasiitidest. Näit. leiti 1964. a. aprillis ja juunis Balti mere keskosas püütud räimede maos akantotsefaale ( Echinorhyn■ chus sp.) .2 
Kogutud proovides täheldati kõige sagedamini sooleparasiite, suhteliselt vähem lõpuste ja suukoopa, ujupõie, silmade, kehaõõne, maksa-, uimede ja nahaparasiite. Üldse leiti 18 kalahigil 24endo-ja 11 ektoparasiiti. Enamikul juhtudel ei olnud kalade tabandumise ekstensiivsus ja intensiiv- sus suured (vt. tab. 2). Suhteliselt sagedamini olid eri kalahigid tabandunud nematoodist Contracaecum aduncutrixsi (7 kalaliiki) ja akantotscfaalidest: Pomphorhynchus laevis'e st (5 kalaliiki), Acanthocephalus lucii'st (5 kalaliiki), Pseudoechinorhynchus clavula' st (3 kalaliiki). 
Leitud 35-st parasiidiliigist pole ükski ohtlik inimesele. Nende patogeensust kalade suhtes ei ole paljude parasiitide puhul veel lõplikult välja selgitatud. Küll on teada, et liguloos, diplostomatoos, daktülogüroos jt. parasitaarhaigused võivad tugevasti nõrgestada kala organismi. Mõnede uurimiste põhjal arvatakse, et näit. ujupõie ümaruss on suuteline eritama Kala verre aineid, mis lahustavad erütrotsüüte ja põhjustavad seega kehvveresust. 
Peale invasioonihaiguste võib kirjanduses leida üksikuid teateid ka siirde-ja merekalade ihfektsioonihaiguste kohta. 1933 . a. juulis täheldati Pärnu jõe piirkonnas massilist angerjate suremist. Haigus väljendus sel- les, et uimejuurte, kõhu ja päraku piirkonda tekkisid punased laigud, mis hiljem haavandusid (Reinvaldt, 1933). Samasuguste haiguslike tunnustega angerjate suremist märkasid kalurid 1962. a. suvel Visla lahes. Merre Kudema rändavaist angerjaist olid «punataudist» tabandunud üle 80%. Sellist angerjate haigust on registreeritud ka Rootsi ja Taani rannikul. 
Arvestades haiguse teket juulis-augustis, võib eeldada, et soodustavaks teguriks taudi puhkemisel on merevee tunduv soojenemine kuumade! suvekuudel. «Punataudi» tekitajaks peetakse bakterit Vibrio anguillaruw (Bergmann, 1909, Schäperclaus, 1954 tsit. Amlacher, 1961). M. Berner (1963) leidis üksikuil Balti mere turskadel anaalja kõhupiirkonnas puna- kaid laike ja nekrootilisi haavandeid. Võimalik, et ka siin on haiguse põh- justajaks Vibrio anguiltarum. K- Anwand (1962) kirjeldab lestade haigust lümfotsüstoosi, mida iseloomustab väikeste pärlitaoliste mügarike teke Keha pinnale ja uimedele. Vastavat etioloogiat on vähe uuritud, kuid eeldatakse viirushaigust. Samasugust haiguspilti on registreeritud ka merikeelel, kiisal, meripoisuril ja meritindil. Lümfotsüstoosist tabandunud lesti on püütud ka meie rannavetest (Lohusalu piirkonnas 1963. ja 1965. a.). Vaatamata sellele, et haiged lestad pole inimesele ohtlikud, ei soovitata neid lasta müügile nende ebameeldiva välimuse pärast. Et lümfo- tsüstoos on tervetele lestadele nakkav, ei tohi haigeid kalu merre tagasi visata. See nõue kehtib ka teiste nakkavate kalahaiguste kohta. 
Lõpuks tuleb veel kord meenutada, et siin käsitletud parasitoloogiline materjal oli kogutud suvel ja sügisel, mistõttu vastavad analüüsiandmed 



  seina, võivad need parasiidid massi- lise invasiooni korral viimast oluliselt kahjustada. Kohal leiti 92% juhtu- 


	dest parasitaarseid kopepoode (Achtheres sandra) lõpus-ja suukoopas.
	Arvuka esinemise puhul võivad neist tabanduda ka lõpuslehekesed, mis
	raskendab kalal hingamist. Eriti sageli leidus ahvenal püloorilistes jätke-tes ümarusse liigist Gamallanus lacustris. Ühel juhul täheldati seda para-
	siiti ka merisiia sooles. Uuritud haugidest leiti 61 %-il soole ees-ja kesk-osas peenikesi paelusse liigist Triaenophorus nodulosus (kalaroni). Рага-
	siidi noorvormid (plerotserkoidid) on inimesele ohutud. Nad lokaliseeruvad
	lutsu, ahvena, kiisa jt. kalade maksas väikestes sidekoelistes tsüstides.
	Viimased on aga väliselt sarnased inimesele ja loomadele ohtliku laiussi plerotserkoidi tsüstidega. 1 Uuritud 24 angerjast olid neli tabandunud soole-parasiitidest. Viiendal esines alalõua piirkonnas kasvajataoline moodustis
	(«lillkapsahaigus»),

mille tekitajaks arvatakse olevat viirus(Schäper- claus, 1953). Ligi 55% säinaist osutusid tabandunuiks kidakärssussist Pomphorhynchus laevis'e st. Kahe nuru silmas leiti massiliselt digeneetilise trematoodi ( Diplostomulum spathaceum) larve. Tugeva invasiooni korral omandab kala silma klaaskeha häguse (piimja) värvuse. 1920. 
Vageltange on lihtne diferentseerida mikroskoobi abil: kalaroni plerotserkoidi pea omab 4 kolmehambulist haaki, laiussi plerotserkoidü aga puuduvad haagid. 

Räimeproovid andsid parasitoloogiliseks uurimiseks Eesti Mereihtüoloogia Laboratooriumi teaduslikud töötajad L. Rannak ja T. Jakobson. 

Summary

The fishes investigated were sampled off the west and east coast of the Isle of Saaremaa as well as in the Gulf of Finland and the Pärnu Bay. Parasitologically 480 individuals 18 different fish species were examined. The parasites found belonged to the following seven taxonomic groups: Protozoa Cestoda 1 species, Copepoda endoparasites, whereas 11 were ectoparasites. In the fishes e>amined, the occurrence of /Contracaecum aduncum (Nematoda ) as well as Pomphorhynchus laevis and Acanthocephalus lucii (both Acanthocephala) proved to be relatively most frequent.
U Pui Dak