METSA VARE HULK JA KOOSTIS LOOMETSAS


Seoses looalade metsastamise ja loometsade majandamisega alustati 1956. aastal ENSV TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis uurimistöid loomuldade (paepealsed e. huumus-karbonaatmullad) metsakasvatuslike omaduste tundmaõppimiseks. Silmas pidades loomuldade viljakuse tõstmist, kuulub suur osa sellest tööst metsataimestiku ja mulla vaheliste suhete väljaselgitamisele, mis on väga mitmekülgsed. Võib julgesti väita, et seni oleme neist ainult üksikuid tundma õppinud. Teatavat edu selles suhtes on saavutatud alles viimastel aastatel, tänu V. Sukatšovi (1947) poolt arendatud biogeotsönoloogia teooria praktilisele rakendamisele. 
Biogeotsönoloogilisest seisukohast lähtudes on metsa ja mulla keeruliste suhete aluseks nende vahel pidevalt toimuv ainevahetusprotsess. Selle olulisemaid momente on puude poolt tarvitatud mineraalainete suurema osa tagastamine mulda koos sureva orgaanilise ainega metsa varega. 
Vare hulgast ja koostisest oleneb metsa ia mulla vahel toimuva ainevahetusprot- sessi intensiivsus, mis omakorda mõjutab mullatekkeprotsessi kvantitatiivseid ja kvalitatiivseid külgi. Seepärast on metsa ja üksikute puuliikide osatähtsuse mõistmiseks loo- muldade arengu protsessis oluline teada metsa vare hulka, langemise dünaamikat ja koostist. 
Allpool ongi neid küsimusi käsitletud Kuusiku metskonna loometsadest 1956.-1957. 
aastani kogutud materjalide põhjal. 

Uurimisobjektid ja -metoodika

Pae sügavuse, struktuuri, lagunemise astme ja teiste metsa kasvu mõjustavate tegurite suur varieeruvus põhjustab erinevate metsakasvatus- like omadustega puistute esinemist loometsades. Tüüpiliste puistute väljaselgitamiseks toimus 1956. a. kevadel Kuusiku, Vardi ja Märjamaa metskonna loometsade marsruut-uurimine. Saadud andmed olid aluseks üheksa statsionaarse proovitüki rajamisele Kuusiku metskonna Kõikse (proovi- tükid nr. I-4) ja Abru ' (proovitükid nr. 5-9) vahtkonnas (tabel 1). 

Paepealsete muldade metsakasvatuslike omaduste iseloomustamisel, samuti erimiteks jaotamisel kasutatakse olulise näitajana peeneselise mullakihi tüsedust ehk nn. pae sügavust. Viimane määrati proovitüki mõle- mal diagonaalil metallvardaga iga sammu järel (ca 100 mõõtmist) ja leiti keskmised peeneselise mullakihi tüsedused (tabel 2). 
Peeneselise mullakihi tüsedus üksinda ei iseloomusta ammendavalt paepealsete muldade metsakasvatuslikke omadusi. Sageli on olulisemaks tunnuseks alumistes horisontides paepragude vahel olev mulla peenese hulk, mis oleneb pae struktuurist, lagunemise astmest ja iseloomust. 
Parimad kasvutingimused valitsevad proovitükkidel nr. 1 ja 4, sest paas on siin 30 cm sügavuses tugevasti lagunenud, nii et mustjaspruuni värvusega struktuurse mulla ja pae vahekord on 1:1. 
Proovitükkidel nr. 2 ja 3 on paas 30 cm sügavuses märgatavalt vähem lagunenud; peeneseks on pruunikaskollane savi, mille suhe paesse on 1:10. Vähelagunenud (massiivne) paas algab 50-60 cm sügavuselt (foto 1), kuid üksikud puude juured tungivad mööda lõhesid kuni 70 -80 cm süga- vuseni. 
Foto 1. Huumus-karbonaahnulla profiil proovitükil nr. 3. Puistute kasvutingimustes proovitükkidel nr. 2 ja 3 olulisi erinevusi ei esine. Nad valiti katsealadeks vaid selleks, et kontrollida kasutatavaid meetodeid. 
Abru vahtkonnas on parimad kasvutingimused proovitükil nr. 5. Pee- neselise horisondi tüsedus on siin ca 15 cm; vähelagunenud paas algab 35-40 cm sügavuselt, millest allapoole puude juured enam ei tungi. Riso- sfääri tüsedust kompenseerib suurem mulla niiskus, mis on tingitud madalast, lohutaolisest reljeefist. Sademete perioodidel on ala üle ujutatud ja pae vähelõhestunud struktuuri tõttu püsib vesi kaua maapinnal või mulla peeneselises horisondis. 
Mullastikutingimusi proovitükil nr. 6 iseloomustab 200-600 m 2 suu- ruste laikude esinemine, kus mulla peeneseline kiht täiesti puudub ja 2-3 m läbimõõduga B-l 28-12 cm paksusi paeplaate katab ühtlane samblavaip (Pleurozium schreberi ja Hylocornium proliferum). Paeplaatide all on 2-4 cm tüsedune paemurendi ja musta, struktuurse mulla segune hori- sont. Sellele järgneb 3-4 cm tüsedune rähakiht, segatud vähese hulga savika, kollase peenesega. Järgnevad paksud paeplaadid, millest puude juured sügavamale ei tungi. Kirjeldatud laigud on kaetud tiheda 20-40- aastase kuusenoorendikuga, mille suhteliselt hea kasv on seletatav sellega, et paeplaatide kate aitab säilitada peeneselises horisondis küllaldaselt niiskust. 
Laikudevahelisel alal kasvavad vanemad männid ja kuused. Peenese- lise horisondi tüsedus on siin ca 9 cm; sellele järgneb 35 cm tüsedune räha-peenese kiht. Vähelagunenud paas asub 45-50 cm sügavusel. 
Mullastikutirigimused proovitükil nr. 9 sarnanevad proovitüki nr. 6 paelaikudevaheliste aladega. Samuti on palju ühist nende proovitükkide puistute ehituses ja üldilmes; erinevus on vaid noor- te kuuskede suuremas arvus proovitükil nr. 6. 
Kõige halvemate mullastikutingimustega on proovitükid nr. 7 ja 8, mis asuvad suhteliselt kõrgema, kumera reljeefiga aladel. Õhukesele (5 cm) peeneselisele mullakihile järgneb 15-20 cm tüsedune vähese peenesega se- gatud rähahorisont. Massiivne paas algab proovitükil nr. 7 30-35 cm ja proovitü- kil nr. 8 40 -45 cm sügavuselt. Peenese vähese hulga ning kõrge reljeefi tõttu on niiskusvaru mullas väike, mille tagajärjel metsa kasv kuivuse all tublisti kannatab (sageli «kõrbeb» juulis alustaimestik). Puistud on hõredad, puude tüved suure koondega ja kõverad ning võrad ažuursed. 
Foto 2. Puistu proovitükil nr. 7. 
Üheksa-proovitükki hõlmavad ühtekokku kahte mullaerimit väga õhukesi ja õhukesi huumus-karbonaate. paepealseid muldi. Peeneselise mullakihi tüseduse kõikuvused ei ole suured ja erinevused kasvukoha tingimustes sõltuvad peamiselt pae murenemise astmest ning veerežiimist. 
Vaadeldavate proovitükkide hulgas võib tinglikult eraldada paare, mille kasvukohatingimused on enam-vähem ühesugused, kuid puistute tunnustes, nagu vanuses, koosseisus jne., esinevad teatavad erinevused. Paigutadesniisugused paarid kasvukohatingimuste halvenemise järjekorras, saame järgmise rea: 4/1 2/3 5 6/9 8/7. 
Langeva vare kogumiseks kasutati proovitükkidel nr. I -4 1 -4 IXI m suu- rusi ja 15 cm kõrgusi puidust kaste, millel olid põhjas võrguga kaetud augud vihma ja sulamisvete äravooluks. Proovitükkidel nr. 5-9 kasutati sama suuri tõrvapapist varekogujaid (foto 3). Tõrvapapilt on vare korjamine tülikam ja vee äravooluaukude kiire ummistumise tõttu vajavad nad sagedast hooldamist. Puitkastidega võrreldes on tõrvapapp palju odavam ja temast valmistatud varekogujate Foto 3. Tõrvapapist varekoguja. paigutamine teedest kaugel asuvatesse puistutesse on hõlpsam. 
Igale proovitükile asetati 10 varekogumiskasti resp. tõrvapappi. Suhte- liselt väikese kogujate arvu ja,loometsade ebaühtlase ehituse tõttu kasutati kogujate paigutamisel valikulist meetodit, et oleks võimalik hõlmata enam-vähem kõik puistu iseärasused. Seetõttu paigutati kogujaid ka häiludesse, järelkasvugruppide alla ja mujale. 
Vare kogumine toimus periooditi: 1) 27. juulist 15. oktoobrini 1956 proovitükkidel nr. I -4 1 -4 iga 10 päeva järel (kokku 8 korda), proovitükkidel nr. 5-9 üks kord; 2) 16. oktoobrist 1956 16. maini 1957; 3) 17. maist 27. juulini 1957. 
Kogutud õhukuiv vare eristati järgmiselt (sorteerimist hõlbustas tunduvalt mullasõelte komplekti kasutamine): 1) kuuseokkad, 2) männi- okkad, 3) kuivanud oksad (neist 90% 1,5 mm jämedusega 1 -l2 cm pikku- sed kuuseoksad, 10% männioksad), 4) kooretükid (80% männikorba soo- museid), 5) käbid, 6) määramata materjal (peenike purutaoline materjal, mis'läbib 0,5 mm sõela ja milles võib eraldada väikesi kooretükke, käbisoomuste ja samblike osi). Loetletud koostisosad kaaluti ja määrati nende niiskussisaldus. 
Vare hulk, koostis ja langemise dünaamika Ühe aasta jooksul maapinnale langeva vare hulgad (joon. 1) olid ligi- kaudu ühesuurused kõigil Kõikse Väiksem vare hulk halvemate kasvukohtade pu- hul on tingitud puude väiksematest dimensioonidest ega sõltu eriti puude ar- vust, kuna see võib ühe- vanuseliste puistute korral olla siin suurem kui hea- des kasvukohtades (näit. proovitükk! del nr. 1 ja 7). Põhjuseks pole ka niivõrd Joon. 1. Ohukuiva vare aastane hulk kg/ha. puude väike kõrgus ja diameeter kui nende hõredad võrad ja harv okastik. 
Mitmete autorite (Зоны, 1954; Мина, 1954; Смирнова, 1951 Loometsade vare hulk ei peegelda puistute iseärasusi; see oli võrdsete kasvutingimustega aladel ühesuurune (proovitükid nr. 1/4, 2/3 ja 6/9). 
Üheks puistute mõju vähendavaks teguriks vare moodustumisel on loometsade ebaühtlane koosseis: mullastikutingimuste varieerumise tõttu esineb väikesel, mõnekümne ruutmeetri suurusel alal mitmesuguse kasvukäiguga puid, mille juurdekasvu langus saabub erinevatel aegadel (vahe võib olla kuni 30 aastat) (Sepp, 1957). 
Võrreldavate puistute paarides ei olnud vanuste erinevused suured (tabel 1), kuid liigilises koosseisus ja puude arvus on ilmsed vahed-Proovitükil nr. 1 (9 K.u 1 Mä) kasvab ühe hektari kohta 744 kuuske ja 112 mändi, proovitükil nr. 4 (5 Ku 5 Mä) on kuuskede arv ligikaudu sama suur (776), kuid mände on üle 5 korra rohkem (584). Analoogilisi erinevusi on ka teistel proovitükkidel, mille vare hulgad tegelikult on võrdsed (proovitükid nr. 2/3, 6/9). 
Puuliikide vähemärgatav mõju vare üldhulgale on loometsades seletatav kehvade kasvutingimustega, mis ei võimalda kitsama ökoloogilise amplituudiga kuuse bioloogilistel iseärasustel täielikult avalduda: tema võra ja okastik jäävad siin alati hõredaks. Kasvukoha metsakasvatuslik tükkidel jäi suhe männi kasuks püsima, kuid oli kuuse järelkasvu ja noo- rendike gruppide esinemise tõttu väiksem. Okaste produktsiooni suhe jääb samasuguseks ka siis, kui. tuua näitajad tagavara ühe tihumeetri (kuusel 4-6 kg/tm, männil 10-14 kg/tm) või ühe puu kohta (kuusel 1,5-2 kg, männil 4-lo kg). 
Okasvare orgaanilise massi hulga järgi otsustades pole põhjust kuuse osatähtsuse tõstmiseks loometsade puistute koosseisus. Kui kuuseokaste varele lisada veel kuivanud okste hulk, jääb vare üldhulk siiski väiksemaks kui männil. Vahe on veelgi suurem, kui viimasele juurde arvestada kooretükkide arvele tulev osa. 
Puuliikide mõju mullatekkeprotsessile on omaette komplitseeritud probleem, mis ei võimalda teha lõplikku otsust ühe või teise puuliigi kasuks ainult vare hulga järgi. Allpool tuleme selle küsimuse juurde veel tagasi. 
Kirjanduse andmed vare hulga kohta (Зони, 1954; Мелехов, 1957; Ремезов jt.. 1949; Смирнова, 1951 a ja b) on üldjoontes erinevad, olenedes metsa tüübist, puistu metsakasvatuslikest omadustest ja geograafilisest rajoonist, kus vastavad uurimised teostati. Keskmisteks suurusteks loe- takse kuusikutes 6000 kg/ha ja männikutes 4100 kg/ha (Зонн, 1954; Роде, 1955). Loometsade vare hulk on nendest näitajatest 2-5 korda väiksem ja halvemates kasvukohtades (näit. proovitükil nr. 7) ka samblikumännikute vare hulgast madalam (Мелехов, 1957). 
Eriti oluline paepealsetel muldadel on intensiivne aine ja energia ringkäik metsataimestiku ja mulla vahel. Sellest oleneb mullatekkeprotsessi kiirus ehk teiste muldade viljakuse tõus. Loometsades rakendatavad metsamajanduslikud abinõud peavad kindlustama niisuguse majandamisviisi, mille juures paepealsed on pidevalt metsaga kaetud ja ei vähene maapinnale langeva orgaanilise aine . hulk. Esimeseks möödapääsematuks sammuks siin on loometsade viimine II grupi koosseisust I grupi alla. Loometsade mullakaitselisele tähtsusele ja eriliste raieviiside rakendamise vajadusele juhtisid metsakasvatajad tähelepanu juba palju aastaid tagasi (Kosenkranius, 1929;Schabak, 1928Schabak, ja 1933)). 
Vare osatähtsuse hindamisel metsataimestiku ja mulla vahel toimuvas ainete ringkäigus on oluline teada üksikute komponentide osa vare üldhul-gas (tabel 3), sest puurindest pärinev materjal ei ole ühesuguse keemilise koostise ja lagunemiskiirusega. 
Vare koostisosade vahekorra määravad esmajoones puistu omadused; kasvukohatingimuste mõju on kaudne. Esimestest on oluline puistu liigiline koosseis, mis määrab ühele või teisele puuliigile kuuluva materjali osa vare üldhulgas. Nii on männi enamusega puistute vare koostises kuivanud oksi vähem (proovitükid nr. 7 ja 8) ja kooretükke rohkem kui kuusikutes (proovitükid nr. 1,2,3). Kuivanud okste protsent on suurem, kui puistus esineb tihedalt kuuse järelkasvu (proovitükk nr. 6) või rohkesti IV-V kasvuklassi kuuski (proovitükk nr. 9). 
Üksikute komponentide protsent vare üldhulgas muutub suhteliselt väikestes piirides, mistõttu võib loometsade keskealiste kuni raieküpsete puistute vare koostise kohta avaldada järgmised näitajad: okkaid 50-70%,, kuivanud oksi 13 -20%, kooretükke 5-10% ja määramata materjali 6-10%. 
Metsa vare lagunemine ja humifitseerumine on tihedas seoses ilmastiku, mullafauna ja eriti mikrofloora elutegevuse sesoonsete seaduspärasustega. Seepärast on vaja teada eri perioodidel maapinnale langeva vare hulka ja koostist, milleks korraldati Kõikse vahtkonna proovitükkidel vas- tav uurimine. Selle kohta tabelis 4 ja joonistel 2-6 esitatud andmed või- maldavad teha rea järeldusi. 
Vare langemine ei toimu aasta kestel ühesuguse intensiivsusega. Kõige enam varises suvisügisesel perioodil (27. juulist 15. oktoobrini): 80 päeva jooksul moodustus 40 -50%: varet aastasest kogusest. Talvise perioodi (16. oktoobrist 16. maini) 212 päeva jooksul langes 30 -40%' varet ja kevadsuvise perioodi (17, maist 27. juulini) 71 päeva jooksul 20% aasta- sest vare hulgast. 60-70%; varest langes vegetatsiooniperioodil, millal valitsevad soodsad mikrobioloogilised tingimused orgaanilise aine lagune- miseks. See on üks põhjusi, miks loometsade vare mineraliseerumine toimub kiiresti ja metsakõdu hulk on väike. 
Vare koostis eri perioodidel ei ole ühesugune. Okaste aastasest kogu- sest langes suvisügisel 50-55%, talvel 25-30% ja kevadsuvel 20,%, kuid üksikute puuliikide järgi on vahekorrad teistsugused. 
Kuuseokkaid langes suvisügisesel perioodil 40-50%, talvel 40-45% ja kevadsuvel 5-20%. Männiokaste lagunemine toimub paremates tingimustes, sest vegetatsiooniperioodil langes neid 80-90%; (suvisügisel 60-70%, kevadsuvel 20 -30%) ja talvel ainult 10%. 
Loometsade vare raskemini mineraliseeruvat materjali kuivanud oksi langes vegetatsiooniperioodil 50 -60%., talvel 40 -45%. Kooretükkide varisemine, mille lagunemine toimub samuti aeglaselt, oli suvi- sügisel ja kevadsuvel peaaegu võrdne (25-3õj%) ja talvel mõnevõrra suurem (40 -45%). Määramata materjalist langes suvisügisel 50-60%, kevadsuvel 20 -3Q% ja talvel 15-25%. Kuigi siin põhimassi moodustavad raskemini lagunevate materjalide tükikesed (kooretükid, käbisoomu- sed jm.), võib oletada, et nende mineraliseerumine toimub kiiresti osa- keste väikese suuruse tõttu. 
Metsakõdu üldhulga tunduvat vähenemist kesksuvel ei saa seletada ainult paremate lagunemistingimustega (loometsades puudub sel ajal A"-horisont sageli täielikult), nagu näiteks väidavad Abramova (1947) ja Moltšanov (1952). Siinjuures tuleb kindlasti arvestada asjaolu, et just sel perioodil on vare hulk kõige väiksem ja tema põhilise osa moodustab paremini lagunev materjal. Se- da tõendavad peale eespool too- dud keskmiste näitajate ka vare langemise dünaamikat suvi- sügisperioodil kujutavad joonised 2-6. Sügise saabudes toimus kõikidel proovitükkidel ühetaoliselt vare üldhulga perioodiline suu- renemine (joon. 2), mis moo- dustas ainuüksi vaatlusperioodi viimase kümne päeva jooksul (5. -15. oktoobrini) üle 60% kevadsuvise perioodi (72 päeva) vältel kogunenud hulgast. Nii näiteks oli 10-päevane vare hulk proovitükil nr. 1 296 kg/ha Joon. 2. Vare üldhulga langemise dünaamika, ja kevadsuveperioodil 463 kg/ha; proovitükil nr. 3 olid vastavad näitajad 256 ja 415 kg/ha. 
Analoogiliselt vare üldhulga langemisele oli samade koostisosade langemine eri proovitükkidel enam-vähem ühesugune (joon. 3 -6). Üksikute koostisosade langemine samal proovitükil oli aga erinev, mistõttu vare üldhulga perioodiline suurenemine siin ei kajastu. 
Vegetatsiooniperioodi lõpul väheneb vares okaste osatähtsus ja suure- neb kuivanud okste, kooretükkide ning määramata materjali hulk. Vähe- nemine toimub männiokaste arvel, kuuseokaste osa seevastu suureneb. Kõikidel proovitükkidel oli okaste vahekorras pöördepunktiks 15. september: sellest kuupäevast alates toimus männiokaste protsendi järsk langus, kuna kuuseokaste protsent tõusis. Vaatlusperioodi viimase kümne päeva jooksul varises sama palju kuuseokkaid kui kogu kevadsuvise perioodi vältel: proovitükil nr. 1 oli 10-päevane okaste hulk 109 kg/ha ja kevad- (Мелехов, 1957). 
Vare hulka ja langemise sea- duspärasusi võivad muuta ju- huslikud põhjused, nagu kahjurite rüüste, seenhaigused, lage- raie kõrvalasuvates puistutes Vm. Proovitükil nr. 8 oli näiteks 1956. a. septembri-oktoobri va- res erakordselt suur kogus män- niokkaid (583 kg/ha), mis ületas vastava hulga teistel proovitükkidel 4-5-kordselt. Selline intensiivne männiokaste langus ühel proovitükil oli ilmselt vas- tuolus nende varisemisega teistel proovitükkidel. Põhjuseks osutus siin pudetõve (Lophoder- mium pinastri) tugev kahjustus, mille tagajärjel eelmisel aastal nakatatud okkad sügiseks kolle- tasid ja maha langesid. 
Ühe aasta vaatlusandmed ei võimalda veel teha lõplikke jä- reldusi vare üldhulga kohta, sest peale juhuslike põhjuste mõjustavad seda veel meteoro- loogilised tingimused. Tavaliselt koguneb varet kuivematel aastatel vähem kui niisketel (Зоны, 1954; Ковалевский, 1953) 

Mineraalainetesisaldus vares

Veel hiljuti levis mullaja metsateadlaste hulgas arvamus, et mine- raalainetesisaldus ühe ja sama puuliigi okastes on muutumatu ega olene kasvukohatingimustest (Степанов, 1939; Ткаченко, 1952). Käesolevaks ajaks on kogunenud rohkesti faktilist materjali, mis tõendab, et ühel ja samal puuliigil oleneb kasvukohatingimustest mitte ainult mineraalainete üldsisaldus okastes, vaid üksikute elementide vahekordki peegeldab muldade iseärasusi (Зонн, 1954; Шумаков, 1941; Китредж, 1951). 
Kuuse ja männi elusokaste mineraalainetesisalduse võrdlus loometsades ja teistes kasvukohtades näitab lahkuminekuid (tabel 5). 
Lookuuskede okastes on mineraalainete üldsisaldus (tuha ,%■) suhteliselt kõrge (3,53%) ja võrdne parimate kasvukohtade kuuskedega. Seevastu loometsade männiokastes on mineraalaineid ligi kaks korda vähem, võrreldes teiste kasvukohtadega, ja üle 2,5 korra vähem kui loometsade kuuseokastes. 
SiOo-sisaldus on loomuldadel mõlema puuliigi (eriti männi) okastes tublisti madalam kui teistel muldadel kasvavatel puudel. Kuuseokaste 
SiOo-sisaldus (13,76%) on lähedane kehvadel leedemuldadel kasvavate puude omaga. Fe 2 0 3 leidub nii loopealse kuuse kui ka männi okastes ligikaudu nii- sama palju kui teistelt muldadelt pärinevas materjalis. Seetõttu on kaheldav Rode (1955, lk. 271) väide, et huumus-karbonaatmuldadel kan- natavad puud, eriti mänd, raua puuduse all, mis väljendub okaste kloroosis. Viimaste heleroheline või kollakas värvus võib olla tingitud ka mit- mest muust tegurist. 
Võrreldes teiste kasvukohtadega on CaO-sisaldus loomuldadel kuuse okastes 20 -25,% võrra suurem, männil aga mõnevõrra väiksem. 
. MgO hulk lookuuse okastes on.võrdne tema sisaldusega parematelt kasvukohtadelt pärinevate kuuskede okastes; männiokastes on see märgatavalt suurem. 
MnO-sisaldus on eespool nimetatud mineraalainetest üldiselt väiksem, eriti männil. 
Väga kõrge fosforisisaldusega on männiokkad; selle poolest ületavad nad isegi viljakatel muldadel kasvanud tammede lehed (Мина, 1951). 
Kuuseokaste P 20 5 -sisaldus loomuldadel on natuke madalam kui kehvadel leetmuldadel. 
Okaste suremisel toimuvad nende koostises muutused, mistõttu, vare- okaste mineraalne koostis erineb elusokastest. Üheks okaste keemilise koostise muutumise põhjuseks on sügisene toiteelementide ja orgaaniliste ainete äravool. Orgaanilise osa vähenemise arvel tõuseb vareks muutunud okaste tuhasisaldus (tabel 6). Tamme ja vahtra mahalangenud lehtede koostise muutumist põhjendatakse veel toitainete väljauhtumisega sademete poolt (Мина, 1951). Kuidas see okastes toimub, ei ole täpselt teada, kuid arvestades nende pikka iga (männil 2-5, kuusel 5-12 aastat), võivad siin avaldada tunduvalt mõju nii sisemised biogeensed kui ka välised tegurid. Burges'i (1956) uurimused näitavad, et okastest uhutakse välja suurem osa fosforit kohe pärast rakkude suremist. Tõenäoliselt on sellega seletatav ka meie tabe- leist 5 ja 6 ilmnev suur erinevus elusokaste ja vare fosforisisalduses. Kuuseokastes on muutused väiksemad ja peale fosfori väheneb märga- tavalt ainult raua hulk. Si0 2 osa suureneb mõnevõrra. 
Männi elusja vareokaste koostises on erinevused suuremad. Fosfori- Kuusk leostunud must- mullal (Зоны, 1954) 3,56 21,85 0,58 30,97 4,73 4,17 -Kuusk (Ремезов jt., 1949) -44,3 0,80 29,10 1,70 0,60 -Kuusk liitkuusikus (Смирнова, 1951a sisaldus väheneb vares neljakordselt, kõikide teiste mineraalühendite hulk aga suureneb peaaegu kahekordselt. 
Kuivanud okste, kooretükkide ja määramata materjali tuha mine- raalne koostis erineb okastest märgatavalt suurema Si0 2 -sisalduse poolest. CaO hulk on tunduvalt väiksem. Tähelepandav on Fe 2 0 3 ja P 2Os hulk okaste tuhas, olles kõrgem kui okastes. 
Kooretükkides ja määramata materjalis on tuha ja üksikute mineraal- ühendite sisaldus praktiliselt ühesugune, mis tõenäoliselt on tingitud kooretükikeste suurest osatähtsusest määramata materjalis. MgO-, MnO- ja P 205-sisaldus samas on väiksem kui okastes ja okstes; Fe 2 0 3 hulk on märgatavalt suurem ja võrdne tema sisaldusega männiokastes. 
Vare koostisosadega mulda tagastatavate mineraalainete hulga mää- ramisel omab tähtsust viimaste hulk õhukuivas* aines, mille kohta on too- dud andmed tabelis 7. 
Si0 2 tagastatakse kõige enam kooretükkidega; okstega ja kuuseokastega tagastatakse teda kaks korda vähemas koguses ja männiokastega kümme korda vähemas koguses. Fe 2 0 3 leidub maapinnale langenud okstes ja kooretükkides üle kahe korra vähem kui okastes. Lubjaga rikastavad mulla ülemist horisonti kõige enam kuuseokkad ja kooretükid. Männi okastes ja okstes sisaldub CaO võrdselt, seejuures poole vähem kui kuuse okastes. Magneesiumi on okastes kolm korda rohkem kui okstes ja kooretükkides. MnO-sisalduse poolest on esikohal kuuseokkad; muus materjalis leidub seda märgatavalt vähem. Fosforit tuleb maapinnale kõige rohkem kuuseokaste ja okste varega. 
Aasta jooksul varega maapinnale langevate mineraalainete üldhulk on loometsades tublisti kõikuv (joon. 7). Kehvemates kasvukohtades (proovitükk nr. 7) tuleb aastas hektari kohta 20 kg mineraalaineid ja * Vare kaaluti pärast kümnepäevast kuivatamist, шПЫ õhukuiva materjali niiskussisaldus osutus eri perioodidel kogutud vares praktiliselt võrdseks. paremates lookuusikutes kuni 70 kg (proovitükk nr. 1). Isegi viimane arv on tagasihoidlik, kui arvestada okaspuistutes keskmiseks näitajaks 90-100 kg/ha (Зоны, 1954). Maapinnale langevate mineraalainete hulk on proovitükkidel üldiselt vastavuses vare hulgaga (vt. joon. 1). Kuna kuuseokastes on mineraal- Vastavad andmed toome ainult proovitükkide nr. 1 ja 7 kohta arvestusega, et need on loometsade tüübirühmas n. ö. äärmuskasvukohtadeks (tabel 8). 
Toodud andmed näitavad, et käsitletavatest elementidest tagastatakse varega mulda kõige rohkem kaltsiumi. See toimub peamiselt kuuseokaste näol, sest võrreldes teiste vare koostisosadega on CaO-sisaldus kuuseokas- tes märgatavalt suurem. Kõrge karbonaatidesisaldusega loomuldade peal- mise horisondi rikastamine kaltsiumiga ei ole aga soovitav. Si0 2 tagastatakse ligi kolm korda vähem kui kaltsiumi. Kuuse okste kõrval on siin suur osatähtsus ka kooretükkidel. Näiteks langes proovitükil nr. 7 viimastega mullapinnale peaaegu sama palju Si0 2 (1,61 kg/ha) kui okastega kokku (1,65 kg/ha). Loomulla peeneselise osa suurendamise ja karbonaatsuse vähendamise seisukohalt on teatav tähtsus mulda tagastataval Si0 2 hulgal, mille poolest kõige rikkamad on kuuseokkad. 
Teisi mineraalühendeid tagastatakse palju väiksemates kogustes. Järjestades viimased vähenemise suunas, saab järgmise rea: MgO-P 2 0 5 Fe 2 0; 3 -MnO. 
Võrreldes omavahel proovitükke nr. 1 ja 7 näeme, et viimasel langeb varega mulda kõiki mineraalühendeid umbes kolm korda vähem. Si0 2 ja MnO hulkade erinevused on veelgi suuremad, sest nende peamiseks alli- kaks on kuuseokkad, mida kõnesolevate proovitükkide vares leidub vähem. 
Teistel proovitükkidel moodustavad tagastatavad mineraalainete hulgad mitmesuguseid vaheastmeid proovitükkide nr. 1 ja 7 vastavate hulkade vahel. 
Mitmekordne erinevus metsa ja mulla vahel toimuva ainevahetusprotsessi intensiivsuses ühel ja samal mullaerimil asuvatel proovitükkidel nr. 1 ja 7 on järjekordseks tõendiks, et loomuldade metsakasvatuslikke omadusi ei saa iseloomustada ainult peeneselise horisondi tüsedusega. 
Eespool ilmnes, et langeva vare hulga poolest ei ole kuusel männiga võrreldes olulisi eeliseid. Mineraalainetesisaldus oli küll kuuseokastes mär- gatavalt suurem kui männil, kuid kõrge lubjasisalduse tõttu pidurdab kuuse okasvare loomuldade viljakuse tõusu. Milline puuliik seda soodustab, selle väljaselgitamiseks tuleb analüüsida männija kuusevare lagunemisel tekkivaid huumusaineid. Seejuures tuleb silmas pidada, et kuigi männi osatähtsus mulla ülemiste horisontide mullatekkeprotsesside kiirendamisel on väiksem, ei tohi seda alahinnata. Sügavale paelõhede vahele tungiv männijuurestik intensiivistab pae lagunemist; tekkinud pragudesse aga kuhjub orgaanilist ainet ja areneb mikrobioloogiline tegevus. Järelikult tuleb loomuldade parandamise seisukohast hinnata männi-kuuse segapuistuid. Puuliikide optimaalse vahekorra neis peab välja selgitama edaspidine uurimistöö. Исследования показали, что количество опада уменьшается в зависимости от ухудшения почвенных условий, что обусловлено главным образом редкой кроной и охвоением деревьев, растущих на худших местах произрастания. Количество воздушно- сухого опада составляло на более плодородных местах произрастания 2400-2600 кг/га и «а менее плодородных 9O0 -1300 кг/га (рис. 1) . В насаждениях с одинаковыми почвенными условиями, но с различным видовым составом, количества годичного опада практически были одинаковы. Незначительное влияние древесных пород на количество 'опада объясняется тем, что в скудных усло- виях произрастания альварных лесов крона ели всегда остается редкой. Количество опада, образованного елью, было в 3-4 раза меньше, 'чем у сосны. 
По отдельным составным частям в общем количестве опада хвои было 50>-70%, сухих веток 13-20%, кусочков коры 5-10% и неопределенного материала (мелкий материал, в котором можно различить небольшие кусочки коры, чешуйки шишек и т. п.) 
6-10% (табл. 3) . 
Динамика опадения по отдельным составным частям и временам года различна. 
Зимой опадало до 40 -45% от общего количества еловой хвои, сухих веток и кусоч- ков коры, а от сосновой хвои только 10% (табл. 4) . 
Поскольку в летние месяцы основную массу опада составляет лучше разлагаю- щаяся сосновая хвоя, то минерализация лесной подстилки происходит быстро. Это является одной из причин, почему в летние месяцы горизонт лесной подстилки в аль- варных лесах часто отсутствует. 
Общее содержание минеральных веществ (% зольности) в живой еловой хвое равен 3.53%, в сосновой 1.33%. Отдельных элементов в еловой хвое было (в % от веса золы): 5i02 -13,76; Fe? 0 3 -0,89; Ca0-52.29; M ff O-4.7s: Mn 0-0,97 и РоОч-s 08. В живой сосновой хвое: 5i00-2,76; Fe 2 0 3-0,89; 34;35; MnO -0,78 и Р2 0 5 -16,12% (табл. 5). 
При отмирании хвои происходят изменения в ее составе, в связи с чем минераль- ный состав опада отличается от состава живой хвои. Общее содержание минеральных веществ в опавшей хвое увеличилось: в еловой хвое % золы составлял 4.43 и в сосно- вой хвое 1,48. В еловой хвое заметно уменьшилось количество Р 2 0 3 и Fe 2 o 3 , а содержание Si0 2 несколько увеличилось. В составе живой и опавшей хвои сосны раз- личий больше. Содержание Р 2 0 5 в опаде уменьшилось в 4 раза, а участие всех других элементов увеличилось почти вдвое (табл. 6) . Минеральный состав золы сухих веток и кусочков коры отличается от хвои заметно большим содержанием Si0 2 , количество СаО значительно меньше. Заметное количество Fe 2 0 3 и Р2 0 3 , превышающее содержание таковых в опавшей хвое, имеется в золе сухих веток. 
При выяснении интенсивности круговорота минеральных веществ имеет значение их количество в воздушно-сухом веществе (табл. 7). Si0 2 возвращается в наибольшей степени кусочками коры; ветками и еловой хвоей наполовину меньше, а сосновой хвоей в 10 раз меньше. Fe 2 0 3 в опавших на землю ветках и кусочках коры более чем в 2 раза меньше, чем в хвое. Известью обогащают почву более всего еловая хвоя и кусочки коры. В сосновой хвое и ветках СаО содержится в одинаковом количестве, но наполовину меньше, чем в еловой хвое. Магнезии в хвое в 3 раза больше, чем в ветках и кусочках коры. По содержанию МпО на первом месте стоит еловая хвоя, в остальном материале ее значительно меньше. Фосфора более всего на поверхность земли попадает с еловой хвоей и ветками. 
Общее количество возвращаемых минеральных веществ колеблется на исследован- ных участках в больших пределах от 70 кг/га на относительно производительных местах произрастания до 20 кг/га на худших (рис. 7) . Более всего возвращается СаО; Si0 2 почти в 3 раза меньше. Другие элементы возвращаются в значительно меньших количествах, и их можно расположить по нисходящей степени следующим образом: MgO -Р 2 0 5 -МпО (табл. 8)'. Die Probeflächen befanden sich auf dünnen und sehr dünnen Humuskarbonatböden (Rendzina-oder Alvarenböden), wo die feinerdige Bodenschicht 4,4 -14,7 cm mächtig ist (Tabelle 2). 
Der Zersetzungsgrad des Untergrundes (Kalkstein) war verschieden. Auf den besseren Standorten (die Probeflächen Nr. I-4) war das Verhältnis zwischen Kalkstein- stücken und feinerdigem Boden in einer Tiefe von 30 cm 1:10; der massive unzersetzte Kalkstein befand sich 50-60 cm tief. Auf den schlechteren Standorten befand sich der massive Kalkstein schon 20-30 cm tief. 
Auf den besseren Standorten wuchsen Bestände der 111 und IV Bonitätsklasse, vornehmlich Fichten. 
Mit der Verschlechterung der Bodenbedingungen nahm der Anteil der Kiefer zu und wurden Bestände der IV und V Bonitätsklasse vorherrschend. Das Alter der Bestände schwankte auf den untersuchten Flächen zwischen 51 und 124 Jahren. 
Die Untersuchungen zeigten, dass die Menge des Waldabfalles sich mit der Verschlechterung der Bcdenbedingungen vermindert, was hauptsächlich den weniger dich- ten Kronen und der dürftigeren Benadelung der auf den schlechteren Standorten wachsenden Bäume geschuldet ist. 
Die Menge des lufttrockenen Abfalles war auf den besseren Standorten 2400 2600 kg/ha, auf den schlechteren 900 -1300 kg/ha (Abb. 1) . 
In Beständen mit gleichartigen Bodenbedingungen, doch mit verschiedener Zusammensetzung der Holzarten waren die jährlichen Mengen des Waldabfalles prak- tisch gleich. Die wenig merkliche Wirkung der Holzarten auf die Menge des Waldabfalles ist dadurch zu erklären, dass in den ungünstigen Wachstumsbedingungen der Alvarenwälder die Fichtenkrone immer undicht bleibt. Die von der Fichte gebildete Menge des Waldabfalles war 3-4-mal kleiner als bei der Kiefer. 
Den einzelnen Komponenten nach bestand die Gesamtmenge des Waldabfalles zu 50-70% aus Nadeln, zu 13-20% aus dürrem Geäst, zu 5-10% aus Rindestücken und zu 6 -10% aus Mischmaterial (feines schuttartiges Material), worin kleinere Rindestücke, Zapfenschuppen und dgl. zu unterscheiden sind (Tabelle 3). 
Die Dynamik der Bildung des Waldabfalles ist je nach den einzelnen Komponen- ten und Jahreszeiten verschieden. Im Winter fiel bei der Fichte 40-45% von der 
Gesamtmenge der Nadeln, trockenen Zweige und Rindestücke, bei der Kiefer aber bloss 10% (Tabelle 4). Da in den Sommermonaten die sich besser zersetzenden Kiefernnadeln die Haupt- masse des Waldabfalles bilden, erfolgt die Mineralisierung der Waldstreu rasch. Es ist dies auch eine Ursache, warum in den Sommermonaten der Waldstreuhorizont in den Alvarenwäldern oft fehlt. 
• Die Gesamtmenge der Mineralstoffe (der Aschengehalt) war in den frischen Fichtennadeln 3,53%, in den Kiefernnadeln 1,33%. Die Menge* der einzelnen Elemente war in den Fichtennadeln (in % vom Aschengewicht): Sio 2 13,76, Fe 203 0,89, CaO 52,29, MgO 4,75, MnO 0,97 und P205 5,08. In den frischen Kiefernnadeln: Sio2 2,76, Fe 2 0 3 0,89, CaO 24,34, MgO 9,35, MnO 0,78 und P 2O s 16,12 (Tabelle 5). 
Beim Absterben der Nadeln erfolgen in ihrer Zusammensetzung gewisse Veränderungen, weswegen die mineralische Zusammensetzung des Waldabfalles sich von der Zusammensetzung der lebendigen Nadeln unterscheidet. Die Gesamtmenge der Mineral- stoffe in den Nadeln des Waldabfalles nimmt zu: der Aschengehalt der Fichtennadeln ist jetzt 4,43%, der Kiefernnadeln 1,48% !. Der Gehalt an P 203 und Fe 2 0 3 wird in den Fichtennadeln merklich geringer, der Anteil des Si02 nimmt einigermassen zu. Bei der Kiefer sind die Verschiedenheiten in der Zusammensetzung der lebendigen Nadeln und der Nadeln des Waldabfalles noch viel grösser. Der Phosphorgehalt wird im Waldabfalle 4-mal geringer, der Anteil der anderen Elemente verdoppelt sich nahezu (Tabelle 6). 
Die mineralische Zusammensetzung der Asche der trockenen Zweige und Rindestücke unterscheidet sich merklich von der der Nadeln; der Gehalt an Si0 2 ist merklich grösser, der CaO-gehalt bedeutend kleiner. Beachtenswert ist der grosse Ре 20з-und Pzo s -gehalt in der Asche der trockenen Zweige, der den entsprechenden Gehalt in den Nadeln des Waldabfalles übertrifft. Bei der Beurteilung der Menge der von den Bestandteilen des Waldabfalles dem Boden zurückgegebenen Mineralstoffe ist ihre Menge im lufttrockenen Stoff wichtig (Tabelle 7). Si0 2 wird am meisten in Rindestücken zurückgegeben; in Zweigen und Fichtennadeln um die Hälfte weniger, in Kiefernnadeln zehnmal weniger. Zweige und Rindestücke, die zu Boden fallen, enthalten 2-mal weniger Ре20з als Nadeln. Kalk geben dem Boden besonders die Fichtennadeln und Rindestücke. Der CaO-gehalt in den Zweigen und Kiefernnadeln ist der gleiche und bildet die Hälfte des CaO-gehalts der Fichtennadeln. Der Magnesiumgehalt der Nadeln ist 3-mal grösser, als der der Zweige und Rindestücke. Der MnO-gehalt ist am grössten in den Fichtennadeln; in den anderen Bestandteilen des Waldabfalles ist er merklich kleiner. Der meiste Phosphor wird dem Boden mit den Zweigen und Fichtennadeln zurückgegeben. 
Die Gesamtmenge der jährlich dem Boden zurückgegebenen Mineralstoffe war auf den untersuchten Flächen schwankend: auf den besseren Standorten betrug sie 70 kg/ha, auf den schlechteren 20 kg/ha (Abb. 7) . 
Am meisten wird CaO zurückgegeoen; Si0 2 aber fast dreimal weniger. Andere Elemente werden in merklich kleineren Mengen zurückgegeben; wenn man sie nach der fallenden Menge der zurückgegebenen Stoffs ordnet, so ergeben sie die folgende Reihe: MgO P 2 Os Р 2 oз MnO (Tabelle 8). 



  metsakõdu koostises eriti kevadel ja sügisel leidub alati rohkem kuuseokkaid. 




  . Kuna 1956. aasta oli sa- derneterikas, võib oletada, et ka mitme aasta keskmine vare hulk 


	loometsades ei kujune meie	.
	andmetest väiksemaks. (1957.	
	aasta uurimised näitasid, et	
	suvisügisesed vare hulgad olid	
	peaaegu 1956. aasta hulkadega.) võrdsed vastavate	.
	Joon. 6.	
	Vare koostisosade	
	langemise dünaamika	
	proovitükil nr. 4.	



  on toodud viielt puult kogutud andmete keskmine summa, kusjuures analüüside tulemused ei erinenud üle 2%. 


	jab) Kuusk tugevasti leetunud	3,54	20,09	0,23	28,88	4,81	2,67	-
	leedemullal (Роде, 1955)	3,02	14,9	-	31,8	5,3	4,3	6,6
	Mänd loometsas (Kuusi-							
	ku mk.) Mänd leostunud must-	1,33	2,76	0,89	24,34	9,35	0,78	16,12
	mullal (Зоны, 1954) Mänd (Шумаков, 1941)	2,43 2,30	8,60 -	1,00 -	26,60 47,34	7,10 5,60	3,60 -	-3,25

*Loometsade kohta 


  Aasta jooksul varega mulda tagastatavate mineraalainete hulk (kg/ha) proovitükkidel nr, I ja nr. 7 условиями произрастали насаждения III -IV класса бонитета с преоблада- нием ели. По мере ухудшения почвенных условий участие сосны в насаждениях уве- личивается и господствуют насаждения IV-V бонитета. Возраст насаждений на исследованных участках колебался от 51 года до 124 лет. 


									Tabel 8
		Vare koostisosad		Si0 2	РбгОз	CaO	MgO	MnO	P2O5
	-Ы Männiokkad Kuuseokkad \ 2 J Kokku	'	6,880 0,483 7,363	0,182 0,118 0,300	23,270 3,640 26,910	2,420 ' 1,090 3,510	0,350 0,084 0,434	0.890 0,246 1,136
	О Kuivanud oksad H Kooretükid ja mää-		2,140	0,229	3,570	0,350	0,050	0,382
	> n	rarhata materjal		3,840	0,189	3,870	0,220	0,029	0,124
	О <x	Kokku		5,980	0,418	7,440	0,570	0,079	0,506
		Kõik kokku		13,343	0,718	34,350	4,080	0,513	1,642
		Kuuseokkad		1,149	0,030	3,888	0,405	0,059	0,148
	OS' 2	Männiokkad		0,503	0,123	3,796	1,143	0,086	0,256
	J istj О Kuivanud oksad . Kokku H Kooretükid ja mää-ramata materjal n õ Kokku		1,652 0,500 1,611 2,111	0,153 0,053 0,079 0,132	7,684 0,837 1,625 2,462	1,548 0,081 0,094 0,175	0,145 0,018 0,012 0,030	0,404 0,089 0,052 0,141
		Kõik kokku		3,763	0,285	10,146	1,723	0,175	0,545

почвенными 


  über die Dynamik des Fallens wurden in den Jahren 1956-1957 auf neun ständigen Probeflächen der Forstei Kuusiku (siehe deren Bestandesbeschreibung in Tabelle 1) durchgeführt. 


	DIE MENGE UND ZUSAMMENSETZUNG DES WALDABFALLES
	IM ALVARENWALD	
	R. Sepp	
	Z usammenfassung	
	Untersuchungen über die Menge und Zusammensetzung des jährlichen Waldabfalles,
	Институт зоологии и ботаники Академии наук Эстонской ССР	Поступила в редакцию 21 IV 1958

sowie 
ENSV TA Toimetised 81-59
R Sepp
METSA VARE HULK JA KOOSTIS LOOMETSAS