LÄÄNE-EESTI JÖELAMMIDE JA MERERANNIKU ÜLEUJUTUSALADE MULLASTIKUST JA NHDUTÜÜPIDEST A. LILLEMA, põllumajandusteaduste kandidaat H. MICHELSON, farrnatseutiliste teaduste kandidaat 
Lääne-Eesti aluspõhja moodustavad lubjarikkad piaekivimid, mis keskmiselt I-3 m tüseduselt on kaetud karbonaatse, tugevasti naudkivise rähkmoreeniga. Paekõvikud tõusevad moreenist vaid väikeste saarekestena, moodustades kohati loodusid ehk alvareid. Vigala ja Pärnu jõe basseinis on aluspõhja kivimid ja moreen tüsedalt kaetud hilisjääaegsete paisjärvede ja pärastjääaegsete setteliste sorteeritud liivade ning nõrgalt karbonaatsete viirsavidega. 
Pinnakatte erinevus ühelt poolt moreen, teiselt veesetteline sorteeritud materjal, mis kumbki on erineva litoloogilise ehituse ja geneesiga on Lääne-Eesti ala kahte mullastikuvaldkonda jaotamise põhialuseks. Need valdkonnad on: 
1) tüüpiliste kamar-karbonaatmuldade (rähkmuldade) ja soostunud muldade I valdkond, 2) kamar-gleija lammimuldade (settealade) IV valdkond 
Rohumaatüüpide ja assotsiatsioonide levikus ilmnevad mullastikuvald- kondade erinevused. Settealade IV valdkonnas puuduvad 100ja kuivad pärisarurohumaad, siin ei leidu mägitarnaniite ja lubikas esineb taimekooslustes hajutatult, kaaslasliigina. Sorteeritud settöil iseloomustavad kamargleimuldadel lasuvaid niiskeid arurohumaid Deschampsia caespitosa Anthoxanthum odoratum'i ja Carex pallescens Nardus stricta kooslused; 
rähkmuldade valdkonnas moreenil esineb samal niidutüübil Sesleria coe- rulea Carex diversicolor'i kooslus. Rohumaatüüpidest leidub settealade IV valdkonnas kõige enam nõrgalt soostunud rohumaid, kus levib põhi- liselt Carex Goodenowii Carex panicea kooslus Deschampsia caespitosa ja Carex caespitosa laikudega. Tugevasti soostunud rohumaadel on küllastunud settesavidel iseloomulik Carex disticha Carex caespitosa kooslus. Gleistunud-leetunud ja kamar-leet-gleimuldadel esineb kohati niiske nõmmearu Nardus stricta Polytrichum stricta kooslusega ja happelise reaktsiooniga liigniisketel viirsavidel (männikutes) laugastena omapärane Juncus filiformis'e puhas kooslus. Kasari jõe ja Pärnu jõe lisajõgede (Navesti, Rimmu, Lemmjõe, Halliste) üleujutusaladel esinevad settealade IV valdkonnas Lääne-Eesti saagirikkamad lammirohumaad. 

Lamrnirohumaade taimekooslused ja mullastik Kasari jõe ja Pärnu jõe lisajõgede üleujutusaladel Kasari jõgi, alates Kasari sillast kuni Matsalu laheni, moodustab 15 km pikkuse ja 3-4 km laiuse sügava lammi, mida üldiselt tuntakse Kasari luha nimetuse tall. Lamm kujutab endast tõenäoliselt preglatsiaalset süven- dit paes, mille terrassikujuline lõunapoolne serv Kirblast Kloostrini moo- dustab jaani lademe (J) avamuse. Põhja poolt piirab lammi adavere lademest (H) tõusev paekõrgendik, mida Väike-Roudest Rannamõisani iseloo- mustavad väga õhukese (10 -20 cm) moreeniga kaetud vähemad paeko- vikud 100 fragmendid. Lammi on settinud tüsedad jääpaisjärve-setted, viirsavid, mis kohati kuni 1,5 m paksuselt on kaetud hilisemate tolmjate saviliivadega (ahjusavidega). Mainitud setteile on kuhjunud jõgede ääres ja jõekäärudes alluviaalseid struktuurseid liivsavisid, millele on tekkinud aasarohumaad. Kasari keskjooksul, kaugemal jõest, ja alamjooksul on mullad soostunud. Siin levivad luharohumaad ibejal savi-vahekihikestega lammi-madalsooturbal. 
Allpool Kasari jõe silda asub Eesti NSV suurim, ligikaudu 300-hektarine lage aasarohumaa-massiiv sügavatel teralistel liammi-kamarmuldadel. Parasniiskel aasal valitseb iaas-rebasesaba {Alopecurus pratensis) ja pärisaruheina ( Festuca pratensis) kooslus, milles kohati vahelduvad lubika (Sesleria coerulea) j«a luha-kastevarre ( Deschampsia caespitosa) koosluse laigud. Heinasaak on 15-30 ts/ha. Kasari jõe aasarohumaa teralisi tolmjaid keskmisi liivsavimuldi iseloo- mustab tüse (80 -150 cm) pruunikasmust püsiva teralise struktuuriga kõrge huumusesisaldusega (7,2 -9,5%) nõrgalt happelise reaktsiooniga (pH KCI = = 6,3 -6,5) Ai-horisont, millele järgneb tavaliselt viirsavi. Muld on tihedalt läbitud vihmaussikäikudest ja taimejuurtest, tema veemahutavus ja õhustu- mine on hea. Erakordselt püsiv teraline struktuur ei hävine ka suurema veesurve all. Huumusevarude poolest (300 t/ha) on need mullad, võrreldes teistega, Eestis esikohal. 
Parasniiskete aasarohumaade üleminekul luharohumaadeks muutub aas niiskeks. Nendel aladel on lammi-kamar-gleimullad kujunenud pinna-ja põhjavee surve'tingimustes luha-kastevarre ( Deschampsia caespitosa) ja mätastarna ( Carex caespitosa) kooslusega. Ka siin omavad tolmjad, kesk- mise liivsavi lõimisega mullad tüseda (Ai 65 cm), kuid nõrgalt toorhuu- musliku, püsiva teralise struktuuriga huumushorisondi, mille alumine 45-65 cm tüsedune osa sisaldab kollakaid gleitähne. Huumushorisondile järgneb vahetult gleihorisont (G) sinine viirsavi. Mulla reaktsioon on nõrgalt happeline (pH KCI =6,5). Huumusesisaldus kõigub 10% piires. 
Kõrge põhja-ja pinnavetega õhukestel sammaldunud ibejatel lammimadalsoomuldadel, mis asuvad terrassi lähedal, valitsevad väikesesaagilised (5 -8 ts/ha) luharohumaad hariliku tarna ( Carex Goodenowii) püstkastiku ( Calamagrostis neglecta) kooslusega. Suuremasaagilised (15 - -2O ts/ha) on luharohumaad sügavatel hästi lagunenud ibejatel lammimadalsoomuldadel lünktarna ( Carex disticha) ja paelrohu ( Phalaris arun- dinacea) kooslusega. Need rohumaad asuvad Kloostri ja Rõude vahelisel alal Kasari jõe alamjooksul ja on tuntud Rõude luha nimetuse all. Mulla moodustab siin peamiselt tarnaturvas, milles on kuni 20 cm sügavuseni üle- kaalus ibejad savisetted. Sellele kihile järgneb vähem ibejas tarna-pilliroo- turvas, mille lagunemisaste on 60%. Rohke ibesisaldus turba pealmises kihis on tekkinud lammi piiravate alade harimise ja kraavitamise taga- järjel; sajandite, eriti viimaste aastakümnete jooksul on põldudelt savi- osakesi luhale kantud. 
Matsalu lahe piiril on luht pikaajaliselt üleujutatud ja põhjavesi püsib maapinnal. Siin kasvavad kõrged tarnad mätastel ja nende vahel pilliroog. 
Lubatama (Carex elata) saletarna {Carex gracilis) pilliroo (Phragmites communis) kooslus levib keskmiselt lagunenud tarna-pillirooturbal, millele järgneb viirsavi. Heinasaak on 5-15 ts/ha. See mätlik luharohumaa kooslus piirdub Matsalu lahe roostikuga, mis on suuremaid pilliroomassiive Eestis, pindalaga 2850 ha katastri andmete järgi [']. 
Kasari jõe alamjooksu lammile kujunenud muldadest, niidutüüpidest ja taimekooslustest saiab ülevaate tabelist 1. 
Pärnu jõe kallastele pole tekkinud ulatuslikke üleujutatavaid lamme. Seevastu esineb jõe käärudes (näiteks Tori ja Levi küla vahel) harvalt väikesi terrassiialuseid lamme liblikõieliste poolest rikaste aasarohumaadega. 
Ulatuslik üleujutatav lammirohumaa asub viirsavidele tekkinud Kikepera - Öördi -Valgeraba-Kuresoo rabade vahelisel alal, mida läbivad Sakala kõrgustikult alguse saanud Pärnu jõe lisajõed (Navesti, Kõpu, Lemmjõgi, Halliste). Suurem on üleujutus Halliste ja Rimmu jõe ühinemise piirkonnas Riisal («Oktoobri Võidu» kolhoosi territooriumil). See on Eestis üks omapärasemaid asustatud paiku, kus mõnel kevadel jäälagunemise ajal on vee- tõus 4,5 m kõrgem jõe suvisest veeseisust. 
Riisa piirkond moodustab rabadevahelise lohkja madaliku, mistõttu teda läbivate Halliste ja Rimmu (Lemmjõe) jõe kaldad kuni Riisani on madalad. Vastandina on Navesti ja Pärnu jõed kitsaste lammidega ja kõrgete kallastega. Seetõttu tõuseb kevadine suurvesi siin kõrgele, paisutades Navesti jõkke suubuvate Halliste ja Rimmu jõe suurvee pindasid. Riisa uputuste mõju vähendamiseks on mõeldav: 
1) süvendada Navesti jõge allpool Halliste jõe suubumist, 2) ühendada Halliste jõgi õgvenduskanaliga Suuroja (Sopi ja Kullukse oja) kaudu Pärnu jõega. Riisa piirkonna üleujutamise küsimust on korduvalt uuritud, mille tulemusel on peetud kõrgvee alandamist majandusli- kult vähetasuvaks; pealegi ei saa üleujutust kõrvaldada täielikult. 
Pärnu jõe lisajõgede piirkonnas on rabade ja lammirohumaade kompleks kujunenud tüsedatele viirsavidele, mis suuremalt osalt on kaetud 0,1 -3 m paksuselt tolmja liivsavi, saviliiva j;a peenliivaga. Sügavamal 

96

A. tillema И. Michelsoti lasuvia ebatasase karbonaatse moreeni kõrgendikud ulatuvad harva maapinna lähedale; nad on tavaliselt õhukeselt (20-40 cm piaksuselt) kaetud saviliiva või liivsavi setetega. 
Suurimat Halliste ja Rimmu jõe äärset lammirohumaad tuntakse Riisa luha nimetuse all. Aasarohumaad Riisal on osalt lagedad; kohati esineb vähemate gruppidena tamm, üksikult pärn ja saar. Parasniisketel aasadel arvukate liblikõieliste taimede hulgas pärisaruheina ( Fesiuca pratensis ) jia keraheina (Dactylis glomerata) segarohtuderikkas koosluses esineb üllatusena rohkesti mägiristikut ( Trifolium montanum), mis rähkmuldade vald- konnas künkaarudel on tüüpiline. Aasade kuivheinasaak on 10-20 ts/ha. Riisa aasadel on teraliste lammimuldade lõimiseks tolmjas kerge liivsavi. Teralise struktuuriga Ai-horisondi tüsedus on 80 cm; värvus kuni 30 cm sügavuseni on pruunikasmust, 30-80 cm-ni šokolaadipruun (osutab vähemale huumusesisaldusele). Ai-horisondile järgneb valkjam C-horisont -• struktuurne, nõrgalt kihiline kerge liivsavi. Huumusesisaldus Riisa teralistes lammimuldades on 3,9-4,2%, reaktsioon (pH KCI ) 5,2-5,5; neeldunud katioonide sisaldus ja küllastusaste on aga kõrged (V = 90%). Sellest järeldub, et need multad ei vaja lupjamist. 
Suur osa Riisa luha rohumaid on kujundatud lammi lodumetsadesi Luhad on hõreda puisniidu ilmega, kus esineb üksikult sanglepp, haab, saar, kohati kask. Sellistel luhtadel on valitsevaks mätastarna (Carex caespi- tosa) kooslus; kaaslasliikidena esinevad hajutatult madalad tarnad, sookastik (Calamagrostis lanceolata), seaherned (Lathyrus sp.). Kohati leidub luha-kastevarre (Deschampsia caespitosd) laike. Luharohumaade kuivheinasaak on 10-15 ts/ha. Mullad luharohumaadel on alatiselt märjad ja nõrgalt toorhuumuslikud. Riisa luha rohumaade mullastikus valitsevad lammi-kamar-glei-ja kõdukamar-gleimullad teralistel ja kihilistel alluviaalsetel setetel. Madalsoomullad selles piirkonnas (resp. settealade IVb allvaldkonnas) peaaegu puu- duvad ja soostunud lammi-kamar-gleimuldade üleminek kuplitaolisteks rabadeks on järsk. Sageli tähistab seda üleminekut 40-50 m laiune kõdu- kamar-gleimulla vöönd. 
Riisa luha rohumaadel on lammi-kamar-gleimuldade lõimiseks tolmjas keskmine liivsavi. Enamasti teralise struktuuriga Ai-horisondi tüsedus on 25 cm, värvus mustjashall sinaka varjundiga. Ai-horisondile järgneb päh- keljasteralise struktuuriga kollakaspruunide ja sinakate laikudega keskmine liivsavi gleihorisont, huumusesisaldusega 7%, reaktsioon (pH KCI ) 5,5, küllastusaste tavaliselt 80-90%' piirides. 
Kasari ja Pärnu jõe lisajõgede üleujutusaladel on lammirohumaade osa- tähtsus suur, kuid, kohati on jõgede äärde kujunenud ka põllumaid, peami- selt Kasari jõe kallastele. Alates Vana-Vigalast kuni Kasari sillani vaheldu- vad jõe kallastel teralistel lammimuldadel aasarohumaadega Lääne-Eesti paremad nisumaad (Teenuse, Vängla, Rumma ümbruses). Tüüpiline Kasari jõe kevadine üleujutus algab 10,5 m merepinnast kõrgemal asuvatelt aladelt: Teenuse lisajõelt samanimelises külas, Konuvere lisajõelt 0,5 km allpool Vana-Vigala silda, Kasari jõelt Ojapere ja Tõnuma küla maadel. Suvised üleujutused kuni Kasari sillani on lühiajalised ja esi- nevad harva. Allpool Kasari silda põhjustavad luhal veetõusu kestvad vihmaperioodid, samuti kraavid, mida on ülemjooksul hulgana jõkke juhitud. 

Kevadiste üleujutuste mõju on väga kasulik.

Üleujutused on eriti ulatuslikud Pärnu jõe lisajõgede Halliste ja Rimmu jõe ühinemise piirkonnas, kus kevadise jäälagunemise ajal Tipu-Riisa-Sandra vahelised alad muutuvad taialdasteks veeväljadeks. Ka suvel põhjustavad äikesevihmad Sakala kõrgustikul ootamata üleuju- tusi Tipu-Riisa vahelisel alal, kuigi siia piirkonda need sajud ise ei ulatu. Sagedased suvised üleujutused kahjustavad põllumajandust. Mõnel aastal tõuseb luharohumaadel vesi 10-20 cm kõrguseni, takistades heinatöid. Vee alanemisel sadestub rohustule peenibe ja kõnts. Kui enne heina koristamist ei järgne vihma, mis rohustult kõntsa ja ibekorra maha peseks, saadakse halva söödavusega luhaheina. 
Kasari ja Riisa aasadel kõigub lammi-kamar-ja kamar-gleimuldade reaktsioon (pH Kcl ) 5,2-6,8 piirides, mullad on eranditult alustega küllastunud (V = 90-98%), nende huumusesisaldus on 3,9-10,1%. Liikuva fosfori ja kaaliumisisaldus pole neis muldades protsendiliselt kuigi suur (tabel 2), kuid ta on võrdlemisi ühtlaselt jagunenud sügava struktuurse, üldiselt tublisti juurestunud huumushorisondi ulatuses. Seega on taimejuu- restik kasvuperioodil varustatud vajalike toiteelementidega. Mikroelementidest eriti rikkad on Kasari aasa teralised kamarmullad liikuva vase poo- lest. Kasari ja Riisa aasa rohumaade muldades esineb meie mullastikutin- gimustes maksimaalne mangaanisisaldus, mis tõuseb kohati kuni 0,123% piiridesse. Omastatava koobalti sisaldus Kasari ja Riisa aasa rohumaadel tõuseb kohati kuni 6,7 mg-ni 1 kg mulla kohta; boorisisaldus kõigub 3,3 - 15 mg piirides 1 kg mulla kohta, mis on tunduvalt madalam kui tudra- niitude soolakulistes kamar-gleimuldades. Üldiselt on aasarohumaade mullad mikroelementidega küllaldaselt varustatud. 
Võrreldes Kasari ja Riisa lammi rohumaid, näeme nendes mõningaid erinevusi. Riisa aasadel esineb arvukalt ristikute liike ja segarohtusid. 
Kasari aasa rohustus on enamuses kõrrelised, liblikõielistest punane ristik, kuna rohundite osatähtsus on väike. Nii Kasari kui ka Riisa niisketel aasa- del esineb rohkesti, parasniisketel aasadel hõredalt luha-kastevart. 
Riisa aasadel on kuivheinasaak 10-20 ts/ha, Kasari aasadel kohati kuni 30 ts/ha. Aasaheina söödaväärtus on hea; mõnedel aasadel peetakse seda isegi paremaks põldheina omast (Laastre aas). Varakult koristatud heinas (Kasari aas) on proteiini-, valgu-, kiudaine-, eriti aga fosfori-(absoluutkuivas heinas 0,54%) ja kaaliumisisaldus (2,3%) kõrge (tabel 3). 
Jõgede ääres on aasarohumaad suuremalt osalt kitsad; nad laienevad jõekäärudes. Halva konfiguratsiooni tõttu on nad enamasti vähesobivad põllumaana kasutamiseks. Aasarohumaad kuuluvad meie parimate looduslike niitude hulka. Nende saagikust saab tunduvalt tõsta pealtväetamise ja õige kasutamisviisi rakendamisega [ 3 J. 
Aasarohumaid saab edukalt kasutada kultuurkarjamaiadena, kultuurniitudena ja kohati, kus ei esine suviseid üleujutusi, piiratud ulatuses ka põllupinna laiendamiseks. 
Kasari ja Riisa regulaarselt üleujutatavaid aiasarohumaid on otstarbe- kohane kasutada kultuurniitudena, luharohumaid looduslike, osalt parandatud looduslike niitudena. 
Rohumaade taimekooslused ja mullastik mereranniku üleujutusaladel Lääne-Eesti ja siaarte ulatuslikumad rannikuluhad ning roostikud paiknevad Miatsalu lahe ja Noarootsi rannikul, Virtsu ümbruses, Hiiumaal Käina lahes, Saaremaal Väikese väina ja saare lõunaosa lahekäärudes ['], mida meretõusud üle ujutavad. 
Rannikuluhtadel on kujunenud kihilistele soolakulistele kamar-gleimul- dadele, mis asuvad õhukestel alluviaalsetel meresetetel, osaliselt vahetult hilisjääaegsetel ja pärastjääaegsete! peenliivadel, savidel ning moreenil, tudra {J uncus Gerardi)niidud. 
Mere taganemisel ilmuvad Lääne-Eesti rannikul madalasse merelahte kõige esmalt gruppidena kõrkja {Scirpus sp.jlaukad, kuhu segunevad hundinuiad ( Typha sp.), üksikud jõetakjad {Spraganium simplex) ja hõredalt pilliroog ( Phragmites communis) . Aja jook- sul ülalnimetatud taimed vähenevad, ülekaalu saab pilliroog, kujuneb roostik. Mere taganedes tekivad roostikku tarnamättad ( Carex elata, C. Buxbaumii). Kui meri rannikuala veel ainult perioodiliselt üle ujutab, hõreneb pilliroog, roostik taganeb lageda vee piirile ja siia tekivad peamiselt halofiilsed taimed tuderluga ( Juncus Gerardi), valge kastehein ( Agrostis stolonifera, õieti variant maritima), soomusalss ( Heleocharis unig- lumis), randoisluht ( Triglochin maritima), rand-teeleht ( Plantago maritima), tõmmu kõrkjas ( Blysmus rufus). Nii kujuneb merest rannikuluht. charis uniglu- mis'e. var. 17,0 0,5 12,2 5,5 0,62 kooslust vähese pilliroolisandiga tuntakse kohapeal tudraniitude nimetuse all. Toiteväärtuselt peetakse tudraheina, kui ta niidetakse õitsemise algus- perioodil, mõnel pool võrdseks iaru-ja aasaheinaga. Niidetult kuivab ta väga aeglaselt, keskmiselt 9 päeva, ja on mahukaalult poole raskem aru- heinast. Tudrahein on sooladerikas; temaga söötmisel joovad veised rohkesti vett. Tudraniitude saak on väga kõikuv (4 -20 ts/ha) ; seda soodustavad üleujutused ja kahjustavad talvening kevadekülmad. Väärtuslike tudraniitude kõrval esineb rannikuluhal madala söödaväärtusega niite, milles valitsevad soomusalsi ( Heleocharis uniglumis) ja läikviljase loa {J uncus larnprocarpus ) puhtad kooslused. 
Harilikult järgneb tudraniidule sisemaa suunas väikesesiaagiline (3 - 4 ts/ha) lage pärisaru, kus esinevad läbisegi kuiva ja niiske laruniidu koosluse fragmendid ( Sesleria coerulea, Molinia coerulea, Carex panicea, Avena pratensis, Cirsium acaule, Trifolium montanum, Carex diversicolor) ning rannikuluha elementidest rand-teeleht ( Plantago maritima). 
Foto 1. Õhuke soolakuline kamar-gleimuld alluviaalsetel kihilistel meresetetel (Virtsu rannast). 
Foto H. Michelson. 
Hiljuti mere alt vabanenud rannikuluha soolakuliste kamar-gleimuldade ibejas turvastunud huu- mushorisont on väga õhu- ke (AoAi =3 5 cm), kihiline ja lasub vahetult gleihorisondil. Üleujutus- ala ebatasastes madalamates kohtades kujuneb kõrgete põhjavete puhul õhukese huumushorisondi alla kuni 5 cm tüsedune ookerkollaste laikudega tugevasti gleistunud sisse- uhtehorisont (Bg), millele järgneb sinakas glei (G). Kaugemal merepiirist, harvemini üleujutatavatel aladel, huumushorisondi tüsedus tõuseb. Nii näi- teks vahelduvad Mõniste rannikul Virtsu lähedal AoAi-horisondis kuni 15 cm sügavuseni ookerkollaste tähnidega toorhuumuslikud ibejad ja tolmjad sa- viliiva-kihikesed, millele järgneb sinine glei (G) nõrgalt kihilise tolmja sa- viliiva lõimisega (foto 1). Huumusesisaldus Mõniste, Puhtu, Saastna soolakulistes kamar-gleimuldades kõigub 4,3 -10,6%, lämmastikusisaldus vastavalt 0,48-0,85%. Muldade reaktsioon (pH Kcl ) kõigub 6,9 -7,1 vahel. Mullad on alustega küllastunud, sageli karbonaatsed. Kaltsiumisisaldus (HCI leotises määra- tuna) on nendes kõrge, samuti naatriumi-(Na 2 o) ja kloorisisaldus, mida on vastavalt 0,40-1,41% ja 0,13 -0,53%. Liikuva K2 O sisaldus on küllal- dane. Suuremat fosforivaru sisaldavad merekarbikesed, kuid liikuvat fosforit leidub mulla neelavas kompleksis seniste andmete järgi väga piiratult. Mereranniku üleujutusala mikroreljeefsetes lohkudes, kuid ka avaranniku õhukestel soolakulistel ibejatel madalsoomuldadel esineb piiratud ulatuses lünktarna (Carex disticha ) hariliku tarna (Carex Goodenowii) kooslus, millele lisandub Puhtus harvalt pilliroog, Saulepi avarannikul hõredalt randõisluht. Kuivheinasaak on 6-12 ts/ha. Ibejate madalsoomuldade reaktsioon Puhtus on 5,6, Saulepis 5,4; küllastusaste Saulepis on 96%. Orgaanilise aine ja lämmastikusisaldus Puhtus on vastavalt 26.1% ja 1,36%. Puhtust võetud liammi-madalsoomulla proovis oli liikuva K-0 sisaldus 35 mg/100 g, liikuva P.,0 5 sisaldus 0,6 mg/100 g. Puhtu ibeja madalsoomulla kloorisisaldus (0,09%) on kõrge, võrreldes väljaspoo 1 mere üleujutust asuvate muldade kloorisisaldusega (tavaliselt <O,OOl %). See on omane meie mereäärsetele soolakulistele, kaaliumkloriidija naatriumkloriidirikastele muldadele. 
Rannikuluhale järgneb merevee piiril tavaliselt roostik või lage vesi. Ligikaudselt on roostiku pindala Lääne-Eesti rannikul ja saartel 8000 ha. Madaliam, punase tüükaga, seest umbne pilliroog levib peenliivasetetel; viirsavidel on, ta kõrgem ja jämedam. 
Lammija rannikurohumaamuldades ning nendelt kogutud söötades on määratud tähtsamad mikroelemendid. Omastatava vase sisaldus on kõrge (2,5 mg kilogrammi õhukuiva mulla kohta), nii et taimede vajadus tema suhtes on rahuldatud. Erand ikult on madala vasesisaldusega Puhtu 4 ibejas madalsooturvasmuld (tabel 4). 
Söödaproovides on vasesisaldus 3,3-6,8 mg kilogrammi absoluutkuiva heina kohta. Kirjanduse andmed on söödas vajaliku normaalse vasesisalduse kohta väga erinevad. Skandinaaviamaiade andmete kohaselt [ 2 ] peab vasesisaldus heina kuivaines olema vähemalt 3-4 mg kilogrammi heina kohta ja koobialtisisaldus 0,5 mg/kg. 
Boorisisaldus soolakulistes kamar-gleimuldades ja ibejates soolakulistes madalsoomuldades on 25,5-59,0 mg kilogrammi mulla kohta, mida tuleb pidada kõrgeks, võrreldes meie teiste muldadega. Omastatava koobalti sisaldus tudraniitude muldades kõigub seniste analüüside põhjal 1,5 - 2,2 mg piirides kilogrammis mullas, tõustes Noarootsis kuni 3,2 mg-ni; söödas kõigub omastatava koobalti sisaldus 0,1-0,25 mg piirides. See hulk on suuteline rahuldama loomaorganismi vajaduse. 
Mereäärsed õhukesed ibejad peenliivad ja saviliivad moreenil ja savil on retsentsed (alluviaalsed) mere üleujutusvee-setted, milledele on kujunenud enamasti soolakulised õhukesed kamar-gleimullad tudraniitudega. Tüüpilised toiterikkamad soolakulised mullad on kujunenud silurialale (Lääne-Eesti ja saarte rannikul), kuna nõrgalt soolakulisi mereäärseid kamar-gleimuldi esineb devonialal (Pärnu -Tahkuranna -Orajõe rannikuliivadel). Mereäärsetes kamar-gleimuldades on kaalium, fosfor ja vask, samuti naatrium ja kloor kontsentreerunud liikuvate ühenditena õhukeses, 3-5 cm tüsedusega toorhuumuslikus Silurialal on mereäärsed soolakulised mullad setetel küllastunud, moreenil eranditult karbonaatsed ning sisaldavad enam naatriumi (kuni 1,41%), kloori (kuni 0,53%), väävlit ja boori kui devonialal üleujutatavad rannikurohumaad tüsedatel mereliivadel. Mereäärsed kamar-gleimullad on kaaliumirikkad, silurialal vase-, boori-ja koobaltirikkad, kuid üldiselt keskmise mangaani- sisaldusega. Suuremaid fosforivarusid sisaldavad merekarbikesed, kuid liikuvat fosforit mulla neelavas kompleksis on senistel andmetel enamasti väga piiratult. Mikroelementidest sisaldub tudra kuivheinas eriti roh- kesti boori; vaske ja koobaltit esineb keskmiselt või üle keskmise. 
Ranniku-luharohumaade ja -muldade analüüsi vajadus on üles kerkinud seoses rohumaade boniteerimise küsimusega. On selgunud, et õitsemise algusperioodil koristatud mereranniku tudraheina läheb söötühikusse 1,8 kg, mereranniku luhaheina {Car ex disticha Car ex Goodenowii ) 2,0 kg ja Kasari aasa absoluutkuiva heina 1,7 kg (tabel 4). Selgub, et tudraniitudel on muld küll õhuke, kohati alles väljakujunemisel, kuid sellest hoolimata on ta suuteline varustama toiteelementidega teatavat liiki (halofiilseid) hea söödaväärtusega taimi. Nende omaduste poolest erinevad soolakulised kamar-gleimullad märksa teistest tammi-ehk alluviaalmuldadest, moodus- tades omaette alltüübi. Riannikuluhad enamasti pole parandatavad, küll aga on vajalik nende kasutamisviiside parandamine, eriti karjamaadel. Intensiivse süsteemitu karjatamise tagajärjel muutub rohukamar auklikuks ja mätlikuks. Eriti tundlikud pideva kärpimise ja tallamise vastu on pilliroog ja tudrad, mil- lede väljatõrjumisel jääb mätastele hõredalt järele soomusalss ja rand-teeleht (Audlas). 
Rannikuluhtasid on enamikus otstarbekohane kasutada looduslike niitudena, rakendades karjamaadel õige (kopliviisilise) karjatamissüsteemi, millega välditakse kamara läbisõtkumist ja rohumaa saagilangust. 
Roostike pindala hõlmab Lääne-Eesti ja saarte rannikul 8000 ha. Nende tööstuslik kasutamine on perspektiivne (roliitplaadid). KIRJANDUS 1. Li И ema, A., Roo ( Phragmites communis Irin) põllumajanduslik tähtsus ja levimine Lääne-Eestis. Agronoomia, 1934, nr. 11/12. 
2. Nehring, K-, Lehrbuch der Tierernährung und Futtermittelkunde. Berlin, 1956. 3. Toom re, R., Lillema, A., Talts, S. ja L aa s ime r, L., Eesti NSV looduslike rohumaade tüübid. Tallinn, 1957. ассоциацией Festuca pratensis Alopecurus pratensis развиты на дерновых зернистых почвах, подстилаемых ленточными глинами. Эти луга отличаются высокой урожай- ностью (в среднем 15-30 ц/га) и высокой кормовой ценностью (в одну кормовую единицу входит 1,7 кг сена). В нижнем течении реки долгопоемные луга с ассоциа- цией Carex disticha Phalaris arundinacea на аллювиально-болотных почвах (с уро- жайностью от 15-20 ц/ra) отличаются средней кормовой ценностью сена. (Характерные почвы и луга поймы р. .) Механический состав пойменных дерновых зернистых почв пылеватый средний суглинок, мощность Ai 80-150 см, содержание гумуса 7,2)-9,5%; реакция почв pH Kci 6.3 -6,5; степень насыщенности (V) 90 -98%. Почвы обеспечены микроэлемен- тами (табл. 3). По запасам гумуса эти почвы по сравнению с другими почвами республики стоят на первом месте (300 т/га). 
Кратковременно обводненные пойменные луга среднего течения реки Казари, уро- жайность которых можно значительно повысить удобрениями, целесообразно исполь- зовать как культурные сенокосы; долгопоемные аллювиально-болотные луга как естественные, а также, при урегулировании водного режима, частично и как улучшенные сенокосы. 



  Gerardi) ja valge kasteheina ( Agrostis stolonifera) 




  4. Muuga, A., Ilus, A., Eesti söötade keemiline koostis ja toiteväärtus.Tallinn, 1956. 


	Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse	Saabus toimetusse
	Teadusliku Uurimise Instituut	10. I 1958
	О ПОЧВАХ И ТИПАХ ПОЙМЕННЫХ И ПРИМОРСКИХ ЛУГОВ
	ЗАПАДНОЙ ЭСТОНИИ	
	А. И. Лиллема, кандидат сельскохозяйственных Hayrt	
	X. К. Михельсон, кандидат фармацевтических наук	
	Резюме	
	В среднем течении реки Казари кратковременно обводненные пойменные луга с