NEVLADINE ORGANIZACIJE I POLITIKA INTERPRETIRANJA NOVIJE JU NOSLOVENSKE PROŠLOSTI *


Apstrakt: U tekstu se razmatra politika interpretiranja novije ju noslovenske prošlosti, kakvu je u protekloj deceniji praktikovalo nekoliko najprominentnijih aktivista srbijanskih nevladinih organizacija, nominalno usmerenih zaštiti i unapreðenju ljudskih prava, promociji vrednosti mira i nenasilja, multikulturalizma i tolerancije. Sa imajuaei njihovu interpretaciju nedavne prošlosti ju noslovenskih naroda u nekoliko taèaka, autorka identifikuje kljuène karakteristike jedne nove i vulgarneinterpretatorske politiènosti ("politikantstvo"), kakvu su ove nevladine organizacije demonstrirale u proteklom desetleaeu svoga delovanja na srbijanskoj javnoj sceni: arogantnost i ekstremizam kao stil, falsifikatorstvo i kontrafaktualnost kao strategiju i antisrpski nacionalizam i rasizam kao ideološko uporište. U zakljuènom delu teksta autorka pledira za precizno zakonsko regulisanje ove delikatne oblasti civilnog delovanja, koje bi jasno definisalo sve njegove va nije aspekte (izvori finansiranja, domen delatnosti, kriviène sankcije za njegovo prekoraèenje,...). 
Kljuène reèi: nevladine organizacije, civilno društvo, raspad Jugoslavije, politika, vrednosti, interesi. 

FILOZOFIJA I DRUŠTVO 2/2005

* Tekst je nastao kao rezultat rada na nauènoistra ivaèkom projektu Instituta za filozofiju i društvenu teoriju u Beogradu Moguaenost primene modernih filozofsko-politièkih paradigmi na procese društvene transformacije u Srbiji/Jugoslaviji, koji finansira Ministarstvo za nauku i zaštitu ivotne sredine Republike Srbije (br. 2156). 

Srbijansko društvo ima relativno dugu i respektabilnu tradiciju dobrovoljnog, neprofitnog i nelukrativnog graðanskog samoorganizovanja. Kroz svekoliku svoju noviju istoriju, èiji stradalnièki karakter je presudno odredio geopolitièki polo aj njegove dr avne "kuaee nasred druma", srpski narod je demonstrirao i potvrðivao graðansku vrlinu humanosti, brige za drugoga i solidarnosti s njim u tegobnim vremenima. Istorijski uslovi za razvoj ovog oblika društvenog delovanja u Srbiji postojali su, kako je uoèeno, veae na prelasku iz XIX u XX vek i mogu se naaei "u tradicionalnim formama seoske solidarnosti, uticaju Srpske pravoslavne crkve i njenog razumevanja dobroèinstva, kao i u aktivnostima brojnih humanitarnih i drugih društava koja su delovala u Jugoslaviji od poèetka XX veka do II svetskog rata." (Stanisavljeviae, 1995, 22) Od posebnog znaèaja u tom smislu bila je i aktivnost srpske kraljevske porodice, pod èijim pokroviteljstvom su prve društvene ustanove ove vrste i nastajale. Termin "nevladine organizacije" se iz više razloga (distinktivna insuficijentnost, refleksno asociranje sa socijalistièkom društveno-politièkom sistemu rivalskim i difamiranim -kapitalistièkim oblikom politièkog i ekonomskog ureðenja društva,...) za oznaèavanje ovog oblika moderne društvenosti, u novije vreme na našim prostorima koristi tek odnedavno1 i sve do danas u više politièki nego teorijski etabliranom diskursu. Poslednja decenija XX veka koju je na globalno-politièkom planu kardinalno obele io slom socijalizma, a na lokalno-politièkom dodatno i razbijanje zajednièke dr ave Ju nih Slovena, situirala je ovaj oblik civilnog organizovanja u sasvim nov politièki kontekst i atribuirala mu neoèekivano veliki društveni znaèaj. Okolnost da je na ju noslovenskim prostorima socijalizam zajedno sa jednim od svojih dr avnih otelovljenja, skonèavao u nizu surovih i višegodišnjih meðuetnièkih ratova, uèinila je urgentnom potrebu što masovnijeg samoinicijativnog, vaninstitucionalnog i solidaristièkog graðanskog samoorganizovanja, kojim bi se bar u izvesnoj meri amortizovale posledice nadolazeaee socijalne katastrofe, pre svega po one najvulnerabilnije, odnosno njome najte e pogoðene i deprivilegovane socijalne grupacije (izbeglice, ene, deca, pauperizovano radništvo,...) Namenjene im zadatke ove nevladine organizacije2 su obavile na valjan naèin i, besumnje, znaèajno doprinele da socijalna cena dr avnoga sloma i društvenog rasula, iako objektivno veoma visoka, bude, ipak, znatno manja nego što je, tendencijski uzev, mogla biti. 
U fokusu naše pa nje u ovome tekstu neaee, meðutim, biti nareèeni oblik civilnog organizovanja, veae nevladine organizacije u u em smislu, odnosno tzv. alternativne nevladine organizacije, kako su definisane u jednoj, umnogome arbitrarnoj i subjektivnoj, ali prilièno široko usvojenoj klasifikaciji. 3 Adjektiv "alternativne" u ovoj odredbi ne referira na marginalnu društvenu poziciju ovih organizacija, veae na njihovo usmerenje na, kako se tvrdi, promociju vrednosnih alternativa zateèenom stanju u društvu. U tom smislu, one su, dodaje se, emancipatorske, progresivne, demokratizujuaee i modernizujuaee forme civilnog organizovanja, odnosno promocije civilnog društva kao "podruèja organizovanog društvenog ivota koje je dobrovoljno, samogenerirajuaee, samodovoljno, autonomno od dr ave i povezano sa legalnim poretkom ili skupom zajednièkih pravila. Ono je razlièito od 'društva' uopšte po tome što ukljuèuje graðane koji kolektivno deluju u javnoj sferi kako bi izrazili interese, raspolo enja i ideje, razmenili informacije, ostvarili zajednièke ciljeve, istakli zahteve dr avi i uèinili dr avne slu benike odgovornima." (Diamond, prema Paunoviae, 1997, 437) Njih karakteriše, tvrdi se nadalje, "te nja za promjenama, briga za zajednièko dobro i usmjerenost na politièke probleme u društvu ('nova vrsta politiènosti' koja nije usmjerena prema osvajanju vlasti, veae prema centrima politièkog odluèivanja)." (Paunoviae, Ibid, 436) Namera mi je da u ovom tekstu, u nekoliko krupnih poteza, detektujem prirodu te "nove politiènosti" kakvu su u proteklih desetak godina u svome radu demonstrirale i još uvek demonstriraju nevladine organizacije, u srbijanskoj javnosti uglavnom samopredstavljene kao promoteri onih postuliranih vrednosnih alternativa stanju u srbijanskom društvu, zateèenom nakon meðuetnièkih ratova u kojima je skonèavala nekadašnja zajednièka dr ava Ju nih Slovena. Preciznije uzev, pozabaviaeu se karakterom politike interpretiranja novije prošlosti ju noslovenskih naroda, politike kakvu su u protekloj deceniji praktikovale i još uvek praktikuju ove nevladine organizacije, odnosno njihovi najprominentniji aktivisti. Moguaenost ili, mo da, pre, nunost upravo ovakvog u eg tematskog usmeravanja istra ivanja "nove politiènosti" ovih nevladinih organizacija u proteklom tragiènom desetleaeu, proistièe iz bizarne èinjenice da se njihovo intenzivno delovanje, nominalno i deklarativno usmereno sasvim drugaèijim ciljevima (zaštititi i unapreðenju ljudskih prava i sloboda, širenju kulture mira i nenasilja, afirmaciji ideja multikulturalizma i tolerancije,...), uglavnom iscrpljivalo u onome što je domen rada nauènih institucija -imperativno nametanom interpretiranju dogaðaja iz novije prošlosti, koji su uspostavili socijalni kontekst u kojem su delovale ove, kao i sve ostale nevladine organizacije, formirane ili obnovljene u poslednjoj deceniji XX veka na podruèju Srbije. 4  Evo, dakle, kako je, sumarno, odnosno u nekoliko taèaka saeta, izgledala, to jest -kako bi trebalo da bude interpretirana nedavna prošlost ju noslovenskih naroda prema imperativnom nahoðenju najprominentnijih aktivista srbijanskog "nevladinog sektora", odnosno onog njegovog dela koji je u fokusu naše pa nje u ovome radu: 
- (cf. Dereta & Hyatt, 1999). 
7 "Ona (meðunarodna zajednica, prim. M. R.) jeste protivnik srpske politike koja se vodi poslednjih 10 godina, ali to se", po mišljenu predsednice Centra za antiratnu akciju, "do ivljava i prikazuje kao da je ona protivnik èitavog naroda." ( Pešiae, 1999). Isto stanovište predsednica Helsinškog odbora za ljudska prava obrazla e nešto temeljnije: "La koju širi najveaei broj medija deformiše društvo koje ivi u dubokoj zabludi i konfuziji. Promovisanjem samosa aljenja i osjeaeanja stalne ugro enosti zbog navodne svjetske konspiracije protiv Srba, spreèava se bilo kakvo osjeaeanje odgovornosti i kajanja." (Biserko, 2005). U tom kljuèu jedna od najagilnijih aktivistkinja srbijanskog "nevladinog sektora" tumaèi i najtraumatièniju stranicu -Srpski nacionalizam je autohtoni i za raspad II Jugoslavije najznaèajniji nacionalistièki pokret na njenim prostorima; nacionalizmi drugih ex-jugoslovenskih naroda, ukoliko uopšte dospeju u fokus interpretatorske pa nje, smatraju su reaktivnim i bez suštinske odgovornosti za raspad zajednièke dr ave. Svako eventualno nastojanje da se uka e na mnogo slo eniju istorijsku dinamiku meðunacionalnih odnosa na prostorima ex-Jugoslavije, ima biti proskribovano. Ono, smatra se, predstavlja pokušaj relativizacije apsolutne srpske odgovornosti za sva konfliktna dešavanja na politièkoj sceni nekadašnje zajednièke dr ave koja su rezultirala njenim raspadom. Istorijsko-dinamièka dimenzija se ima interpretativno oduzeti i meðuetnièkim ratovima koji su ga pratili. 8 Izdvajanjem nekoliko taèaka u vremenu njihovog višegodišnjeg trajanja, taèaka u kojima se i zaèinje i okonèava interpretatorska pa nja, sloena dinamika mnoštva, pa i brojnih zloèinaèkih ratnih akata svih zaraaeenih strana, interpretativno se redukuje na prosti zbir srpskih ratnih zloèina koji se predstavljaju u kontinuiranom nizu, uvek kao inicijalni i samosvrhoviti akti srpskog agresora na meðunarodno priznate dr ave Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu. 9 Zloèini ostalih aktera ex-jugoslovenske drame, ukoliko nisu predmet interpretatorskog tabua, smatraju se reaktivnim i odbrambenim i kao takvi, tvrdi se, ne podle u 114 MIRJANA RADOJIÈIAE novije srpske istorije -genocid nad Srbima izvršen tokom II svetskog rata na prostorima tzv. Nezavisne Dr ave Hrvatske. Geografski topos i simbol tog stradanja, za S. Biserko je tek "srpski mit o Jasenovcu i sledstveno tome, genocidnosti hrvatskoga naroda". (Biserko, 2003, bold M. R.) Na drugom mestu ista autorka je preciznija: "Olakim kvalifikovanjem ratnih zloèina nad Srbima terminom 'genocid', na delu je pokušaj relativizacije (srpskih zloèina, prim. M. R.), koji je veoma uzeo maha, uglavnom strateški osmišljen i promovisan od strane beogradske elite." (Biserko, 2005a) 8 Ratni ishod raspada nekadašnje zajednièke dr ave, interpretira se, inaèe, iskljuèivo u kljuèu srpske violentnosti kao supstancijalnog i petrifikovanog etno-mentalitetskog svojstva srpskoga naroda, politièki instrumentalizovanog u svrhe velikosrpskog imperijalnog projekta. Odnosno: "Kontinuitet politièkog nasilja koje karakteriše politièku kulturu Srbije, kljuè je za njeno razumevanje", uverena je S. Biserko. (2003a) 9 "To što smo mi radili toj drugoj dr avi, Bosni, to je katastrofa. BiH je tada veae bila meðunarodno priznata dr ava", podseaea Vesna Pešiae (2005). Na drugom mestu ova aktivistkinja "treaeeg sektora" precizira svoje stanovište: "Ako je reè o srpskoj ekspanzionistièkoj ratnoj politici, koja je imala za cilj okupaciju tuðih teritorija, izmeðu ostalih i Hrvatske, moram da ka em da je ta politika u potpunosti pora ena. 11 "Meðutim, i pored vojne nadmoaei koju je imala, Srbija nije mogla da savlada otpor ostalih jugoslovenskih naroda, jer se pokazalo da oni imaju moralnu nadmoae i da su njihove te nje u skladu sa dominantnim svetskim procesima", nepokolebljiva je S. Biserko (2005). 
12 "Baš me briga šta je bilo posle Vijetnamskog rata i šta su to tamo Amerikanci radili. Mi kao graðani treba da otkrijemo ili bar da utièemo da se naši zloèini obele e i kazne. To je za naše dobro. Nalik je onome kada ka u da ima mnogo loših ðaka. 
Ali mene to ne interesuje, mene brine ako je moj sin loš ðak. Ima bolesnih ljudi, ali mene najviše pogaða kada je neko moj bolestan. Dakle, mene pogaða kada su se zloèini dogodili u moje ime, u mome okru enju i kada se za to nalaze opravdanja", precizira predsednica Komiteta pravnika za ljudska prava. (Kovaèeviae-Vuaeo, 2002) kojima bi on time mogao biti izlo en, štaviše, upravo sa svesnom pretenzijom da se i one preostale moguaee, a još nenametnute srpskome narodu, isprovociraju; 13 -Srpska pravoslavna crkva je dolaskom Slobodana Miloševiaea na vlast vraaeena na istorijsku pozornicu i u narednoj deceniji se, po mišljenju aktivista srbijanskog "nevladinog sektora", samokonstituisala kao kljuèni operacionalizator njegovog velikosrpskog dr avnog projekta. Manipulišuaei religijskim i nacionalnim oseaeanjima ona je, tvrdi se, obezbedila pogodno socijalno-psihološko tlo i masovnu podršku predstojeaeim srpskim imperijalnim pohodima na tuðe etnièke teritorije. Silaskom Miloševiaea s vlasti, desekularizacija, odnosno svojevrsna klerofašizacija srpskog društva je dobila na ubrzanju. Na ruku joj je, dodaje se, išla i èinjenica poraza Srbije u agresorskim ratovima i njena prinudna pacifikacija, što je otvorilo puteve alternativnim agensima svesrpskog ujediniteljskog pregnuaea, meðu kojima, tvrdi se, crkva ima privilegovano mesto. 14 Posebno je, upozorava se, opasno njeno delovanje na prostorima Crne Gore i Makedonije, koje bi moglo proizvesti graðansko-ratni ishod legitimnih crnogorskih nastojanja na stvaranju samostalne dr ave, odnosno odlo iti definitivnu emancipaciju makedonske crkve i dr ave od srpskoga uticaja; -Vazdušna invazija NATO na SRJ u proleaee 1999. nije imala karakter agresije, veae iznuðenog pokušaja meðunarodne zajednice da detronizuje zloèinaèki srbijanski re im, odnosno, precizira se, da okonèa njegovu desetogodišnju genocidnu politiku, èije su rtve bili, ili su mogli biti, svi ostali narodi Zapadnoga Balkana. Kao takva, ona je bila ne samo nu na i legitimna, veae i uveliko zakasnela. Trebalo ju je, autoritativno se procenjuje, okonèati anga ovanjem i kopnenih trupa, 116 

MIRJANA RADOJIÈIAE

13 "Relativizacija i deetnifikacija srebrenièke tragedije", upozorava zabrinuto Sonja Biserko, "onemoguaeila bi plaaeanje ratne odštete ... i pomogla u ostvarivanju strateških ciljeva Beograda da tra i teritoriju Republike Srpske u zamenu za Kosovo." (Biserko, 2002, kurziv M. R.) U tom smislu i "pokušaj grupe nekomunistièkih pravnika da pred jednim drugim, Meðunarodnim sudom pravde u Hagu, ospori tu bu Bosne i Hercegovine i Hrvatske za agresiju i genocid, deluje amoralno." (Biserko, 2002,b) 14 "Na tom projektu se istrajava i sad, ali 'mirnim i diplomatskim' sredstvima, preko aktivnosti Srpske pravoslavne crkve koja deluje kao parapolitièka organizacija...Radi se u suštini o strategiji èekanja novih meðunarodnih okolnosti", objašnjava S. Biserko ( 2005). (Harden, 1999) Takoðe i izlaganje iste pred Helsinškim komitetom za ljudska prava u Štokholmu (Biserko, 1999). 16 "Zašto bi Haški tribunal radio nešto što ne bi bilo u skladu sa pravdom", pita se neupuaeeno Vesna Pešiae (1999). 17 "Sve je jasnije da aee haški procesi dati sasvim novi kljuè za èitanje istorije Balkana XX veka", tvrdi S. Biserko. (2002a) Iz tih razloga, smatra ona, i meðunarodnu zajednicu treba podvrgnuti kritici kada svojom aktualnom politikom poène da pokazuje naznake delovanja "izvan istorijskog konteksta koji sud definiše". (Biserko, 2002 b, kurziv M. R.) Istovetnoga je mišljenja i Nataša Kandiae: "Na alost, to naše suoèavanje (sa prošlošaeu, prim. M. R.) mora da se zasniva na èinjenicama koje iznosi Haški tribunal..." (Kandiae, 2002) 18 "Proces Slobodanu Miloševiaeu u Haškom sudu ispisuje preciznu hronologiju svi ratnih dogaðanja i otkriva njegove ciljeve, ideologiju srpskog nacionalizma i njegove arhitekte." (Biserko, 2005) 19 "Dejtonski sporazum je uva io etnièku podelu koja je rezultat genocidne politike nad bošnjaèkim narodom. Pokušaj Miloševiaea da na isti naèin stvori novu situaciju i na Kosovu, èime bi se ozbiljno ugrozila stabilnost èitavog Balkana, završio je NATO intervencijom." (Biserko, 2005) od ostatka srbijanskog dr avnog organizma, odnosno revizije Dejtonskog sporazuma u smislu poništavanja dr avnosti Republike Srpske njenim utapanjem u dr avno telo unitarno koncipirane Bosne i Hercegovine, biti legitimna odmazda za, kako se tvrdi, jednodecenijsku politiku dr avnoga terora, brutalnog kršenja ljudskih prava i pokušaj genocida nad kosmetskim Albancima, odnosno za, pred nepristranim i kredibilnim tribunalom u Hagu utvrðeni genocid nad bosanskim Muslimanima, na kojem je, precizira se, nastala Republika Srpska. 20 U tom smislu, od posebnoga je znaèaja, tvrdi se, veae pominjana uporna apsolutizacija i etnifikacija svih srpskih zloèina tokom graðanskih ratova na prostorima ex-Jugoslavije, posebno srebrenièkog. 21 No, politièka fragmentacija prostora Zapadnog Balkana ne bi, sugeriše se, trebalo na tome da se okonèa. Crna Gora je iz interpretatorske perspektive aktivista "nevladinog sektora" veae nezavisna, srbijanskog imperijalistièkog i hegemonistièkog zagrljaja osloboðena dr ava, koju bi kao takvu trebalo i priznati. 22 Kada je reè o manjinskim i regionalnim problemima, koji, znalaèki se upozorava se, svojom brojnošaeu i intenzitetom veae ozbiljno dovode u pitanje unutrašnje ureðenje matice srpskoga naroda, treba oèekivati slièno razrešenje. 23 Logika po kojoj se raspadala nekadašnja 118 

MIRJANA RADOJIÈIAE

20 "Ohrabrujuaea je èinjenica da visoki predstavnik u BiH -Pedi Ešdaun na Dejtonski sporazum gleda kao na akt koji se 'mora prevaziaei da bi se ušlo u Evropsku Uniju', jer je saèinjen da bi se 'zaustavio rat'", mišljenja je S. Biserko. Jer, "samo ukidanje Republike Srpske, što je veae i uèinjeno brisanjem dr avnosti i suverenosti iz njenog Ustava, biaee pozitivan signal za celi region." (Biserko, 2003b) 21 "Srebrnica je posve poseban sluèaj. To je više od tragedije. Istrebljenje tolikog broja ljudi za èetiri dana (prema tvrdnjama ove aktivistkinje više od 10 000, prim. i bold M. R.), organizovano i sistematski, to nije bio nikakav eksces, veae sama suštinaradikalno zlo. Metodi korišaeeni u Srebrnici nadišli su sve ono što se dešavalo na teritoriji bivše Jugoslavije. To se neaee i ne sme zaboraviti. Za Srbe je to teška hipoteka koja se kao ogroman teret ostavlja buduaeim generacijama." (Biserko, 2005a) 22 "Crna Gora je u traganju za svojim identitetom i buduaeim statusom. Ona uveliko postaje mediteranska zemlja; njeni stanovnici, oni koji su mlaði od 40 godina, smatraju sebe Crnogorcima,...i samo je pitanje vremena kada aee nezavisna Crna Gora postati stvarnost na Balkanu.", predviða S. Biserko (2001, kurziv M. R.) 23 "Kada je u pitanju unutrašnje ureðenje Srbije, postavlja se i pitanje Vojvodine, koja je ujedno i najva niji deo manjinskog pitanja. Otvaraju se i dva regionalna: jug Srbije i Sand ak. Oba su istovremeno i veoma va na manjinska i regionalna pitanja." (Biserko, 2005) zajednièka ju noslovenska dr ava, sada je, trijumfalno se zakljuèuje, na delu i u samoj Srbiji. 24 Tek potpunom finalizacijom tih procesa, za prostor Zapadnog Balkana, procenjuje se, nastupa period stabilnog i prosperitetnog razvoja; 25 -Politièki prevrat u Srbiji koji se dogodio 5. oktobra 2000. godine predstavlja neiskorišaeenu istorijsku šansu da se uspostavi personalni i ideološki diskontinuitet sa dotadašnjom nacionalistièkom i imperijalistièkom politikom oficijelne Srbije. 26  Izborom Miloševiaeevog naslednika, po mišljenju aktivista srbijanskog "treaeeg sektora", umesto diskontinuiteta, omoguaeen je kontinuitet te politike 27 , tragièno potvrðen ubistvom prvog postmiloševiaeevskog premijera Srbije marta 2003. godine. 28 Vreme njegove kratkotrajne vladavine ima se smatrati nekom vrstom izuzetka, reformistièkog i pro-zapadnog incidenta u kontinuiranom istorijskom toku srpskog konzervativizma i antizapadnjaštva; 
119 
FILOZOFIJA I DRUŠTVO 2/2005
24 "Logika raspada Jugoslavije sada je prisutna i u Srbiji." ( Biserko, 2005) 25 "Evropska Unija je tek na vlastitim greškama poèela da razvija jasniju strategiju, koja u suštini prihvata ideju o disoluciji Jugoslavije bez koje nema konsolidacije regiona", uverena je S. Biserko. (2005, kurziv M. R.) 26 "Nesporazum Srba sa svetom krajem XX veka ostao je i nakon 5. oktobra, uprkos ogromnoj elji sveta da se Srbija primi natrag u okrilje meðunarodne zajednice. Nijedna zemlja u tranziciji nije dobila tako povoljne uslove za prijem u Savet Evrope, niti je dobila tretman kakav je dobila Srbija. Evropska Unija je prostrla crveni tepih sa nadom da aee nova demokratska vlast napraviti istinski diskontinuitet sa Miloševiaeevim re imom", rezignirana je S. Biserko. (2005) 27 "Ovakav (personalni, prim M. R.) ishod 5.oktobra omoguaeio je kontinuitet sa politikom prethodnog re ima, posebno na planu nacionalistièkog projekta, a time i odr avanje kriminalizovanih i represivnih dr avnih i paradr avnih struktura." Jer, precizira Biserko, "Vojislav Koštunica nije ni u jednom trenutku osudio Miloševiaeevu ratnu politiku, niti se ikada pozitivno izjasnio o Haškom tribunalu. Takoðe, Vojislav Koštunica se nikada nije distancirao od projekta Velike Srbije. Naprotiv, on je koristio svaku priliku da Republiku Srpsku tretira kao drugu srpsku dr avu, koja je privremeno razdvojena od Srbije." (Biserko, 2005) 28 "Nakon ubistva premijera Ðinðiaea došlo je do involucije i otvorenog povratka na etnonacionalistièku politiku, odbacivanja svakog oblika istinskog suoèavanja sa prošlošaeu i saradnje sa Hagom. Proces potpune restauracije nacionalizma dobio je legitimitet na izborima 2003. godine. S tim da su sada ciljevi i moae oligarhije meðunarodno legitimisani, jer se ne mo e oaeekivati nova izolacija Srbije", sa aljenjem konstatuje S. Biserko (2005). 
Ergo, -Svekolikom svojom, a napose novijom istorijom, srpski narod je potvrdio svoju inherentnu militaristièku 29 , tradicionalistièku, 30 antimodernizacijsku, 31 i iracionalistièku 32 vrednosnu orijentaciju i kao takav je, upozorava se, nepo eljan u porodici evro-atlantskih naroda, èijem tegobnom nastajanju svedoèimo; biaee u nju dobrodošao tek nakon višegodišnjeg, a mo da i višedecenijskog etno-karakternog disciplinovanja ("denacifikacija") i politièko-kulturalnog resocijalizovanja pod protektoratom, odnosno jednom vrstom kolonijalne uprave meðunarodne zajednice. 33 Povlašaeenu ulogu u tom 120 

MIRJANA RADOJIÈIAE

29 "Aktivna uloga vojske u politici pokazala se kao konstanta moderne istorije Srbije i Jugoslavije i predstavlja jedno od njenih najmarkantnijih obele ja. Vojska je, s jedne strane, bila glavni oslonac re ima i zvaniène dr avne ideologije, ali je èesto bivala i samostalni politièki èinilac koji na sebe preuzima kreativnu ulogu u formulisanju nacionalno-politièkih ciljeva, s druge strane... Tokom poslednje tri decenije XX veka vojska je imala istaknutu ulogu aktivnog èuvara re ima, odnosno dr avne ideologije (socijalizam), što se poklapalo sa interesima srpske nacionalne elite." (Biserko, 2005) 30 "Srbija je u Rusiji, odnosno pravoslavnoj civilizaciji tra ila istorijski oslonac. Èinjenica je da je Srbija deo tog pravoslavnog sveta, što se najbolje vidi kroz njen odnos prema tr išnoj privredi i evropskim vrednostima." (Biserko, 2005) 31 "Problem Srbije je u nedostatku unutrašnje podrške za promene i okoštali otpor modernizaciji. Antizapadni otpor je konstanta u srpskoj istoriji koji je verovatno sada i najveaei zbog izazova i pozitivnih okolnosti koje su se stekle za proevropsku orijentaciju." (Biserko, 2003c) 32 "Racionalno objašnjenje za sve što se dešavalo u Srbiji, ne samo poslednje dve decenije, veae i tokom celog XX veka, nije moguaee... Korene verovatno treba tra iti u èinjenici da u srpskoj istoriji ne postoji razdoblje prosvetiteljstva i racionalizma u kojima su sazrevala moderna evropska društva". (Biserko, 2005) 33 "Meðutim, problematièna je teza koju Evropska unija promoviše da aee se vremenom i Srbija kretati po istorijskoj inerciji", upozorava S. Biserko. "Sa svojim unutrašnjim konzervativnim strukturama ona nije politièki i ekonomski partner u regionu. Njena demokratska transformacija je moguaea samo uz pomoae meðunarodne zajednice i neku vrstu 'kolonizacije' njenih institucija, posebno vojske, policije, pravosuða i obrazovnog sistema...." U tom smislu, od posebnoga znaèaja je, po mišljenju ove aktivistkinje "treaeeg sektora", redefinisanje njenog bezbednosnog sistema: "Demilitarizacija Srbije, svoðenje armije na racionalnu meru sa novim bezbednosnim konceptom (koji podrazumeva borbu protiv prirodnih nepogoda, terorizma, trafikinga, narkodilera) otvara moguaenost za njenu stvarnu demokratizaciju". (Biserko, 2003d(Biserko, i 1999) ) Otuda je za Sonju Biserko pravo pitanje "da li je Srbija uopšte u stanju da 'podnese' toliku kolièinu dobrih namera onih koji su voljni da joj pomognu" (2002c, kurziv M. R.) 
procesu trebalo bi da imaju Sjedinjene Amerièke Dr ave, kao, naglašava se, jedini nesporni politièki autoritet meðu gotovo svim dr avama Zapadnoga Balkana, prevashodno onima još uvek optereaeenim nerazrešenim etnièkim pitanjima. 34 * * * Tako je izgledala nedavna prošlost ju noslovenskih naroda iz perspektive najprominentnijih aktivista srbijanskog "nevladinog sektora", promotera jedne doista nove i vulgarne -interpretatorske politiènosti ("politikantstvo"), nesmetano praktikovane na srbijanskoj javnoj sceni celih desetak proteklih godina. Arogantnost i ekstremizam kao stil, falsifikatorstvo i kontrafaktualnost kao strategija i antisrpski nacionalizam i rasizam kao ideološko uporište, njene su samoevidentne karakteristike, èvrsto jezgro njenog identiteta formirano i stabilizovano u jednom od najtragiènijih perioda novije istorije ovih prostora. Veliki ideali ljudskih prava, mira, nenasilja i tolerancije u praksi aktivista srbijanskog "treaeeg sektora" degenerirali su u puki i ogoljeni instrument politikantskog egzibicionizma opasnih namera, a srbijansko društvo od deklarisanog objekta demokratizacije, modernizacije i politièke emancipacije, retorièki prevedeno u objekat diskurzivne eliminacije srpskoga naroda i njome obezbeðenog moralnog legitimizovanja finalnih akata politièke fragmentacije njegovih etnièkih prostora. Na taj naèin samoidentifikovane u protekloj deceniji svoga javnoga delovanja, pre svega u svojstvu entuzijasta na jednom krupnom i samonametnutom zadatku za koji su imale premalo struènih kvalifikacija, a previše politikantskih i profiterskih motiva, 35 umesto ugleda neophodnog i dragocenog korektiva vlasti u iskrenim 121 FILOZOFIJA I DRUŠTVO 2/2005 34 Dobrim namerama meðunarodne zajednice, prema mišljenju direktorke Centra za kulturnu dekontaminaciju, nije, ipak, naodmet pridru iti i lièna pregnuaea u naznaèenom smeru: "To (naziv Centra, prim. M. R.) znaèi da su tokom svih tih godina ljudi postali bolesni, kultura naroèito, i da nam je potreban jedan centar koji aee dekontaminirati tu neverovatnu ksenofobiju i nacionalizam koji se raširio Srbijom, koji je, zapravo, odreðena vrsta nacional-socijalizma i koji je prerastao u istinsku šizofreniju i pravu katastrofu....Mislim da zaista treba dekontaminirati tu teritoriju od svih tih imid a, tih idiotskih prièa koje su upuaeivane narodu i korišaeene kako bi re im konstruisao nove etnièke granice.To nije sloboda i demokratija." (Paviaeeviae, 2001) 35 Prema rezultatima istra ivanja o stanju u srbijanskom "nevladinom sektoru", sprovedenog sredinom devedesetih, upravo ove organizacije su meðu malobrojnima koje izjavljuju da nemaju znaèajnijih finansijskih problema u svome poslovanju, odnosno da im za dalji rad nisu potrebna nikakva dodatna finansijska sredstva. (Cf. Petroviae & Paunoviae, 1994) nastojanjima na stvari zajednièkoga dobra, nevladine organizacije koje su bile u fokusu naše pa nje u ovome tekstu zaslu eno su sticale reputaciju maligne izrasline na veae razorenom društvenom tkivu Srbije i status ozbiljne pretnje ionako minijaturnim ostacima njenih, veae uglavnom osujeaeenih dr avno-nacionalnih interesa. Za pa ljive i objektivne alitièare tzv. "treaeeg", odnosno "nevladinog sektora" i destruktivne uloge jednog njegovog dela u epohalnom, po interesnoj meri aktualnih potentata globalne moaei projektovanom geopolitièkom redizajniranju posthladnoratovskog Zapadnog Balkana, ali i nekih drugih -evroazijskih prostora savremenog sveta 36 , nareèena èinjenica je poodavno izgubila status saznajnog novuma. Ono što bi za njih, ali i za ostale graðane Srbije predstavljalo iskustveni novum jeste urgentna akcija, u pogledu aktivne brige o sopstvenim dr avno-nacionalnim interesima veae poslovièno neagilne postmiloševiaeevske politièke nomenklature, na preciznom zakonskom regulisanju ove delikatne oblasti civilnog organizovanja 37 , koje bi jasno definisalo sve njegove va nije aspekte (izvori finansiranja 38 , domen delatnosti, kriviène sankcije za njegovo prekoraèenje,...). Saznajno ovladavanje nedavnom prošlošaeu ju noslovenskih naroda trebalo bi prepustiti, davno ustanovljenom društvenom podelom rada za to jedino ovlašaeenim i na sasvim drugaèiji naèin društveno tretiranimnauènim ustanovama (institutima humanistièkih nauka, katedrama za humanistiku na srbijanskim univerzitetima,...) Pritom ne bi nipošto trebalo gubiti iz vida sledeaee -za jednu, teritorijalno još uvek nekonsolidovanu dr avu, njeno u potpunosti devastirano društvo i pogubno stigmatizovani narod, valjano obavljanje tog ozbiljnog istra ivaèkog zadatka odavno je nadišlo znaèaj pukog saznajnog interesa njene humanistièke nauke. 

122


MIRJANA RADOJIÈIAE

36 Tim saznanjima bila je motivisana nedavna odluka èelnog èoveka najmnogoljudnije dr ave slovenskoga sveta da predlo i zakonski akt o zabrani inostranog finansiranja nevladinih organizacija koje deluju na njenoj teritoriji. 37 Rad nevladinih organizacija u Srbiji sve do danas "ureðuje" Zakon ("o udruivanju graðana u udru enja, društvene organizacije i politièke organizacije koje se osnivaju za teritoriju SFRJ"), usvojen davne 1990. g.! 38 Rezultati istra ivanja o stanju u "treaeem sektoru", sprovedenog 2001. g. na uzorku od 871 nevladine organizacije koje deluju na teritoriji Srbije, govore da više od polovine njih ne eli da obelodani izvore sopstvenog finansiranja. (Cf. NGO Policy Group, 2001). 

Prvi put je, inaèe, upotrebljen davne 1874. g. u èasopisu Glas javnosti. 

Reè je o sindikalnim, razlièitim humanitarnim i dobrotvornim nevladinim organizacijama, koje su u tom periodu osnivane ili obnavljale svoj, u vreme titoizma obustavljeni rad. 

Cf. Petroviae & Paunoviae, 1994. 

FILOZOFIJA I DRUŠTVO 2/2005 

Mirjana Radojièiae


NON-GOVERNMENTAL ORGANIZATIONS AND POLITICS OF INTERPRETATION OF SOUTH-SLAVIC'S RECENT PAST


Summary

In the text the author considers politics of interpretation of South-Slavic peoples' recent past, which was demonstrated by the most prominent activists of Serbian non-governmental organizations. By summarising the interpretation in a few points, the author attempts to identify its key features: arrogance and extremism as a style, counterfactuality as a strategy and anti-Serbian nationalism and racism as an ideological strongpoint. In the final section of the text, what is pleaded is a precize legal regulation of that delicate area of civil activism, which in the last decade has presented a malignant proturbance on destroyed social tissue of Serbia and serious threat to the rest of its considerably lost national interests. 
Key words: non-governmental organizations, civil society, disintegration of Yugoslavia, politics, values, interests.
NEVLADINE ORGANIZACIJE I POLITIKA INTERPRETIRANJA NOVIJE JU NOSLOVENSKE PROŠLOSTI *