Significance of C-reactive protein determination in patients with metabolic syndrome

Keywords: metabolički sindrom, C-reaktivni protein, primarna zdravstvena zaštita metabolic syndrome, C-reactive protein, primary health care

Metabolički sindrom (MS) jeste skup međusobno povezanih fizioloških, biohemijskih, kliničkih i metaboličkih poremećaja i uključuje hiperglikemiju, povišen krvni pritisak, povišenu koncentraciju triacilglicerola, abdominalnu gojaznost i smanjenu koncentraciju HDL-holesterola (1, 2). Smatra se proinflamatornim stanjem, koje je povezano sa sistemskom upalom, a dosadašnja istraživanja su pokazala da je koncentracija C-reaktivnog proteina (CRP) povišena kod obolelih od MS i da je upala niskog intenziteta karakteristična za MS (3). 
CRP je osetljiv biomarker i medijator zapaljenja. Predstavlja protein akutne faze, deo je prirodnog imunskog odgovora i snažan aktivator klasičnog puta sistema komplementa (4). Pokazano je da su proizvodnja i koncentracija CRP u plazmi značajno povezani sa karakteristikama MS, obimom struka, visokim koncentracijama triacilglicerola i niskim koncentracijama HDL-holesterola. Sintetiše se u jetri i primarno je njegova sinteza modulisana biomarkerima upale interleukinom-6 (IL-6), interleukinom-1β (IL-1β) i faktorom nekroze tumora (TNFα). Osim toga, CRP se sintetiše i u masnom tkivu i može biti prisutan u prekomernim količinama kod pacijenata sa trbušnom gojaznošću (5). 
MS je značajan faktor rizika za nastanak kardiovaskularnih bolesti i smrtnosti u opštoj populaciji. Oboleli od MS imaju dvostruko veći rizik za nastanak kardiovaskularnih bolesti, petostruko veći za nastanak dijabetesa i dva do četiri puta veći rizik za nastanak moždanog udara. Opšti mortalitet obolelih od MS veći je za 6-7%, a kardiovaskularni za 12-17% (6). 

ORIGINALNI NAUCNI ČLANAK


SAŽETAK


Određivanje koncentracije CRP pruža dodatne prognostičke informacije o budućem razvoju kardiovaskularnih događanja kod obolelih od MS (7). Rezultati prethodnih studija o povezanosti MS i upalnih procesa nisu konzistentni i zato su potrebna dalja istraživanja kako bi se utvrdila uzročno-posledična veza između upale i metaboličkih poremećaja. Cilj rada je bio da se ispita značaj određivanja serumskog CRP kod obolelih od MS. 

ISPITANICI I METODE

Ispitivanjem je obuhvaćeno 149 ambulantnih pacijenata (68,8 ± 10,8 godina), izabranih metodom slučajnog uzorka, od kojih 67 (68,9 ± 8,7 godina) ima dijagnostikovan MS, a 82 (68,9 ± 8,6 godina) nema, te su svrstani u kontrolnu grupu (p > 0,05). Primenjeno je opservaciono istraživanje -studija preseka u periodu od 2017. do 2019. godine. Kod svih ispitanika uzeta je detaljna lična i porodična anamneza, obavljeni su klinički i laboratorijski pregledi i antropometrijska merenja. Stanje uhranjenosti ocenjeno je na osnovu antropometrijskih parametara (telesna visina, telesna masa, obim struka, obim kukova). Stepen uhranjenosti procenjen je na osnovu vrednosti indeksa telesne mase (Body Mass Index -BMI kg/m²). 
CRP je određivan metodom turbidimetrije sa referentnim opsegom do 5,0 mg/L. Ukupni holesterol i triacilglicerol (TAG) određivani su enzimskom metodom koja koristi oksidazu i peroksidazu, LDL i HDL-holesterol su određivani direktnom metodom, a glikemija, takođe, enzimskom metodom gde se koristi enzimski par glukoza oksidaza/peroksidaza. Sve analize su urađene na aparatu Biohemijski analizator A15 BioSystems, korišćenjem reagenasa BioSystems. 
Za postavljanje dijagnoze MS korišćeni su kriterijumi Američkog udruženja za srce i Nacionalnog instituta za srce, pluća i krv (AHA/NHLBI). MS je dijagnostikovan kod obolelih koji su ispunjavali najmanje tri od sledećih pet kriterijuma: koncentracija triacilglicerola (TAG) veća od 1,7 mmol/L, niska koncentracija HDL-holesterola manja od 1,03 mmol/L kod muškaraca i manja od 1,29 mmol/L kod žena, sistolni pritisak veći od 130 mmHg i/ili dijastolni pritisak veći od 85 mmHg, glikemija natašte veća od 5,6 mmol/L i obim struka veći od 102 cm kod muškaraca i veći od 88 cm kod žena (8). 
U statističkoj analizi podataka korišćeni su deskriptivni i analitički metodi. Od deskriptivnih metoda korišćeni su srednja vrednost (SV) i standardna devijacija (SD). Od analitičkih statističkih metoda korišćeni su Studentov t-test, χ 2 test i linearna korelacija. Dobijeni rezultati su prikazani tabelarno i grafički. 

REZULTATI

Prosečna vrednost koncentracije CRP obolelih i ispitanika kontrolne grupe bila je 3,76 ± 2,22 mg/L, i to muškaraca 4,01 ± 3,89 mg/L i žena 3,61 ± 2,79 mg/L (p > 0,05). U tabeli 1 i na slici 1 prikazane su osnovne karakteristike MS i njihove vrednosti, kao i koncentracija CRP kod obolelih od MS i ispitanika kontrolne grupe. Osobe sa MS imale su znatno veće vrednosti telesne mase (BMI), obima struka i kukova, glikemije, koncentracije LDL-holesterola i triacilglicerola, sistolnog i dijastolnog pritiska i CRP u odnosu na osobe koje nisu imale MS. Jedini biohemijski parametar gde nije bilo utvrđeno postojanje statistički značajne razlike između dve ispitivane grupe bila je koncentracija ukupnog holesterola. 
Koncentracija CRP veća od 5,0 mg/L nađena je kod 29,8% ispitanika obolelih od MS i kod samo 6,1% ispitanika kontrolne grupe (p < 0,01). U grupi obolelih, kod njih 50,7% bile su prisutne tri karakteristike MS, kod 40,3% četiri karakteristike i kod 8,9% pet karakteristika metaboličkog sindroma (slika 2). 
U tabeli 2 je prikazana koncentracija CRP kod muških i ženskih pripadnika obe grupe ispitanika. Na slici 3 prikazana je razlika u vrednosti koncentracije CRP između muškaraca (6,02 mg/L) i žena (4,97mg/L) u grupi obolelih od MS (p > 0,05). Koncentracija CRP obolelih od MS pozitivno, neznatno i nesignifikantno korelira sa BMI, obimom struka, glikemijom, TAG i dijastolnim pritiskom i negativno, neznatno i nesignifikantno sa koncentracijom HDL-holesterola i sistolnim pritiskom (tabela 3). 
Učestalost dijabetesa, hipertenzije i infarkta miokarda prikazanе su u tabeli 1 i na slici 4. Prosečna vrednost koncentracije CRP kod obolelih od MS iznosi 5,34 ± 3,01 mg/L, kod obolelih od MS i sa dijabetesom 5,30 ± 4,59mg/L, dok je vrednost koncentracije CRP u grupi obolelih samo od dijabetesa 1,90 ± Obim struka veći od 102 cm ima 73,9% muškaraca sa MS, a obim struka veći od 88 cm 95,5% žena MS (p < 0,01). Statinima su lečena 41,8% ispitanika sa MS, a oralnim hipoglikemicima njih 20,9%. U periodu praćenja, prosečno 18 meseci, umrlo je 8,95% ispitanika sa MS i 1,22% bez MS (p > 0,05) (tabela 1, slika 5). 

DISKUSIJA

Istraživanje je pokazalo da su osobe sa razvijenim MS imale znatno veće vrednosti koncentracije CRP i da su kod njih znatno učestalije merene koncentracije CRP veće od 5 mg/L u odnosu na osobe koje nisu razvile MS, što ukazuje na postojanje hronične, sistemske, zapaljenjske reakcije niskog intenziteta kod njih, i ovaj nalaz je u saglasnosti s nalazima drugih studija (3,7,(9)(10)(11)(12). Izmerene prosečne koncentracije CRP od 2,46 mg/L kod ispitanika kontrolne grupe i 5,33 mg/L kod ispitanika sa MS jasno pokazuju proinflamatornu reakciju i uticaj MS i njegovih karakteristika na porast koncentracije CRP, najviše kao posledicu gojaznosti i značajno većih vrednosti antropometrijskih parametara, obima struka i BMI. 
Odgovor na poremećaje izazvane gojaznošću i hroničnom hipoksijom masnog tkiva sa lokalnom nekrozom i infiltracijom adipoznog tkiva imunskim ćelijama vodi prekomernoj proizvodnji adipocitokina, IL-6, IL-1β, TNFα, porastu koncentracije CRP i razvoju sistemske upale (2,6). Osim što hipertrofija adipocita, infiltracija makrofaga i angiogeneza u masnom tkivu pogoduju hroničnoj upali, sve to može doprineti i razvoju insulinske rezistencije povezane sa hipoadiponektinemijom i hiperleptinemijom i povećanim stvaranjem CRP (13). 
Iako su BMI i obim struka imali dominantan uticaj na koncentraciju CRP i ukupan rizik od MS, povišena koncentracija CRP bila je povezana i sa drugim karakteristikama MS, hipertenzijom i dislipidemijom. Pokazano je da hipertenzija i dislipidemija mogu direktno uzrokovati endotelnu disfunkciju i subkliničku aterosklerozu, koja vodi zapaljenju i povišenoj koncentraciji CRP (14) Koncentracija CRP se povećavala s povećanjem broja prisutnih karakteristika MS i potvrdila je značaj njihovog sinergijskog uticaja na upalni kapacitet osoba obolelih od MS (slika 2). Linearno povećanje koncentracije CRP s povećanjem broja komponenata MS zapaženo je i u drugim studijama (5,7). Ridker (15), nalazi da je koncentracija CRP kod osoba sa tri komponente 3,0 mg/L, sa četiri komponente 3,9 mg/L i sa pet komponenata 5,7 mg/L, što je u saglasnosti sa našim nalazima. Niže vrednosti koncentracija CRP u ispitanika sa tri i više komponenata MS nalazi Jovelić (16), ali u mlađoj populaciji od naše (2,2 mg/L), sa značajnom razlikom u odnosu na koncentraciju CRP osoba bez ijedne komponente MS ( Razlika u koncentraciji CRP koja postoji u našoj u odnosu na druge studije može se objasniti mnogim faktorima kao što su različite godine starosti obuhvaćenih ispitanika, vrednost BMI, hormonski status, različiti životni stilovi, sezonski uticaji, zloupotreba duvana i alkohola, prisustvo hroničnih bolesti i upotreba nekih lekova (14,22). Značajna učestalost upotrebe statina i oralnih antidijabetika kod naših ispitanika mogla je uticati na izmerene koncentracije CRP i razlike koje postoje u vrednostima koncentracije CRP koje smo mi izmerili u odnosu na rezultate drugih studija. Pokazano je da statini, oralni hipoglikemici, neki antihipertenzivni lekovi i aspirin smanjuju koncentraciju CRP. Aspirin i statini, smanjujući vaskularnu upalu, dovode do smanjenja koncentracije CRP kod pacijenata koji su uzimali ove lekove (14,15). 
Naše istraživanje je pokazalo da su sve vrednosti pojedinačnih komponenata MS, a pored njih i koncentracija LDL-holesterola i obim kukova, osim koncentracije ukupnog holesterola, kod ispitanika sa razvijenim MS bile znatno veće nego kod onih koji nisu razvili MS i sa znatno manjim vrednostima koncentracije HDL-holesterola, što je u saglasnosti sa nalazima drugih istraživanja (5,14,15). Obim struka, koncentracija triacilglicerola i glikemija bili su najbolji prediktori povišenih vrednosti koncentracija CRP. Hipertriacilglicerolemija može biti posledica stimulacije lipolize interleukinom-6, povećavajući koncentraciju slobodnih masnih kiselina (22,16), a prekomerna količina slobodnih masnih kiselina i hiperglikemija dovode do hipertriacilglicerolemije, što zauzvrat smanjuje koncentraciju HDL-holesterola (23,24). 
Naši rezultati su pokazali negativnu, neznatnu korelaciju koncentracije CRP i sistolnog pritiska, dok je korelacija koncentracije CRP i dijastolnog pritiska bila pozitivna i neznatna. Dosadašnja istraživanja su potvrdila da je porast koncentracije CRP povezan sa povećanjem sistolnog i srednjeg arterijskog pritiska jer CRP, inhibirajući sintezu prostaciklina, moćnog vazodilatatora, smanjuje njegovu koncentraciju i, indukujući endotelnu disfunkciju, može izložiti osobe s razvijenim MS daljem riziku razvoja hipertenzije (5,23). Osim toga, značajna je uloga simpatičke nervne aktivnosti u patogenezi hipertenzije, kod gojaznih osoba, stimulisane kompenzatornom hiperinsulinemijom i hiperleptinemijom (6). Povećanju krvnog pritiska kod gojaznih osoba s razvijenim MS doprinosi i hipoadiponektinemija, kao i angiotenzin II, koji ima vazokonstriktivne efekte povećavajući krvni pritisak i nivo citokina, koji takođe indukuju hipertenziju i endotelnu disfunkciju (23). Ovo je u skladu s našim nalazima i statistički značajno većim vrednostima sistolnog i dijastolnog pritiska, kod osoba sa MS u odnosu na one koje nisu razvile MS. Druge studije, međutim, ne registruju značajne razlike između grupa, sa i bez MS, u prosečnim vrednostima sistolnog i dijastolnog pritiska kod starije populacije, sa istovremeno značajno nižim vrednostima pritisaka u odnosu na naše nalaze (18). 
U ranijim studijama je pokazano da je najznačajnija odrednica postojanja inflamatornog stanja povezanost između koncentracije CRP i izmerenih vrednosti krvnog pritiska, niske koncentracije HDL-holesterola, koncentracije triacilglicerola i vrednosti BMI (5,10,16,25,26), dok korelacija između vrednosti CRP i izmerenih vrednosti sistolnog i dijastolnog pritiska nema veliki statistički značaj (10,26). 
Naši rezultati pokazuju negativnu korelaciju malog značaja između CRP i niske koncentracije HDLholesterola, što je zapaženo i u drugim studijama (10,26). Niska vrednost koncentracije HDL-holesterola može biti posledica dejstva humane sekretorne fosfolipaze A2 i disfunkcije endotela zbog njegovog antiinflamacijskog i antioksidativnog efekta (16). Takođe, snižene vrednosti adiponektina, smanjena hepatična insulinska senzitivnost i smanjena aktivnost hepatične lipaze povezani su s pojavom aterogenijeg lipidnog profila, nižih vrednosti koncentracije HDL-holesterola i povišenih vrednosti triacilglicerola (24). 
Da su visceralna gojaznost i povećani obim struka blisko povezani sa koncentracijom CRP pokazano je istraživanjima Silve (27), koji nalazi, u grupi osoba sa višom koncentracijom CRP, znatno veći obim struka, veći od 102/88 cm u odnosu na osobe sa nižim izmerenim vrednostima koncentracije CRP. Ovo je potvrđeno i u drugim studijama koje zapažaju značajnu povezanost između CRP i centralne gojaznosti, jer proinflamatorni citokini, IL-6, TNFα, stvoreni u masnom tkivu, podstiču proizvodnju CRP u jetri i povećavaju koncentraciju CRP u plazmi (14) gojaznost ne objašnjava u potpunosti vrednost koncentracije CRP u plazmi (19), verovatno, zbog toga što je značajan udeo porasta CRP odraz vaskularnog zapaljenja niskog stepena za koje se pretpostavlja da ubrzava aterosklerozu (28). Takođe, količine CRP koje se stvaraju u aterosklerotskim plakovima i koje su male, u odnosu na one stvorene u hepatocitima i masnom tkivu, mogu doprineti povećanoj koncentraciji ukupnog CRP (28). 
Rezultati našeg istraživanja pokazali su da između žena i muškaraca ne postoje značajne razlike u koncentraciji CRP bez obzira na to da li su oboleli od metaboličkog sindroma ili ne, što je u saglasnosti sa nalazima Chowta (14). Međutim, postoje studije u kojima je pokazano da su kod žena izmerene više vrednosti koncentracije CRP i da, takođe kod žena, postoji bolja povezanost koncentracije CRP i metaboličkog sindroma (4,22), što nije u saglasnosti s našim rezultatima. 
Muškarci su u ispitivanoj populaciji imali veće vrednosti koncentracije CRP od žena, a smatra se da ovakvom nalazu, verovatno, doprinosi i veća učestalost pušenja među muškarcima koja nije praćena u našoj studiji; mada, postoje suprotstavljeni nalazi o uticaju pušenja na vrednost koncentracije CRP (17,25). 
Sve ispitanice u ovom istraživanju bile su u menopauzi, a potvrđeno je da su žene u menopauzi sklonije gojaznosti i centralnom nagomilavanju masnog tkiva zbog izrazitog smanjenja vrednosti estrogena, uz češću insulinsku rezistenciju, dijabetes tipa 2 i dislipidemiju (29). Oprečni su nalazi o tome da li su vrednosti endogenog estrogena povezane sa koncentracijom CRP u postmenopauzi (28). Iako neka istraživanja ukazuju na moguću povezanost između polnih hormona i proinflamatornog stanja, posebno kod žena u menopauzi, takav odnos je samo delimično objašnjen (30). 
Ovo je u saglasnosti s rezultatima našeg istraživanja koji su pokazali veću učestalost abdominalne gojaznosti kod žena u odnosu na muškarce koja nije u korelaciji s višim vrednostima koncentracije CRP u poređenju sa muškarcima, i koji ukazuju na to da je u periodu menopauze uticaj smanjenih vrednosti estrogena samo delimično značajan za porast koncentracije CRP, što je u saglasnosti sa studijama koje nalaze da je povećana vrednost CRP povezana s visceralnom gojaznošću, ali ne i sa menopauzom (28). Poznato je da porast koncentracije estrogena smanjuje koncentraciju CRP kod žena u premenopauzi, ali ne i u menopauzi. Zbog toga pad vrednosti estrogena u menopauzi ne dovodi do neposrednog povećanja koncentracije CRP, već do toga dolazi posredno zbog redistribucije masnog tkiva (29,31). Studija Storka (28) pokazuje da su kod žena u menopauzi više vrednosti koncentracije estrogena i testosterona bile nezavisno povezane s višim koncentracijama CRP (30), dok Crandall (32) kod 623 žene u menopauzi, starosti od 45 do 64 godine, ne zapaža povezanost između koncentracije estrogena i CRP. Janssen (33) nalazi da je prevladavanje testosterona u menopauzi ključna hormonska promena povezana sa učestalošću MS. Ovo je potkrepljeno nalazima koji su pokazali da je kod žena sa MS u menopauzi izmerena niža koncentracija estradiola i viša koncentracija testosterona u odnosu na žene u menopauzi bez MS (33,34). Povećana koncentracija testosterona snažno je povezana sa centralnom gojaznošću, povećanom koncentracijom triacilglicerola i smanjenom koncentracijom HDL-holesterola (34). Ipak, porast koncentracije CRP u menopauzi je skroman, jer Maggio (30) nalazi da je prosečan nivo vrednosti koncentracija CRP kod žena starosti preko sedamdeset godina bez MS -2,71 mg/L, a kod ispitanica koje su učestvovale u našem istraživanju u menopauzi, u nešto mlađoj populaciji, koje nisu obolele od MS -2,4 mg/L. U ovom slučaju treba uzeti u obzir i to da je porast koncentracije CRP delimično posledica starosti kao jednog od potvrđenih faktora povišenih vrednosti CRP (28). 
Rezultati našeg istraživanja nisu pokazali razlike u vrednostima CRP između dijabetičara i nedijabetičara u grupi sa MS. Ujednačena vrednost koncentracije CRP dijabetičara i nedijabetičara posledica je povišene glikemije u grupi nedijabetičara, u skladu sa definicijom MS, upotrebe oralnih antidijabetičnih lekova u grupi sa dijabetesom i uticaja ostalih komponenata MS na izmerene vrednosti CRP. Ovo je u saglasnosti s ranijim istraživanjima, koja su potvrdila vezu između hiperglikemije i zapaljenja i pokazala da je koncentracija CRP povišena kod osoba sa smanjenom tolerancijom na glukozu ili dijabetesom (35,36). Pokazano je da proinflamatorni citokini mogu povećati stepen insulinske rezistencije direktnim dejstvom na nivou adipocita, mišića i jetre, dovodeći do značajnog smanjenja celokupne insulinske senzitivnosti i smanjujući glukoznu toleranciju (24). I u drugim istraživanjima nije pokazano postojanje značajne razlike kod starijih osoba u koncentracijama CRP između dijabetičara i nedijabetičara sa MS (18). 
Iako je srednja vrednost koncentracije CRP naših ispitanika obolelih od MS bila samo nešto iznad referentne vrednosti, a kod obolelih s potpuno razvijenim MS i svim komponentama MS niža od 10 mg/L, ovo su bili značajni prediktori povećanog rizika bolesti koronarnih arterija i smrtnosti. Rezultati su pokazali da je prevalenca infarkta miokarda (IM) približno dva puta veća kod obolelih sa simptomima MS, u odnosu na one bez MS, i potvrdili da je MS značajan faktor rizika za nastanak koronarne bolesti. Dosadašnje studije pokazuju da je prevalenca IM, među odraslom populacijom, veća kod obolelih sa simptomima MS i da oni imaju tri puta veću učestalost IM (6,37), što je potvrdila i studija Kazlauskiene (38) hipertriacilglicerolemija identifikovani kao najčešće karakteristike MS i najznačajniji faktori rizika za nastanak IM kod obolelih sa simptomima MS (37). Važan uticaj na razvoj ateroskleroze i koronarne bolesti imao je nalaz lipidnog profila naših ispitanika sa MS, sa značajno višim vrednostima koncentracija LDL-holesterola i triacilglicerola i značajno nižom koncentracijom HDLholesterola u odnosu na obolele bez simptoma MS (10). 
Naše istraživanje nije bilo usmereno na utvrđivanje smrtnosti kod ispitanika sa simptomima i bez simptoma MS; osim toga, mali broj bolesnika i kratko vreme praćenja mogli bi uticati na relevantnost i validnost dobijenih rezultata. Ipak, ističemo da naši rezultati pokazuju da je smrtnost obolelih od MS u posmatranom periodu praćenja bila višestruko veća nego kod osoba koje nisu razvile simptome MS i potvrđuju da MS predstavlja ozbiljno kliničko stanje povezano sa lošijom prognozom u odnosu na ispitanike bez simptoma MS, što su pokazala i druga istraživanja (39,40). 
MS je značajan faktor rizika koji ugrožava zdravlje ljudi, pa određivanje vrednosti koncentracije CRP i utvrđivanje odnosa između koncentracije CRP i prisustva MS može biti korisno u prevenciji, terapiji i dijagnostici MS (17). Promena životnih navika, smanjenje telesne mase, adekvatna ishrana i fizička aktivnost osnova su prevencije i terapije osoba s razvijenim simptomima MS (2). Ograničenje unosa kalorija i gubitak telesne mase smanjuju vrednost koncentracije CRP i hronično zapaljenjsko opterećenje (5). Istraživanja su pokazala da gubitak telesne mase smanjuje koncentraciju CRP za 26% kod zdravih, gojaznih žena, čime se smanjuje kardiovaskularni rizik kod osoba s razvijenim simptomima MS (10). Takođe, nekoliko vrsta lekova može uticati na smanjenje vrednosti koncentracije CRP (statini, nikotinska kiselina, fibrati, ACE-inhibitori, tiazolidinendioni) (2). 
Zaključujemo, značajno veća učestalost povišenih vrednosti koncentracije serumskog CRP kod osoba koje su razvile MS, u odnosu na one bez simptoma MS, ukazuje na postojanje hroničnog inflamatornog stanja niskog intenziteta kod njih i na značaj inflamacije u patogenezi MS i CRP kao biomarkera i medijatora hronične inflamacije. Veća učestalost infarkta miokarda i smrtnosti obolelih od MS i značajno viša koncentracija CRP u poređenju sa obolelima bez simptoma MS pokazuje da ove osobe imaju povećan rizik za nastanak koronarne bolesti i posledično lošiju prognozu. Određivanje CRP može biti korisno u prevenciji, dijagnostici, terapiji i prognozi obolelih sa MS. 

1,24 mg/L. Vrednost koncentracije CRP je znatno viša u grupi obolelih od dijabetesa s razvijenim metaboličkim sindromom u 52

  
		doi: 10.5937/mckg55-30626 doi: 10.5937/mckg55-30626
		COBISS . SR -ID 53926153 COBISS . SR -ID 53926153
	Med. čas. 2021; 55(2): 51-58. Med. čas. 2021; 55(2): 51-58.	UDK. 616-008.9-074:577.112 UDK. 616-008.9-074:577.112
	Tabela 1. Osnovne karakteristike i vrednosti metaboličkih karakteristika i koncentracija CRP kod obolelih i ispitanika
	kontrolne grupe.
	Tabela 2. Koncentracija CRP u grupi obolelih i u kontrolnoj grupi, distribucija po polu.
	Slika 2. Koncentracija CRP osoba sa tri, četiri i pet karakteristika metaboličkog sindroma.	Slika 1. Koncentracija CRP kod obolelih od metaboličkog sindroma i ispitanika kontrolne grupe. Slika 3. Koncentracija CRP kod obolelih sa metaboličkim sindromom, distribucija po polu (p > 0,05).

odnosu na vrednosti koncentracije CRP obolelih od dijabetesa koji nisu razvili MS.

  



  .Tabela 3. Vrednosti koeficijenata linearne korelacije između CRP i pojedinih karakteristika metaboličkog sindroma, sa značajnošću verovatnoće, p. 


		doi: 10.5937/mckg55-30626
		COBISS . SR -ID 53926153
	Med. čas. 2021; 55(2): 51-58.	UDK. 616-008.9-074:577.112
	54	

Slika 4. Prevalencija infarkta miokarda kod obolelih od metaboličkog sindroma i kod ispitanika kontrolne grupe. Slika 5. Mortalitet obolelih od metaboličkog sindroma i ispitanika kontrolne grupe. 


  . Druge studije su, međutim, pokazale da 


		doi: 10.5937/mckg55-30626
		COBISS . SR -ID 53926153
	Med. čas. 2021; 55(2): 51-58.	UDK. 616-008.9-074:577.112
	55
Significance of C-reactive protein determination in patients with metabolic syndrome