Alternatiivseid etümoloogiaid VIII. ahervare, -vars, kahju, laukama, ruttuma ja (vihma)sagar

Keywords: etümoloogia, sõnalaenud, eesti keel, läänemeresoome keeled, balti keeled

AlternAtiivseid etümoloogiAid viii ahervare, -vars, kahju, laukama, ruttuma jA (vihma)sagar LEMBIT VABA Annotatsioon. Artiklis esitatakse uus või täpsustatud etümoloogiline tõlgendus sõnadele ahervare, -vars 'põlenud hoone(te) (kivi)jäänused', kahju 'aineline kao tus, häda jt', laukama 'idanema', ruttuma 'pehastuma, kõdunema' ja (vihma)sagar 'vihmapilv, vihmahoog'. 

1. ahervare, -vars 'põlenud hoone(te) (kivi)jäänused' ahervare, -vars etümoloogia üle on pead murtud vähemalt aastast 1916, kui soome uurija Heikki Ojansuu (1916: 134) oletas, et need on rahva etümoloogilised moodustised sõnast ahjuvare(me)d. Ka Julius Mägiste on arvanud, et tegemist võib olla rahvaetümoloogilise tõlgendusega (EEW 1: 26 sub ahi), kuid esitanud ka SKESi (1: 5) seisukoha: ee aher-võib kuuluda sõnaperesse, kus on ka sm ahera 'kõva (pinnas)', aherikko 'munakivine pinnas', aherikkomaa 'rähane maa' ja ee mrd aherik 'ahervare, kivihunnik' (EEW 1: sub aher-2 ). Alo Rauna (1982: 2) järgi on sõna aher (vare) pärit olu ebaselge. SSAs (1: 52) on siiski lähtutud eeldusest, et ee aher-< ahi, ja kõrvutatud seda sõnadega sm aherrus 'põlenud või lammutatud hoone või küttekolde vare; hõõguvad söed (alemaal või ahjus); leivaahju põhi' ja ? vps ahḱerd 'hõõguvad söed (ahjusuus või koldes)'. 
Problemaatilist etümoloogiat on uuesti käsitlenud Udo Uibo (2011: 538-539) tõestamaks, et aher-on substantiivist ahi lähtunud er-lõpuline esiosa liitsõnades ahervare ja ahervars. (Nii analüüsib sünkroonselt ahervare-juhtumit ka Silvi Vare: ah(i) + er + vare, SP.) Murdekeelsed Amb Ksi Pil Hls Krk aherik 'ahervare', Lüg ahermik 'kivihunnik' ja Krk aher 'kivihunnik' väljendavad Uibo sõnul ahervarega sama mõistet või sellest lähtuvaid mõisteid. Samasugused er-liitelise esiosaga puhteesti tuletised on Uibo järgi nt niidermaa, tühermaa ja õierpuu ('õispuu', Anna Haava loodud sõna). 
Uibo etümoloogiasse süvenemisel torkab kohe silma, et analüüsist on kõrvale jäänud lähisugukeelte ja mitmed kõnekad eesti näited, kuid mis täiesti ilmselt on vaatlusaluse eesti sõnaga samatüvelised: 
-ee Lüg ahervare 'kivivaremed; kivihunnik ': kivi `unnik `kõrjetud `väljä `pääle kokko, kive Neovius jt 1984). 
Oletan, et kõne all on eventuaalne (algupäralt soomeugrilise) raliitega läänemeresoome tuletis ahera (ja selle edasituletised) hlms tüvest *aho (< vlms *ašo), vrd ee mrd ahu 'sööti jäetud alemaa; kuiv ja kõrge õhukese mullakihiga koht, liivamaa', vdj aho 'kesa, sööt, jäätmaa; (kuiv) metslagendik', sm aho 'kunagine alemaa, mis on hakanud metsa kasvama, harimata jäetud põld; kuiv lage väli, nõmm, palu; madal soine maa jt', krjA aho 'metsalagendik; viljatu koht' jt (SKES 1: 6; EEW 1: 34-35; SSA 1: 54). Läänemeresoome keeltes on muidki rA-liitelisi maastikusõnu, nt ee kamar 'maapinna pealispind', sm kamara id. (< kama 'kõvaks kuivanud aine'), ee manner, mander, sm manner, mrd mantera 'maismaa' (~ mantu 'maapind, maakamar') jt (Hakulinen 1968: 113-114, 145 järgi kuuluvad samasse peresse ka silmakaed tähistava kaihi : kaihin ~ kaihen (ja ? ee kae) ümber koondatud sõnad: sm kaiha, kaihea 'puoli hämära, varjoisa, synkkä, pimeä, kolea; syrjäinen paikka, pimento', kaiho, kaihu 'syrjä, piilo; suoja', kaihi, kaihe, kaiho 'silmän samentuma; ohut verho, peite, suoja (tuulelta); siimes, katve; hämärä, pimeä', kaihea 'synkkä; karvas', kaihura 'puolihämärä', kaihota 'piileskellä, karttaa; salata, ujostella', kaihtaa, kaihtia 'pimentää, estää näkymästä; salata, tehdä salaa; karttaa, pakoilla', kaihtua 'pimetä (silmissä); sokaistua; haalistua, kalveta; selvetä, kirkastua', kaihteessa 'salassa, suojassa', kaiheksua 'nähdä epäselvästi, olla näkevinään t. tuntevinaan', kaihdin '(hevosen) silmälappu; ikkunaverho', kaihto 'kaino, ujo, nolo', kaihuttaa 'varustaa silmälapuilla, kesyttää, opettaa (hevosta)', krjA kaihte ja lü kaehte 'silmä kaihi'. Soome etümoloogiasõnaraamatute seisukoht rajaneb R. E. Nirvi uurimusel "Kaiho ja kaihota" (Nirvi 1955: 58-83, 95-100). Nirvi järgi on tüvisõna kaihV algtähendus 'kaitset pakkuv kate', mis võimaldavat seletada kogu sõnapere tähendussuhteid ja nihkeid, s.o 'varjuline koht' > 'hämar, pime' > 'nägemast takistama, salgama, peidus hoidma' > 'peitma, katma'. Tähendushargmiku liin 'kurbus, lein, kurvastama, leinama' > 'oma teo tagajärgede pärast kurb olema' > 'taga kurtma, haletsema, s.o kahet sema, kahetsust tundma' on Nirvi arvates seotud omaaegsete rituaalsete kombe talitustega, mis nõudnud pea ja näo katmist (nt surnu, mõrsjaitkude esitamisel), eesti-liivi tähendust 'õnnetus, õnnetusjuhtum (nagu tulekahju, välk, uputus, hukkumine)' tulevat aga seletada eufemismitaotlusega. 
Nirvi seletuskatse on kahtlemata huvitav, kuid pole siiski veenev loo maks loogilist semantilist silda ee kahju jt ning silmakaed tähistava kaihi jt ümber koonduva sõnapere vahel; ee sõnal kahju jt puudub rahuldav etümoloogia (vt ka Häkkinen 2004: 319 sub kaiho). Oletan, et kõne all on ilmne balti laenujuhtum: vlms *kajša < blt gaiša(-), vrd ld gaĩš-ti (gaĩšta, gaĩšo) 'kasutult aega viitma, aega raiskama, venitama [mis viib korvamatu kahjuni] (kas nori gyventi -turi negaĩšti 'kes tahab ellu jääda -ei tohi viivitada'); otsa, viletsaks, nõrgaks jääma, ära kaduma, hukka, raisku minema; nälga tundma, nälgima, lahjuma; kõngema, kärvama, lõppema, hukkuma, surma saama (gyvoliai visi kaimyno gaĩšta 'kõik naabri loo mad saavad otsa', gaĩšo karvė 'lehm sai otsa, lõppes', žmonės gaišo kaip musės, ir išlikę gyvi bėgo ieškoti duonos į kitas vietas 'inimesed kõngesid kui kärbsed, ja ellujäänud põgenesid mujale leiba otsima'); meelemärkust kaotama, pööritust tundma', gaišìnti (> vlgvn зго ́йшыць, згэ ́йшыць) 'vigas tama, rikkuma' (Zinkevičius 1987: 67), gaišà 'ajakadu, ajaraisk;venimus, uimerdis', gaĩšena 'surm, lõpp;looma korjus, raibe;väga kõhn inimene, lahja loom', geišamà 'ots, lõpp, surm', lt gàis-t (gàist, gàisa) 'kaduma, hääbuma / vergehen, schwinden', gàisinât 'raiskama, pillama / vergeuden, vertun, verschleudern' (LKŽ;ME 1: 586, 587; LEW 1: 129; LEV 1: 280-281). Kazimieras Būga (1959: 285) on oletanud, et ld verbi gaĩšti põhitähendus on 'otsa saama, hukkuma, kõngema, kärvama'. Balti sõnatüve seosed teiste indoeuroopa keeltega on ebaselged. Paljud uurijad seovad balti sõnatüve ladina verbiga haerēre 'kinni, pidama jääma, liikumatuks jääma, takerduma / stecken bleiben, festsitzen'; oletatav ieur etümon *g h ai̯ s-'kinni, pidama jääma / stecken bleiben' (ALEW 1: 282-283 sub gaĩšti). 
Nii häälikuliselt kui semantiliselt on balti etümoloogia laitmatu. Sõna tüve balti päritolu lubab nüüd väita, et diftong ai ei ole selles tüves hilis tekkeline, nagu on arvanud Eva Uotila (1986: 216). 

laukama 'idanema'

Verb on registreeritud Saaremaalt ja Karksist: Jäm Khk Mus Pöi `laukama : laugata ~ `laukada 'idanema, iduotsi välja ajama, kasvama hakkama (oras, õlleoder)': Khk sibul kevade idanema akab, siis akab `laukama; Jäm Khk Kaa `laukima 'idanema: Khk rugid `akvad juba `laukima; seeme akab juba `laukima, `valged otsad juba väljas; seeme on `laukimas, peene idre ['idu'] `väljas; Krk `laikume 'kasvama (linnastest)': ku vähä `laikume löönü, siss om parass kujuma panna (EMS; EKMS 1: 1051 Kasvama; MUL). 
Teadaolevalt ei ole verbil vasteid väljaspool eesti keeleala. Provisoor selt olen juhtinud tähelepanu verbi võimalikule balti päritolule (Vaba 2011: 753). Kõne all ongi ilmne läti laen: lt plaûkt (plaûkst, plaûka) 'puhkema, pakatama, õitsele minema, lahti lööma, võrseid ajama, kasvama / ausschla gen, sprießen, sprossen, aufblühen, gedeihen', vrd ka ld plaũkti (plaũkia ~ plaũksta, plaũkė) 'pead looma (vilja kohta), punga minema, punguma / aufgehen (von den Getreideähren)', pláukėti 'pead looma (rukis) / abwar ten, bis der Roggen Ähren ansetzt, bis die Ähren aufgehen' (LEW 1: 608). 
LääneSaaremaalt, samuti Karksist on juba varasemast teada üks nes sealsele murdekeelele ainuomaseid läti laene. Kuna Saaremaalt on [1710-1730]: 214); saggar, -a d., saggaras, -ra r. 'die hölzerne Henge; die Regenwolke', lumme saggaras 'Schneewolke' (Hupel 1780: 262). 
Pilved, eriti paljude erikujudega (sulgjad, niitjad, konksjad, sakili sed, haralised vms) kiudpilved (vt nt Jürissaar 1999) on pilkupüüdvad, tekitades vaatajas võrdluspilte ja ajetades looma metafoorseid tähendusi. Rahvakeeles on pilvi, sealjuures just kiudpilvi iseloomustatud sõnadega (h)aga : (h)aa 'hagu; oks, vits, kepp' ja hagu : hao 'maharaiutud peened puud, võsa, laasitud oksad; oks, vits': Mus aad o peenised `püsti pilvekiud; Pha siis kui `söuksed pilve`rünkad ning aad on, siis pidi `vihma tulema; Pöi tormi agad on ikka `valkjad; Var teeb tuult, agad ülevel; ää ilma aga; Hää kus aa tüi ['hao tüvi e tüügas'] on, säält akkab tuul puhuma; ku kaks aa tüid `vastamisi, siis kolmanda pääva tuleb suur torm ja vihmasadu; Kse `seuksed aud ['kiudpilved'] o `taeva all; KJn agu taevas [kiudpilvine taevas] ---kui taevas on siuksed räbused, pikad pilved (EMS). VMSi järgi on tuulehaga 'kiudpilved' tuntud enamvähem ülemaaliselt, kitsama piir kondliku levilaga aga samatähenduslikud sõnadega tuulehagu ja tuuli-aga. Metafoorsed pilvenimetused on veel Lai rondilised 'rünklikud pilved', vrd ront : rondi 'puunott, puujuurikas, tüügas' (VMS), ja Rei pilve sakkad (EKMS 3: 170 Pilv), vrd sakas 'juurtega känd'. 
Sakilise või haralise kujuga pilve võrdlemine sagaraga on samuti tabav, pidades meeles, et sagar tähistab eesti murdekeeles kõverate harudega oksa (Rid Mär), väljajuuritud kändu (Vän), kuhjavarda tuge (Võn) või vemmalt (HJn) (vt EKMS 4: 944,3: 301 Puu osad,1: 418 Heinakuhi,2: 765 Löömariistad). Samuti on oluline teada, et vanaaegsed uksesagarad tehtigi loodusliku kõveruse ja oksaharudega tarbepuust, vt nt Aadu Toomes salu kirjeldust Saaremaa Kaarmalt: sagarad te`hti sei`ksest köverast kadakast vöi jä`lle tamme oksast (Toomessalu 1969: 54). Gustav Ränk (1939: 45) kirjeldab rehalaväravaid, mille sagarateljeks oli valitud peenike puutüvi, mille külge jäetud oksaharu täitis uksepõõna ülesannet. Käsitluse lõpetuseks juhin tähelepanu sellele, et loodusliku haralisuse tähendust kätkevad endas juba ee sagar jt balti laenualuse jätkajad tänapäeva leedu ja läti keeles (vt eespool). 

AlternAtive etYmologies viii


LEMBIT VABA

The article presents new or revised etymologies for the words ahervare, -vars '(stone) ruins of a burntout building', kahju 'material loss, damage, harm etc', laukama 'to sprout', ruttuma 'to rot, decay' and (vihma)sagar 'raincloud, rainshower'. 
ahervare, vars '(stone) ruins of a burntout building' has often been linked to the word ahi 'oven'. Estonian aher-belongs to a word family including Estonian dialectal aher, ahervare, aherik, ahermik 'pile of rocks'; Votic aherikko 'poor, sandy soil'; Finnish dialectal ahera 'thick beach sand', aherikko 'gravelly, peb bly land with little soil' and others. This word family comes from the Finnic derivation ahe-ra and its further derivations from the stem *aho. The original meaning of ahera is 'land poorly suited or unsuitable for cultivation', which has led semantically to the meaning of 'pile of rocks'. ahervare, -vars with the secondary meaning of '(stone) ruins of a burntout building' has overridden ahjuvare and other variants. 
The phonetic variability of kahju : kahju 'material loss, damage, sad mood, commiseration' in Estonian dialects is considerable: kahi, kaeho, kaih, `kaiho, kahu and others their source form is *kaiho. This word family comprises a number of verbs with phonetically variable derivation stems, among them kahjustama 'to damage, harm', kahjatsema, kahetsema 'to feel dissatisfied' and others. The Estonian word family in question has equivalents in all Finnic languages except for Ludic and Veps: Courland Livonian ka'i 'damage', Votic kaiho 'damage, destruction', Finnish kaiho 'sorrow, shortage; worry etc', kaihota, kaihoa 'to sad den; to lament', Izhorian kaiho 'lament, loss', kaihoda 'to lament; to yearn, long for'; Karelian kaiho 'sadness', kaihota 'to sadden', kaihuo 'to yearn, long for'. This word family has erroneously been thought to include Finnish kaihi and Estonian kae 'cataract', as well as Finnish kaiha, kaihe 'shadowy', kaiho, kaihu 'hiding place', kaihi, kaihe, kaiho 'clouding of eye lenses; concealing cover; dim, dusky', kaihea 'dark; bitter', kaihota 'to conceal oneself', kaihtaa, kaihtia 'to prevent from seeing', kaihto 'bashful' and others, Karelian kaihte and Ludic kaehte 'cataract'. This etymology is based on the assumption that the word family has developed semantically from the root word kaihV 'a covering providing protection': 'shad owy place' > 'dim' > 'to prevent from seeing, keep hidden' > 'to hide, cover'. According to this interpretation, the semantic line 'sadness, grief' > 'to be sad' > 'to pity' is related to ceremonial rituals that demanded the covering of the head and face, while the EstonianLivonian meaning of 'accident' can allegedly be explained as an attempt at euphemism. However, this explanation fails to draw a logical semantic connection between the family represented by Estonian kahju 'material loss' and that represented by Finnish kaihi 'cataract' and others. This is clearly a Baltic loan: Old Finnic *kajša < Baltic gaiša(-): Lithuanian gaĩš-ti (gaĩšta, gaĩšo) 'to waste time; to become wretched/pitiful, die, perish etc'. 
laukama 'to sprout (shoots, barley)' has been registered in western Saaremaa and from the Mulgi dialect area in Karksi. It is an obvious borrowing from Latvian: plaûkt (plaûkst, plaûka) 'to sprout, burst into bloom, etc'. 
ruttuma 'to rot, decay' is a South Estonian verb, borrowed from Latvian strutuôt 'to rot'. 
(vihma)sagar 'raincloud, rainshower' and (ukse)sagar '(wooden) hook of a gate or door hinge' have been regarded as homonyms of different etymological origin. Estonian sagar 'wooden door hinge' and its cognates, found in all Finnic languages, are borrowed from Baltic < *stagara-: Lithuanian stãgaras 'dried plant stem, twig; leaf stalk'. Estonian (vihma)sagar, on the other hand, has an equivalent only in Courland Livonian: zägàr 'rainshower, blizzard, storm; rain, snow, or thundercloud'. Analysis of Estonian vernacular cloud names reveals that EstonianLivonian cloud semantics is based on a metaphor, reflected in this case as well, in which jagged or unevenly shaped clouds are compared to the word sagar '(crooked) wood slat'. 
Keywords: etymology, loanwords, Estonian language, Finnic languages, Baltic languages Lembit Vaba phorest45@gmail.com 



  ahervare; Ksi aherik 'kiviaed': aherikku on kiva kokku `toodud; Hls aherik om suur `ringiratast --rõugu `moodi unik, ümärik, kos kivi kokku aet om (EMS); Lõ ahervars, ahervare 'ohvripaik, surnuist põlvnevate kummitiste ja kodu 



kaitse vaimude asukoht, kuhu (veel XIX s[ajandi]l uudseande viidi' (EKMS 2: 1265 Ohver); kiviahervare, -ahervars mõista tuste keeles ja vanemas kirjasõnas, nt Tür Kurat kiviahervare peal (= kanapesa) (EM); Seälsammas on weel tännapäwani mitmes kohhas mäe kingud ja kiwwi ahherwarred, kus wannast ebba jummalatte altarid on seisnud, ja kus mitme tuhhande innimesse werd on ärrawallatud ebba jummalattele ohwriks, et neid tahheti selle läbbi ärraleppitada (Endised ja praegused paganad 1876: 288); -vdj aherikko 'vilets, liivane maa; vilets liivane (maa kohta) / бесплодная, песчаная почва; бесплодный, песчаный (о почве)': millõ puuttu sarka aherikko, aherikko maa 'jagati põllutükke; mulle juhtus põlluks vilets, liivane maa' (VKS 1: 73); -sm Kallivere (Ingerimaa) ahera 'jäme mereranna liiv / someroi nen merenrannan hiekka', KaguHäme kirdenurk, Lõuna Karjala haj, KeskKarjala lõuna ja keskosa, KeskSoome lõunaosa kagunurk, Iitti (Kymenlaakso), Enonkoski, Puumala, Ristiina (LõunaSavo), Konginkangas (KeskSoome põhjaosa), Kuhmo (Kainuu) aherikko 'mullavaene kruusamaa, klibustik / vähä multainen soramaa, somerikko', IdaKannas (Sakkola) 'liiva ja kruusamaa': oha sellaista [huonoa] a. peltuo 'on küll sellist [kehva] kruusast põllumaad', Johannes (LõunaKarjala), Kuhmo (Kainuu) ahero 'habras, pude, kuiv, vilets, kehv, harimiseks kõlbmatu (maa, põld, lumi) / hapero, hauras, kuiva, kehno' (SMS; 


  Ühtlasi on ta usutavalt seletanud, kuidas erda-tegusõnadest on võidud tuletada erma(a)-~ ermu-lõpulisi nimisõnu, mis märgivad tegevuste ja nende tagajärgedega seotud kohti, nt song-erda-ma 'sonkima' ⇒ songerma(a) ~ songermu 'ülessongitud ebatasane maa'(EEW 9: 2851(EEW 9: -2852sub songima).Arvukate erma(a) lõpuga sõnade eeskujul on loodud Uibo artiklis nimetatud tühermaa 'väheväärtuslik vms maa', mrd niidermaa 'niit, heinamaa'.aher-puhulonvormiltjasisultsobivat tõuke e eeskujusõna raske osutada.Mitteetümoloogilise er-järjendiga liitelised taimenimetused on eesti keelde sugenenud germaanilaenuliste taimenimetuste eeskujul, nagu kuller (vrd rts mrd kɯldωr-kωp ̠ , koldär-, ko:ldärblɷ:mo 'kullerkupp', Danell 1951: 226; ORDBOK): kann, -kopp, -kukk, -kupp, -nupp ja -pupp piibi 'lehepill, vile', piip : piibu 'toru, anuma kallamistoru, tila; suitsetamis piip, seda meenutav ese', pillerkroon 'maarjasõnajalg (Dryopteris)' ~ pill 'mitme putktaime nimetus', puperlill 'kullerkupp; varsakabi (Caltha palustris)' ~ pupar 'kupar', villerpea 'villpea (Eriophorum)' ~ vill : villa.(RahvakeelsedtaimenimetusedallikastVilbaste1993.)Teisedläänemeresoomekeeledselliseltloodud omakeelseid taimenimetusi ei tunne.Eespool nimetatud õierpuu 'õispuu' loomisel on luuletaja Anna Haaval võinud eeskujuks olla kodukandi Kodavere eiermu 'õis' (EMS), vrd samuti rl Oh mo weli õiermala 'Ach mein Bruder in der Blüthe' (Neus 1852: 382).nukkermeelvmsmillegipärast;kaas, osavõtu või haledustunne (teise inimese) kurvastuse, õnnetuse, halva olukorra puhul'.Murde keeles on sõna häälikuline varieeruvus suur: R kahi : kahju, Lõ kaeho ~ kaehu, VId kaih : kah́o, `kaiho, Sa Lä kahu ~ kaho jt (EMS).Kõigi nimetatud häälikuvariantide lähtekujuks on *kaiho, tuletis hlms tüvest *kaiha.Sõnaperesse kuulub kena hulk häälikuliselt varieeruva tuletus alusega verbe, sh kahjustama 'kahju tekitama', kahjatsema = kahetsema'tuska, rahulolematust tundma'; Wiedemann 1973 Wiedemann [1893]]: kahatsema, kahima, kahitsema, kahjama, kahjetsema 'kahju tundma, haletsema, kaasa tundma / bedauern, betrauern, bereuen', kahjuma 'kahju tundma / bedauern, sich leid sein lassen', kahjutama 'kahju tegema, rikkuma; kahetsema / Schaden anrichten, beschädigen; bedauern'.Rahvalauluks vormitud kahju on kaasinimesele tekitatud füüsiline, moraalne või aineline halbus: Oota, oota Otsa Matsi / Kas sina seda mälestad / Mitmed kahjud sul on käinud / Sul on käinud kolmi kahju / Hobu sul loodi, naene poodi / Tütar tehti tiine'eksi < Kadrina 1896; Enne mina siit ei lähe / Kui mina kolmi kahju teen / Selle tua ma laotan / Selle koha ma kaotan / Tua ma võtan turja peale / Ahju ahnitsen õlale / Kerise kergitan kindasse./Kambrivõtan kaindelasse < ?VäikeMaarja 1866 (ERA).Vanemas kirjasõnas ja leksikograafias on sõnapere kohta ohtralt teateid: Boierus ≤ 1587 kahelik 'kahetsusväärne', Kohtuvanne ≅ 1600 kahjux 'kahjuks', kahjolickul 'kahjulikul'(Ehasalu jt 1997: 113); Müller 1600-1606 kachiust ninck heddast; Rossihnius 1632: 127, 128 hoida kike kurja ninck kahu ehst, kahitzema; Stahl 1637: 105 Schade / kahjo / kahjost, Schaden / kahjo tegkema; Gutslaff 1648 Schade kahj / u, rewen poenitére kahjetzema; Göseken 1660: 304 nachtheil / (damnum) kahio, 348 Schade / (damnum) kahio / hirmus (suhr) kahio, Schaden / (nocere) kahio teggema, 429 verlust / (damnum) kahio, verlust leiden / (naufragium facere) kahio sahma, 132 Bereuen / kadduma, kahhezama, 157 Dauren / (mitleiden) kahhetzama, 209 gereuen / kahhezama, 337 reuen / (poenitere) kadduma / kahhezama; Vestring 1998 [1710-1730]: 62: Kahjo G jo, Der Schade, Kahjo teggema; Schaden Abbruch thun, Kahhetsema Bereuen; Hupel 1780: 169 kahhetsema bereuen r., 170 kahjo Schaden, Verletzung, Beleidigung r. d., kahjo teggema beschädigen, schaden, Abbruch thun r. d., kahjus sigginemä mislingen d. Eesti sõnaperel on etümoloogilisi vasteid kõigis läänemeresoome keeltes, v.a lüüdi ja vepsa: -lvS kaid, -ub 'kahetsema; muret tundma (kellegi pärast) / bedauern; besorgt sein' (WP: 76), lvK ka'i (< *kajo < *kaiho) : sgp ka'jjə̑ ~ ka'ij̆jə̑ 'kahju, kahjustus; kaotus / Schaden', ka'ij̆jə̑, prs kajùb 'kah 


	naerdakse, kaks surnut leinatakse', kaihuo 'kaivata, kaihota; etsiä' (KKS). koostisosaks (EEW 7: 2040 sub pikk). 2. kahju 'aineline kaotus, häda jt' Soome etümoloogiasõnaraamatute (SKES 1: 141; SSA 1: 274-275)
	EKSS kirjeldab kahju : kahju tähendusvälja järgmiselt: 'aineline kaotus,
	varanduse vähenemine või hävimine; häda, viga, kahjustus, halbus; kel
	legi, millegi suhtes ebasoodsalt või halvasti (postpositsioonilaadselt);
	). rä-liiteline on muu hulgas ka sm mrd viherä (algupärasem kui soome ühiskeelne vihreä) 'roheline', mis tuleb esile ka eesti murdelises türn ja viirpuu nimetuses viher(puu) ja selle häälikulistes variantides (~ viha 'ussimürk; vihavaen jt', mr užar 'roheline, noor') (ibid.: 114; SSA 3: 438 sub vihreä; Häkkinen 2004: 1486 sub vihreä). Läänemeresoome keeleaines osutab, et ahera algsem tähendus on 'kivine vms maa, mis on harimiseks vähekõlblik või kõlbmatu', kust ka tähendushargmiku liin 'kivihunnik'. Kivihunniku tähenduses on aher-sõna eesti keelealalt murdekogumise käigus vähe registreeritud. Võimalik, et homonüüm aher 'sigimatu, viljatu; napp, kasin, kehv' on selle välja vahe tanud, pidades meeles tõsiasja, et homonüümipaaril on ühist semantikat, s.o 'viljatu, kehv'. Seetõttu polegi nii ootamatu, et EMSis on Vigalast registreeritud teade ahermaa seotud sigimatust ja nappust, kehvust mär kiva aher-homonüümiga. Liitsõna ahervare, harvem ahervars teisese tähendusega 'põlenud hoone(te) (kivi)jäänused' on varju jätnud ja kõrvale tõrjunud ahjuvare jt häälikuvariandid ning saanud üldiselt tuntuks, mida on soodustanud häälikuline ja semantiline lähedus. Esitatu valguses on ahervare sisult tautoloogiline liitsõna, sest ka vare on 'hunnik, lade, virn' (vrd vare suuri kivimürakaid). Liitsõnad, mille täiend ja põhiosa tähistavad rahul olematus, ) < ee
	ühtivaid mõisteid (nt pussnuga, maduuss), pole just igapäevased keelendid, (Äimä 1901: 25, 37; Ojansuu 1916: 143);
	kuid neid ei saa siiski tavatuks pidada. -is kaiho 'valitus, mieliteko, tarve; vahinko, menetys', kaihoda 'valit
	Noomeni ja verbitüvedele liitunud er-järjendiga liitsõnade täiend taa; kaihota, kaivata' (Nirvi 1971: 123), Hevaha kaihodag (kippua)
	komponentidest on põgus ülevaade Wiedemanni grammatikas (Wiede 'kaevata (valu)' (Laanest 1997: 58);
	mann 2005 [1875]: 181) ja pikem käsitlus Arnold Kase liitsõnauurimuses -krj kaiho 'raukka, kurja; suru', kaihota 'surra': Uhtua häissä kai-
	(Kask 1967: 13). Liitomadussõnades pikergune, pitkergune jt on Julius hotah, ei muuvalla 'pulmas leinatakse, mitte mujal', Suistamo
	Mägiste er-järjendi arvanud kompleksse deminutiivliite -erä + koinen vuoz nainutta nagretah, kaks kuollutta kaihotah 'aasta abiellunut

'kullerkupp (Trollius)', -kupp 'varsakabi (Caltha palustris); kollane vesikupp (Nuphar lutea); valge vesiroos (Nymphaea alba); kanakoole (Ranunculus ficaria); ümaralehine kellukas (Campanula rotundifolia)', -kuusk 'kuuskjalg (Pedicularis); põldosi (Equisetum arvense)', kulder-: -kupp, -knupp, -kõllakas, -nupp 'kullerkupp (Trollius)', -mann 'põisrohi (Silene); nõmmliivatee (Thymus serpyllum)', mooderverk ja muttervergid 'moorputk (Pastinaca sativa)', leeverstok 'leeskputk (Levisticum)', palderja(a)n 'palderjan (Valeriana)', veeder-kapsad 'sööda e lehtkapsas (Brassica oleracea)', vehverments ja pipermünt 'piparmünt (Mentha piperita)' jt.Need on (h)ellerhein 'pääsusilm (Primula farinosa) jt' ~ ellu 'lill', kukerkuusk 'verev kontpuu (Swida sanguinea); kuslapuu (Lonicera xylosteum); põldosi (Equisetum arvense)', kukerkuusike 'kuuskjalg (Pedicularis)' ja kukerpuu '(Berberis); paakspuu (Frangula alnus)' ~ kukk : kuku 'õisik, käbi, linakupar, seemneupp', kukermari 'kukemari (Empetrum nigrum)' ~ kukk : kuke (kodulind), lillernaat 'kullerkupp (Trollius)' ~ lill, mullõrnupp 'kullerkupp' ~ mull 'kupp, kubel', nallernaat 'kullerkupp; seahernes; naat jt' ~ nall 'pannal, klamber', nullernupp 'kullerkupp' ja nullernukk 'nurmenukk (Primula veris)' ~ null '(juukse)krunn', piiberleht 'piibeleht (Convallaria majalis); mustjuur (Scorzonera humilis)' ~ piip : justama, kahju tekitama / schaden' (Kettunen 1938: 101a); ka'j 'kahju; kahju, häda / žēlums; posts, zaudējums', ka'jjõ tundõ 'kahju tunda, kahetseda / nožēlot' (Posti 1942: 242; LELS: 101); -vdj kaiho : kaihoo 'kahju, kahi, kahjustus; kadu, häving / убыток, урон, разор; гибель', kaiholin 'kahjulik, kahjutoov / убыточ ный', kaihoossa 'kaevata, kurta; haliseda, hädaldada; kahetseda / жаловаться, посетовать, (по)плакаться; (по)жалеть', kaihota : kaihoon 'kaevata, kurta, haliseda, hädaldada / жаловаться, (по)сетовать, поплакаться (? < sm) (VKS 2: 36-37); -sm kaiho, kaihu, kaihe 'ikävä, kaipuu, suru; valitus; halu, tarve, puute; huoli, pelko; (mieluinen) muisto; kiukku, viha, nurja mieli, kateus; (vkirj) surullinen, synkän näköinen, laiha ihminen; arka,ujo', kaiho, kaihi 'pahansuopa, kateellinen; laiha, kalpea; pelottava, kammotava', kaihea 'haikea', kaihokas 'laiha, hintelä; pitkulainen', kaihota, kaihoa 'ikävöidä, surra; valittaa; kaivata, haluta, kysellä, tiedustella, etsiä; karttaa, pelätä' (Nirvi 1955: 58-65; SKES 1: 141; SSA 1: 275); PärisSoome põhjaosa kahju 'vilppi, valhe', Suursaar, Tütarsaared kahju ~ kahjo 'õnnetus, kahju / vahinko' (SMS 
VKS 1-7 = Vadja keele sõnaraamat 1-7, 1990-2011. Toim Elna Adler, Merle Leppik, Silja Grünberg. Tallinn: Eesti Keele Instituut. vms = Väike murdesõnastik I- II, 1982-1989. Toim
L Vaba
Alternatiivseid etümoloogiaid VIII. ahervare, -vars, kahju, laukama, ruttuma ja (vihma)sagar