Osnovni problem ovog eseja jeste globalizacija kao osnovni vid promene društva i društvene promene u XXI veku. Globalizacija ima ogroman uticaj u horizontalnoj i vertikalnoj ravni, na društvenom, ekonomskom, političkom i kulturnom nivou, a u isto vreme na međunarodnom, regionalnom, nacionalnom nivou, nivou organizacija, društvenih grupa i pojedinaca. Zato je globalizacija jedna od najaktuelnijih tema savremene sociologije i savremenih socioloških istraživanja. 
Ključne reči: globalizacija, globalizam, društvena promena, promena društva O d vremena kada je nastalo prvobitno društvo do danas, karakterišu ga kontinuirane promene i razvoj, kako u horizontalnoj, tako i u vertikalnoj ravni. Moglo bi se reći da je društveni dinamizam, odnosno sklonost samog društva ka promenama i razvoju jedna od njegovih ključnih karakteristika. Kako je to fino uočio Heraklit još u doba predsokratske filosofije, panta rhei, odnosno "sve teče -sve se menja". U uslovima savremenog društva ključni činilac koji dovodi do društvenih promena i promena društva jeste globalizacija. Ova dva termina treba pažljivo razlikovati. Pod društvenom promenom podrazumevamo promenu strukture društvene grupe ili društva kao totaliteta. Promena društva je, sa druge strane, promena koja je posredno ili neposredno izazvana delovanjem društva kao celine, društvenih grupa, organizacija i pojedinaca kao socijabilnih bića. Stoga ovakva promena može biti istovremeno društvena i ekonomska, politička i slično. 
Ne tako davne 1961. godine u čuvenom rečniku engleskog jezika koji je sačinio Dirk Mesner (Messner), prvi put se pojavila reč globalizacija [1] . Iako je sam termin u akademskom smislu relativno mlad, ovaj dalekosežni proces datira iz najranijih perioda istorije ljudskog društva. Savremeno društvo, sve pojave, procesi i odnosi u njemu determinisani su procesom globalizacije. O globalizaciji se danas govori kao o sveobuhvatnom procesu: globalizacija je sve i sve je globalizacija (globalno). Tako globalizacija [1] Etimološki, reč vodi poreklo od latinske reči globus, koja je najpre označavaja geometrijsko telo, a potom i planetu Zemlju. Danas se piše i izgovara slično u većini svetskih jezika (eng. globalization, špan. globalizacion, nem. Die Globalisierung). Često se koristi i naziv mondijalizacija (od fran. mondialisation, le mond). 

oblikuje život pojedinca, njegovu interakciju sa drugima, ali istovremeno i delatnost homo faber-a i sve one ustanove i institucije u kojima se takva delatnost odvija. Do ovih i ovakvih nalaza dolazi neoracionalistički razum koji je, prepuštanjem problematike ciljeva, interesa i vrednovanja procesa i odnosa globalizacije iracionalnom, fatalno ograničio svoju delatnost, a samim tim i globalizacije sveta i svet globalizacije, na sferu tehnike i tehnologije (ingormaciono-komunikacionih tehnologija, genetskog inženjeringa, ...), manipilacije (u svim mogućim oblicima i sadržajima), nalaženja najadekvatnijih sredstava. Ovde i sada je na delu i deluje težnja za maksimalnim uprošćavanjem stvarnosti globalizacije u cilju iznalaženja što egzaktnijih rešenja. To je moguće, prema viziji neopozitivizma i pragmatizma, ako se za poolaznu tačku analize, objašnjenja i razumevanja uzme apstraktana izolovana jedinka i ako se racionalno ograniči na statično. Proizvod ovog jeste nerazumna stvarnost sveta globalizacije i globalizacije sveta koju konkretno operacionalizuje moderna tehnička civilizacija i jedna potpuno iracionalna stihija pred kojom je racionalistički razum potpuno nemoćan. Zašto? Odgovor, prema nalazima K. Kosika (Karel Kosik), je sledeći: Razum je u bitnom ograničen na svet objektivnosti, proračunjljivosti, manipulativnosti, egzaktnih nauka, kvantifikacije, ovladavanja, odnosno, preciznije kazano, porobljavanja i bezumnog iskorištavanja prirode. Šta je sa svetom subjektivnosti? Ovaj svet, svet umetnosti lepote i slobode je sfera iracionalnog. I kod sveta objektivnosti i kod sveta subjektivnosti polazna tačka je izolovana jedinka -u svetu objektivnosti je homo ekonomicus, a u svetu subjektivnosti se ušančio pojedinac koji uzaludno pokušava da živi slobodno i autentično u svetu neslobodnom i neautentčnom, čiji se svi napori za prevazilaženje otuđenja svršavaju u mislima, u fikcijama -u virtuelnom svetu, u svetu kiča i šunda. Ovim su zadate bitne i aktuelne potrebe za dijalektičkim promišljanjem i domišljanjem sveta globalizacije i globalizacije sveta -uticaja procesa globalizacije na konkretno-istotijsku stvarnost. Ovo zbog toga što dijalektički razum ne ostavlja ništa više ništa izvan sebe. Naime, dijalektički razume postvalja pitanja: ne samo racionalnosti individue već i celog društva (na lokalnom, nacionalnom, regionalnom i globalnom nivou); ne samo postojanja i preživljavanja u datim granicama radno-funkcionalnih i teritorijalno-političkih sistema upravljanja već i negacije postojećih okvira i granica organizacija sveta života i sveta rada; ne samo sredstava i ciljeva; ne samo znanja već i slobode i vrednosti; ne samo mišljenja već i predmetne delatnosti. A to znači da se dijalektički razum u svetu globalizacije i globalizaciji sveta oblikuje samo utoliko ukoliko u konkretno-istorijskom procesu stvara razumnu stvarnost globalizacije [2] . 
Zašto je uopšte relevantno istraživanje odnosa globalizacije i društvenih promena? Ova relevantnost proističe iz bar tri različita, ali povezana razloga. Prvo, akademska relevantnost istraživanja zasniva se upravo na akademskoj aktuelnosti globalizacije, koja se već decenijama unazad izučava sa različitih teorijskih aspekata, uz isticanje novih, drugačijih i suprotstavljenih argumenata za ili protiv. Istovremeno, brojna teorijska gledišta o procesu globalizacije ostavljaju dovoljno prostora za pokušaj verifikacije nekih od najistaknutijih i najcitiranijih teorija u akademskom diskursu. Drugo, globalizacija je sveobuhvatni proces, koji prožima apsolutno sve pore društvenog života, na individualnom i kolektivnom nivou, društvenom političkom, pravnom ili ekonomskom. Ovakva društvena aktuelnost teme posebno je važna imajući u vidu da je globalno društvo ono u kome se odvijaju sve aktivnosti savremenog čoveka. Najzad, globalizacija je sveobuhvatna toliko, da ostavlja prostora da se u njoj, makar pokuša istražiti neki novi aspekt ili analizirati neki novi odnos u sferi ekonomije ili politike, na primer. Za takvim odnosima ćemo tragati u potonjim stranicama ovog istraživanja. 
Osnovni problem istraživanja u daljem tekstu ovog rada, svakako je globalizacija, odnosno horizontalno i vertikalno širenje globalizacije. Ne može se govoriti o globalnom društvu i globalizaciji, izvan promena i razvoja koje sam proces donosi u funkcionisanju društva. Tako, sama globalizacija ima veliki uticaj u horizontalnoj ravni, na politički sistem, ekonomski poredak, društvene vrednosti i norme, kulturne obrasce i slično. Svi ovi segmenti su veoma dobro povezani i svaka (pozitivna ili negativna) promena u jednom od njih izaziva neretko lančanu promenu u svim ostalim segmentima. Prava akademska izazovnost proučavanja globalizacije leži i u činjenici da ona utiče vertikalno, na međunarodnom, regionalnom (supranacionalnom), nacionalnom, subnacionalnom (lokalnom) nivou, ali i na nivou organizacija, grupa i pojedinaca. 

POJAM GLOBALIZACIJE

Na početku socioloških teorijskih razmatranja o globalizaciji, nužno je pokušati definisati ključne pojmove. Reč je o pokušaju definisanja, najpre [2] Kosik, K, Dijalektika konkretnog, Prosveta, Beograd. 
Милан И. Миљевић и Владимир Џамић zato što postoji onoliko definicija i pristupa globalizaciji koliko ima autora i teoretičara koji su se njome bavili. Zato bi možda bilo naučno vrednije i pravilnije reći da je reč o poimanju globalizacije, a ne o njenom definisanju. 
Veoma je važno napraviti jasnu distinkciju između pojmova međuzavisnost i globalizacija, budući da se ovi pojmovi često poistovećuju. Pod međuzavisnošću se podrazumeva postojanje uzajamne zavisnosti država, pojava, procesa i odnosa u njima na jednom ili više nivoa (ekonomskom, političkom, kulturnom i slično). Najčešće je u ranijim periodima istorije bilo reči o međuzavisnosti susednih država, gde je ekonomski poredak jedne uslovljavao poredak druge, bilo u pozitivnom, bilo u negativnom smislu. Ukoliko ovakva međuzavisnost postoji istovremeno na više različitih nivoa, reč je o tzv. višestepenoj međuzavisnosti. Dakle, međuzavisnost je samo jedna sastavna komponenta procesa globalizacije, a ne sinonimni pojam. Ukoliko je reč o (nametnutoj) međuzavisnosti onih država koje nemaju zajedničku granicu, već se vrlo često nalaze i na različitim kontinentima, udaljeni hiljadama kilometara, reč je o globalizmu. Porast globalizma, nazivamo globalizacijom, a jednako tako, smanjenje globalizma nazivamo deglobalizacijom [3] . Ovo nije jedino viđenje globalizma. Globalizam je institucionalizovana i neiinstitucionalizovana moć jednog centra koji izgrađuje globalizaciju sveta i svet globalizacije kao "lažni totalitet" u svim njegovim osnovnim pojavnim oblicima: kao prazni, kao apstraktni i kao loši totalitet. 
Dijalektički razum kaže da u globalizaciji kao praznom totalitetu "nedostaje refleksija, određivanje pojedinih momenata i analiza; prazan totalitet isključuje refleksiju, tj. osvanje stvarnosti u obliku izolovanih momenata, kao što isključuje i delatnost analitičkog razuma" [4] . U globalizaciji sveta i svetu globalizacije "formalizovana celina stoji nasuprot delova, a hipostaziranim 'tendencijama' pripisuje se 'viša stvarnost' . Tako shvaćenom totalitetu nedostaje geneza i razvoj, oblikovanje celine, strukturalizacija i destrukturalizacija. Totalitet je zatvorena celina". U lošem totalitetu 'stvarni subjekt zamenjen je mitologiziranim subjektom." Kritička nauka zbori i upozorava da "kategorija totaliteta gubi dijalektički karakter ako se shvata jedino 'horizontalno' , kao odnos delova i celine, a zanemaruju se njene dalje organske crte: njena 'genetičko-dinamička' dinmenzija (stvaranje celine i jedinstvo protivurečnosti) i njena 'vertikalna' dimenzija, koja je dijalektika pojave i suštine". Neki autori globalizaciju [3] Neki od poznatijih primera deglobalizacije su periodi dva svetska rata, hladnoratovski sukobi ili velika ekonomska kriza koja je zahvatila svet nakon kraha berze u Njujorku 1929. godine. 
[4] Kosik, K, op.cit. str 76,77. ГЛОБАЛИЗАЦИЈА И ПРОМЕНЕ ДРУШТВА pokušavaju definisati normativno i konkretno-istorijski. Tako se kaže da je globalizacija "proces svestranog povezivanja sveta i njegovog uspostavljanja kao ravnopravne i pluralističke zajednice slobodnih pojedinaca", ali i da se globalizacija može odrediti kao "proces i sistem konfliktnog povezivanja sveta" čiji sadržaj najpre određuje "planetarizacija kapitala, interesi i uticaj velikih korporacija i pre svega Sjedinjenih Država" [5] . Ovakvo konkretno viđenje globalizacije prilično je teško argumentovano osporiti. Entoni Gidens (Anthony Giddens) kaže sledeće: "Globalizacija se može definisati kao intenzifikacija društvenih odnosa na svetskom planu, koja povezuje udaljena mesta na takav način da lokalna zbivanja uobličavaju događaji koji su se odigrali kilometrima daleko i vice versa", ukazujući na dijalektički karakter procesa globalizacije [6] . Jedno od poznatijih poimanja globalizacije svakako je ono koje je dao istaknuti dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju iz 2001. godine, Džozef Stiglic (Joseph Stiglitz). U svojoj čuvenoj knjizi "Protivrečnosti globalizacije", Stiglic kaže da je globalizacija "čvršća integracija zemalja i naroda sveta do koje dolazi (...) rušenjem veštačkih barijera za protok robe, usluga, kapitala, znanja i (u manjoj meri) ljudi preko granica" [7] . 
Imajući u vidu prethodna razmatranja, nameće se pitanje: gde su prapočeci globalizacije i da li je ovaj proces postojao oduvek ili se pojavio, kako misle neki od autora, tek nakon rušenja Berlinskog zida 1989. godine? Globalizacija se u svom rudimentarnom obliku javila još u najranijim periodima istorije ljudskog društva. Širenje različitih ideja, verovanja, vrednosti, religija, u državama koje se međusobno ne graniče, može se posmatrati kao prvi, rudimentarni oblik globalizacije. Naravno, širenje znanja, ideja, vrednosti, verovanja, načina života ili religijskih ubeđenja, bilo je znatno sporije u vreme hidrauličnih društava orijenta ili antičkih grčkih polisa, nego danas u eri savremenih komunikacija i informacionih tehnologija. Bilo kako bilo, ne može se prenebregnuti činjenica da su prve dimenzije globalizacije, pre svega ekološka i vojna dimenzija, nastale sa prvim zagađenjima životne sredine i širenjem oružanih sukoba na pojedinim kontinentima među ondašnjim državama. 
Ukoliko se, pak, želimo zadržati na novovekovnoj istoriji i analizi globalizacije, čini se krajnje prigodnim shvatanje onih autora koji prepoznaju tri velike ere globalizacije, koje neki upravo tako i nazivaju, globalizacijama I, II i III [8] . Prva velika era globalizacije vezuje se za postavljanje čuvenog [5] Zoran Vidojević, Kuda vodi globalizacija, Filip Višnjić, Beograd, 2005, str.15. [6] Entoni Gidens, Posledice modernosti, Filip Višnjić, Beograd, 1998, str. 69. [7] Džozef E. Stiglic, Protivrečnosti globalizacije, SBM-x, Beograd, 2002, str. 23. [8] Branko Milanović, Dva lica globalizacije, Arhipelag, Beograd, 2007, str. 13-16. Милан И. Миљевић и Владимир Џамић transatlantskog kabla davnih 1860-ih godina i pronalaske parobroda i parne mašine. Ova velika era trajala je sve do početka Prvog svetskog rata 1914. godine. Na nju su svakako presudno uticali pomenuti pronalasci, zahvaljujući kojima je kretanje ljudi i roba na većim udaljenostima bilo olakšano. Druga velika era globalizacije počinje sredinom osamdesetih godina prošlog veka, zahvaljujući tehnološkoj revoluciji, razvoju međunarodne trgovine, integraciji Narodne Republike Kine u svetsku privredu, ali svakako i padu komunizma i rušenju Berlinskog zida koje je označilo kraj blokovske podele i početak integracije bivših komunističkih država u okvire svetske ekonomije [9] . S početka dvadesetprvog veka, kako to upućuje Dejvid Held (David Held), sve je češće "postavljanje epitafa globalizaciji" [10] . Ipak, globalizacija nije utihnula i ne postoje naznake da će utihnuti u skorijem periodu. Tako se može reći da živimo u trećoj velikoj eri globalizacije koju najpre karakteriše širenje informacionih i komunikacionih tehnologija, značajan pad cene telekomunikacija (pre svega mobilne telefonije) i računarske opreme, širenje multinacionalnih kompanija i njihova dominacija u globalnoj ekonomiji, ali i sve očigledniji gubitak političkog i ekonomskog suvereniteta država, uz dominaciju globalnih političkih i ekonomskih institucija. 
Brojne akademske polemike i debate o globalizaciji nagoveštavaju da je polje teorijskih pristupa ovom fenomenu, veoma bogato. Različite teorije o globalizaciji pokušale su ili će pokušati da daju odgovor na pitanja poput onih kada je nastala globalizacija, gde su njeni koreni, a gde joj je eventualni završetak; kakve pozitivne i negativne posledice ovaj fenomen ima na opstanak i razvoj čovečanstva, pojave, procese i odnose u savremenom dobu u kome živimo. Na ova brojna pitanja, različiti teoretičari su odgovarali različito. Sveobuhvatnost globalizacije i njen dominantni uticaj na promene u savremenom društvu dodatno se potvrđuje pažljivom analizom dimenzija globalizacije koje uočavaju najzastupljenije teorije o ovom fenomenu. 

POČECI SOCIOLOŠKE MISLI O GLOBALIZACIJI

Uprkos činjenici da se pojam globalizacije, kako smo već napomenuli, vezuje najviše za period od 1980. godine do današnjih dana, sama teorijska debata o globalizaciji počela je mnogo ranije. Oni koji su prvi razmišljali na temu globalizacije (naravno u okvirima vremena u kome su živeli), bili su očevi osnivački sociološke nauke -Karl Marks (Marx), Emil Dirkem ГЛОБАЛИЗАЦИЈА И ПРОМЕНЕ ДРУШТВА (Emile Durkheim), Maks Veber (Max Weber), kao i Sen-Simon (Saint-Simon). Iako su teorijske razlike među ovim misliocima bile velike, svi su delili uverenje da je moderno društvo teritorijalno organizovano. Tako je još pominjani Sen-Simon uočio da proces industrijalizacije nosi sa sobom "zajedničke socijalne forme koje sežu kroz različite kulture Evrope" [11] . Ovu ideju Sen-Simon nadogradio je idejom o postojanju Panervropske vlade (jedna od ideja o stvaranju ujedinjene Evrope, prim. V.Dž.), promovišući tako nadnacionalizam. Zanimljivo je da je ovakva ideja izneta upravo u časopisu koji se zvao "The Globe", što je jedno od najranije korišćenih značenja prevedene latinske reči globus, od koje je etimološki potekla reč globalizacija. Ovakve ideje koje su nastale pre oko dve stotine godina, nisu bile usamljene. Razvijaće ih kasnije i otac sociološke nauke Ogist Kont (August Comte), kao i Dirkem kroz svoje ideje o podeli rada, povećanju međusobne zavisnosti unutar društva i proučavanjem društvenih institucija. 
Jedan od najpoznatijih sociologa u istoriji ove nauke, bio je Maks Veber, čija teorija organizacije konzistentno izložena u jednom od njegovih najpoznatijih dela "Privreda i društvo" i danas zauzima jedno od najznačajnijih mesta na pijedestalu sociološke i ekonomske nauke. U svojoj teoriji moderne organizacije, Veber je tvrdio da se svaka organizacija zasniva na dve neodvojivim komponentama racionalnog donošenja odluka i hijerarhijskog unutrašnjeg organizovanja. Upravo ovi elementi, bazični su elementi Veberove teorije birokratske organizacije, pri čemu je važno napomenuti da je i sam Veber tvrdio da je svaka moderna organizacija u biti birokratska. Povezanost ove teorije moderne birokratske organizacije leži upravo u činjenici, kako to sjajno uočava Miroslav Pečujlić, da je sam Veber tvrdio da će takav model organizovanja "preoblikovati sve evropske kulture" i "postati gvozdeni kavez u kome će živeti sav moderan svet" [12] . U savremenom društvu često potpuno zapostavljena i stigmatizovana ideologija marksizma, ipak je dala jednu od prvih definicija globalizacije. Naime, sam Karl Marks tvrdio je da su nacionalne industrije zamenjene novim industrijama, čiji se proizvodi prodaju i izvan granica nacionalnih država, u svim delovima planete. Ova ideja dodatno je poduprta tvrdnjama o tome da je nacionalna izolovanost u industrijskom društvu zamenjena idejom o univerzalnoj međuzavisnosti nacija. Istovremeno, ne treba zanemariti značaj Marksove ideje o komunizmu kao idealnom besklasnom društvenom uređenju. 
Iako su sve ove ideje prilično rudimentarne, makar sa aspekta savremene nauke, njihov značaj se ne može osporiti iz više razloga. Najpre, ove teorije nastale su u vreme kada je svetski poredak doživeo prvu veliku revoluciju -industrijsku revoluciju. Posledice ove prve velike revolucije u svetu se osećaju i danas, u životima svih ljudi koji žive na planeti. U akademskom smislu, važno je znati da je nauka pokušala da odgovori na pitanja koja su se aktuelizovala gotovo puna dva veka kasnije. Najzad, ovi autentični teorijski pristupi bili su prvi pokušaji da se rasvetli jedno od brojnih lica i naličja fenomena globalizacije, za koji niko od pominjanih autora nije mogao sa sigurnošću znati da će biti jedini okvir čovekovog bitisanja dvesta godina kasnije. 

SOCIOLOŠKE DIMENZIJE GLOBALIZACIJE

Kao što je relativna i uslovna svaka podela teorija o globalizaciji, tako su relativne i uslovne podele na različite aspekte globalizacije. Ove aspekte mnogi autori nazivaju dimenzijama globalizacije [13] . Postavlja se opravdano pitanje zašto se jedan takav fenomen posmatra u parcijalnim dimenzijama, a ne samo u celini. Opravdanje ovakvog naučnog pristupa je dvojako. Prvo, budući da je globalizacija sveobuhvatan pojam, ispostavilo se da je naučno potpuno opravdano posmatrati ovaj fenomen u nekoliko različitih, a dijalektički povezanih okvira, aspekata, odnosno dimenzija. Sa druge strane, činjenica je da nisu svi aspekti globalizacije postali istovremeno u jednom trenutku istorije ljudskog društva, već su nastajali vremenom; godinama, decnijama, pa čak i vekovima. Uslovno govoreći, mogle bi se uočiti četiri dimenzije globalizacije: ekološka, vojna, socio-politička i ekonomska. Ovakvu podelu na četiri dimenzije, dopunićemo analizom četvorne podele koju je sačinio Entoni Gidens, navodeći svetsku kapitalističku ekonomiju, sistem nacionalnih država, svetski vojni poredak i međunarodnu podelu rada kao osnovne dimenzije globalizacije [14] . 
Ekološka dimenzija globalizacije nastala je najranije, još u vremenima kada su ljudska društva dobijala svoja prva obličja. Zagađivanje životne sredine, pre svega vode, vazduha i zemljišta, povećanje broja stanovnika na planeti, neki su od prvih oblika ekološke globalizacije koja je zahvatala drevni svet. Pod ekološkom dimenzijom globalizacije nećemo podrazumevati samo narušavanje ravnoteže unutar ekosistema, već i širenje različitih bolesti koje su se ogromnom brzinom prenosile iz jednog dela sveta u [13] Jedan od njih je predstavnik transformacionističke škole mišljenja o globalizaciji, Entoni Gidens. 
[14] Videti: Entoni Gidens, Posledice modernosti, Filip Višnjić, Beograd, 1998, str. 74. ГЛОБАЛИЗАЦИЈА И ПРОМЕНЕ ДРУШТВА drugi. Upravo ova dimenzija, koja najduže postoji u odnosu na ostale tri koje smo pominjali, daje dovoljno povoda da se kaže da globalizacija nije novi fenomen, već da je nastala u najranijim periodima ljudske civilizacije. To je direktan argument protiv svih drugih naučnih tvrdnji koje insistiraju na tome da je globalizacija nastala tek krajem dvadesetog veka, političkim promenama koje su zahvatile dotadašnji komunistički svet. 
Druga po vremenu nastanka, svakako je vojna globalizacija. Prvi ratovi su zapravo prvi oblici vojne globalizacije. Pretnja silom i upotrebe sile širila se u različitim regionima, na različitim kontinentima. Neretka su zapažanja da je Aleksandar Makedonski bio jedan od onih koji je na kopljima svoje pešadije doneo prvu vojnu globalizaciju, spojivši ondašnji zapadni svet sa Persepolisom i Istokom. Da li je upravo stara Helada prostor u kome je nastala vojna globalizacija ili koreni sežu i dalje, onda kada se u svetu dogodio prvi oružani sukob koji je obuhvatio makar tri različite države? Da li je atinski polis u vreme svog zlatnog doba u V veku pre Hrista bio nosilac vojne globalizacije u ondašnjem drevnom svetu? Nije li ratovanje u ime svetih ideala demokratije otpočelo upravo tada u najranijim periodima evropske civilizacije? Ovo su samo neka od otvorenih pitanja na koja se mogu dati različiti odgovori. Ono što, međutim, ostaje nesporno, jeste da je vojna dimenzija globalizacije ostala više nego aktuelna i danas [15] i da je veoma važna komponenta novog svetskog poretka. 
Posebnu pažnju posvećujemo socio-političkoj dimenziji globalizacije. Najopštije rečeno, socio-politička dimenzija globalizacije zasniva se na širenju određenih znanja, verovanja, vrednosti, moralnih nazora, religijskih uverenja i, svakako, političkih, ekonomskih, pravnih i drugih ideja i ideala. Demokratija u većini država savremenog sveta nije nastala ex nihilo. Naprotiv, ona ima svoj dug istorijat, koji počiva na širenju različitih ideja, od prvih mislilaca koji su svoj život posvetili raspravama o najboljem poretku, poput Sokrata, Platona, Aristotela i drugih. Jednako tako, hrišćanstvo se, na primer, nije samo po sebi učinilo najobuhvatnijom religijom modernog doba, sa najvećim brojem vernika. Liberalna, odnosno neoliberalna ekonomija nije postala dominantni oblik ekonomskog uređenja u jednom trenutku ili zahvaljujući uticaju neke nezemaljske sile. Bilo je neophodno da ljudi nastanjeni u različitim delovima sveta, na različitim kontinentima, na izuzetno velikim udaljenostima, prihvate određene ideje, verovanja i vrednosti i da na osnovu toga steknu određena znanja, koja su ih opredelila [15] Posebno se ima na umu pokušaj širenja nuklearne moći i proliferacija nukelarnog oružja unutar međunarodne zajednice i sve češće vojne intervencije bez odobrenja Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija (NATO intervencije na prostoru bivše Jugoslavije, kao i intervencije vojnih koalicija u Iraku, Avganistanu i slično). 
Милан И. Миљевић и Владимир Џамић da svoje privatne živote, društva i državne zajednice uređuju onako kako to čine danas. Zato prilikom analize bilo kog pojedinačnog poslovnog procesa unutar poslovnih organizacija uvek treba imati na umu da način funkcionisanja jedne poslovne organizacije ne postoji od juče, već se zasniva na idejama koje su sazrevala vekovima unazad i prenosile se sa jednog kontinenta na drugi. 
Ekonomska dimenzija globalizacije je ona kojom se danas brojni naučnici najviše bave. Jedan od razloga za to može biti činjenica da savremeni svetski ekonomski poredak počiva na velikom broju multinacionalnih kompanija koje neretko imaju budžete koji su veći i od budžeta pojedinih postojećih država. Multinacionalne kompanije nisu samo privredni subjekti, već postaju važni, uticajni i nezaobilazni politički akteri u globalnom poretku. Upravo zato ne treba da čudi ocena da se čitav novi svetski poredak bazira na postojanju ovakvih kompanija, koje preko granica prenose ne samo robu i kapital, već i različite tehnologije [16] . Druga važna komponenta ekonomske dimenzije globalizacije su svetske finansijske i ekonomske institucije, pre svih Međunarodni monetarni fond i Svetska banka. Uticaj ovih institucija na pojedinačne politike najvećeg broja država u svetu je očigledan i on progresivno raste onako kako ekonomska moć i uticaj dotične države opadaju. 
Subjekti ekonomske dimenzije globalizacije nisu danas samo multinacionalne kompanije, već posebno i banke i berze [17] . Povezanost banaka i berzi se danas najbolje ogleda u činjenici da je u uslovima najveće globalne ekonomske krize koju pamti savremeni svet, likvidacija jedne banke dovela konsekventno do likvidacije drugih banaka. Kada je reč o berzama, iako su sposobne da zajedničkim naporima ostvaruju veliki (globalni) profit, sa druge strane kriza koju mogu da generišu, takođe je globalnog karaktera [18] . Uz to, nužno je pomenuti globalizaciju berzanskog poslovanja koja je danas sve uočljivija, kroz spajanje berzi (poput kupovine berze Euronekst od strane američke berze NASDAK). Stoga će mnogi autori sa pravom reći da globalizacija ima svoj dualni karakter i da nosi niz protivrečnosti, o čemu će biti više reči u odeljku o protivrečnostima procesa globalizacije. 
[16] 
Upor. Džozef E. Stiglic, Protivrečnosti globalizacije, SMB-x, Beograd, 2002, str. 17-35. [17] Videti u: Miorad Unković, Budimir Stakić, Spoljnotrgovinsko i devizno poslovanje, Univerzitet Singidunum, Beograd, 2009. [18] Vrednost akcija na berzama u 2008/2009. godini smanjena je čak za trećinu u razvijenim državama, odnosno čak za 60% u državama trećeg sveta. 
ГЛОБАЛИЗАЦИЈА И ПРОМЕНЕ ДРУШТВА Ovde je radi naučne objektivnosti, važno istaći da postoje među skepticima i oni autori koji smatraju da je globalizacija u celosti, pa tako i ekonomska samo neophodni mit [19] . Uprkos takvim shvatanjima, činjenica je da globalizacija u svim svojim dimenzijama postoji i dalje i da presudno utiče na živote pojedinaca, funkcionisanje društvenih i političkih grupa, ali i na rad savremenih poslovnih organizacija, što će biti pokazano u potonjim stranicama ovog istraživanja. 

PROTIVREČNOSTI GLOBALIZACIJE

Na osnovu prethodno iznetih teorijskih razmatranja procesa globalizacije, nužno se nameće pitanje: da li je globalizacija vrednosno pozitivan ili negativan proces? Može li se reći da je zahvaljujući globalizaciji život savremenog čoveka i njegova delatnost u svim sferama društva i društvenog života, postala bolja i unapređenija u odnosu na periode pre ovako izrazite globalizacije? Da li je globalizacija sa sobom donela jednakost u pravima i obavezama građanima širom sveta, a državama relativnu ekonomsku jednakost? Postoji li univerzalni model ekonomskog poretka koji bi svim državama unutar međunarodne zajednice garantovao boljitak, prosperitet i kontinuirani napredak? Ovo su samo neka od pitanja koja nalažu da se posebna pažnja posveti argumentaciji pro et contra globalizacije, odnosno da se pokuša utvrditi da li je globalizacija izrazito pozitivan ili negativan fenomen. O kontroverznosti procesa globalizacije piše i čuveni nobelovac, Džozef Stiglic, koji s pravom postavlja pitanje kako je to jedna sila koja je donela toliko dobra postala tako kontroverzna [20] . Koje se to pozitivne posledice globalizacije danas više nego jasno uočavaju? Prvo, globalizacija je sa sobom donela veliko otvaranje međunarodne trgovine i na taj način nesumnjivo doprinela povećanju ekonomskog rasta i poboljšanju ekonomskog standarda brojnih država savremenog doba, pre svega onih koje se smatraju državama "Trećeg sveta". Drugo, upravo zahvaljujući globalizaciji životni vek ljudi se produžio, posebno imajući u vidu demografske pokazatelje iz država u razvoju. Treće, ako bi se za pojedine periode ljudske istorije moglo reći da su bili ispunjeni izolacionizmom i odeljenošću između država, treću veliku eru globalizacije u kojoj živimo svakako odlikuje povećanje višestepene međuzavisnosti između država, pojava, procesa i odnosa u njima. Četvrto, globalizacija je neretko doprinosila osećaju zajedništva [19] Paul Hirst and Grahame Thompson, Globalization -A necessary myth?, u: Globalization in Question: The International Economy and the Possibilities of Governance, Polity Press, Cambridge, 1996. [20] Džozef E. Stiglic, Protivrečnosti globalizacije, SBM-x, Beograd, 2002, str. 18. Милан И. Миљевић и Владимир Џамић unutar svetskog društva. Tako su brojni primeri globalne humanitarne pomoći najugroženijim delovima sveta. Peto, globalizacija je doprinela širenju onih vrednosti na kojima počiva savremeni politički poredak -vladavina prava, pravna država, ljudska i građanska prava i slobode, slobodno tržište, demokratija [21] i dr. Svi ovi elementi jesu neosporno elementi neoliberalnog novog svetskog poretka u kome živimo, a za koji će mnogi reći da je u ekonomskom smislu potpuno poražen najnovijom globalnom ekonomskom krizom, najvećom koju svet pamti u savremenoj ekonomskoj i političkoj istoriji. 
Međutim, svi ovi navedeni parametri imaju i lice i naličje. Iako se zaista može reći na osnovu ekonomskih pokazatelja da je ekonomska globalizacija doprinela povećanju standarda i ekonomskog rasta brojnih država na svetu, ne može se reći da je sa sobom donela uspostavljanje ekonomske ujednačenosti [22] , a da je ekonomija obima nastala globalizacijom upravo najodgovornija za ekonomski rast i razvoj [23] . Ako je globalizacija samo donela pozitivne ekonomske efekte, kako je moguće da se danas bruto društveni proizvod razvijenih država razlikuje od najnerazvijenijih nekoliko desetina puta? Sa druge strane, ukoliko je standard ljudi postao bolji, kako se dogodilo da oko sedmina svetske populacije nema pristup vodi za piće, te taj problem postaje jedan od dominantnih ekoloških, ekonomskih i političkih problema savremenog doba. Najzad, ako je u ekonomskom smislu globalizacija donela samo dobro, kako je moguće da se dogodila globalna ekonomska kriza nesagledivih razmera, od koje se države i svetske ekonomske institucije još uvek oporavljaju. 
Ukoliko se tvrdi da se životni vek ljudi produžio, treba jasno napomenuti da takva tvrdnja nije nužno istinita, posebno imajući u vidu nerazvijene države sveta u kojima se i dalje umire od bakterijskih infekcija koje leči običan antibiotik. Nije li ideal da novi svetski poredak svima obezbedi jednako pravo na život i jednako kvalitetnu socijalnu i zdravstvenu zaštitu? Ukoliko jeste, mora se reći da je ta misija doživela svoj neuspeh, makar za sada, a ukoliko, pak, nije onda treba reći da je ranije izneta tvrdnja o dužem životnom veku previše generalizovana i uopštena. 
Međuzavisnost danas neupitno postoji. Međutim, da li je reč samo o međuzavisnosti ili ipak o vesternizaciji čitavog sveta i usklađivanju postojećih vrednosti sa vrednostima Zapada i zapadnog načina života. Ukoliko je reč o dominaciji Zapada, da li se može govoriti o među(sobnoj) zavisnosti ili je reč o nekoj vrsti latentnog imperijalizma ili možda čak sofisticiranog neofašizma? Ovo pitanje ostaje u potpunosti otvoreno za različite odgovore i različite argumentacije. 
Globalizacija nije donela samo zajedničku, globalnu humanitarnu pomoć onim delovima sveta koji su ugroženi prirodnim nepogodama ili kakvim drugim pošastima. Naprotiv, ne treba zaboraviti sve one situacije kada je kolektivna upotreba sile u ime "zajedničkih vrednosti", dovodila do humanitarnih katastrofa širokih razmera. Upravo zbog brojnih primera iz savremene političke istorije čovečanstva, teško je reći da je globalizacija samo stvarala humanitarnu pomoć, a ne i humanitarne katastrofe. Uz to, za razliku od perioda nastanka moderne države, koja je jedina imala monopol nad sredstvima prinude, autori poput američkog mislioca Džozefa Naja (Joseph Nye) reći će da je upravo globalizacija dovela do demokratizacije nasilja, učinivši nasilne metode dostupnim ne samo državama, već i grupama i pojedincima. 
Najzad, demokratija jeste doživela svoje širenje u talasima, kako to kaže Hantington. Nesporno je da je nastala u Heladi nekoliko vekova pre Hrista i da se proširila na ostale krajeve planete. Širenje ideje demokratije bilo je presudno i svakako je jedna od ključnih komponenti socio-političke globalizacije. Sve to ipak nije dovoljno da bi se nedvosmisleno zaključilo da je globalizacija demokratski proces i da nužno garantuje demokratiju. To što danas Narodna Republika Kina prihvata neka pravila slobodne tržišne ekonomije i postaje globalni takmac Sjedinjenih Država, Evropske unije i Japana, ne znači da je prihvatila sva obeležja zapadne demokratije. Sa druge strane, ni one države koje imaju svoje demokratske ustave više vekova, nisu uvek bile predvodnici liberalno-demokratskih ideja, već katkad i ideja rasne segregacije i aparthejda, čak i u vreme kada su bili globalni ekonomski igrači bez premca (npr. Sjedinjene Države početkom druge polovine prošlog veka). 
Ovakva komparativna analiza jasno pokazuje da je globalizaciju teško okarakterisati jednom rečju kao pozitivan ili negativan proces. Zato smo mišljenja da je globalizaciju pogrešno posmatrati kao kompaktnu celinu, upravo zbog postojanja velikog broja različitih dimenzija i dualnog karaktera koji svaka od ovih dimenzija, pa i globalizacija u celini ima. 
Globalizaciju valja misliti kao konkretni dijalektički totalitet, a što znači: da to nije samo sociološki i/ili metodološki pristup veći i ontološka Милан И. Миљевић и Владимир Џамић 

[ 9 ]

 9 Ibidem, str. 13. [10] DavidHeld and Anthony Mc Grew (edit.), Globalization Theory -Approaches and Controversies, Polity Press, Cambridge, 2007, str. 1. 


Milan I. Miljević and Vladimir Džamić


GLOBALIZATION AND SOCIAL CHANGE


Summary:

The main problem analized in this essay is globalization as the basic way of social change and changing society in the XXI century. Globalization has a huge influence in horizontal and vertical plain, on social, economic, political and cultural level, and in the same time on international, regional, national, and organizational level, level of social gropus and individuals. That is the reason why globalization is one of the main topics of contemporary sociology and sociological research. 
Key words: globalization, globalism, social change, change of society Милан И. Миљевић и Владимир Џамић