Phytochemical and genetical variability of species from section Serpyllum (Mill.) Benth. genus Thymus L. (Lamiaceae) in Serbia

Keywords: Thymus, etarska ulja, hemotip, površinski flavonoidi, AFLP, genetiĉki diverzitet, retikulatna evolucija. viii Thymus, essential oil, chemotype, surface flavonoids, AFLP, genetic diversity, reticulate evolution

Ovde idu mentor i ĉlanovi komisije iv Najveću zahvalnost dugujem svojim mentorima prof. dr Zori Dajić Stevanović i prof. dr Petru Marinu, koji su me od poĉetka usmeravali, davali dragocene savete i podstrek da ovaj rad dovedem do kraja. TakoĊe ţelim da se zahvalim dr Sofiji Pekić Quarrie, dr Marini Maĉukanović Jocić, dr Dragani Ranĉić, mr Ilinki Pećinar, Svetlani Aćić, Radenku Radoševiću i Maji Terzić, mojim kolegama sa Katedre za agrobotaniku Poljoprivrednog fakulteta Univerziteta u Beograd, koji nisu ţalili truda da mi pomognu u svakoj situaciji. Prof. dr Radiši Janĉiću, mr Danilu Stojanoviću i ostalim ĉlanovima Katedre za Botaniku Farmaceutskog fakulteta Univerziteta u Beogradu sam zahvalan na pomoći i brojnim savetima. Veliko hvala prof. dr Vladi Matevskom koji mi je pomogao svojim neizmernim iskustvom pri determinaciji vrsta ovog komplikovanog roda. Izrada ove disertacije ne bi bila moguća bez svesrdne pomoći prof. dr Zlatka Šatovića i prof. dr Zlatka Libera i njihovih saradnika sa Sveuĉilišta u Zagrebu, te im se ovom prilikom od srca zahvaljujem. TakoĊe, veliko hvala i dr Monique Simmonds, dr Renée Grayer i ostalim ĉlanovima Jodrell Laboratory, Royal Botanical Gardens Kew, na omogućavanju izvoĊenja fitohemijskih analiza, kao i na pruţenoj pomoći. Neizmerno hvala i velikim botaniĉarima i ljudima dr Mark W. Chase-u i dr Maichael Fay-u od kojih sam mnogo nauĉio kako o molekularnim markerima, tako i o strpljenju i toleranciji. Veliku zahvalnost dugujem i dr Stephen Quarrie-u na pomoći i korisnim savetima. Ţelim i da se zahvalim i mnogobrojnim kolegama, sa kojima sam delio dobro i zlo na terenskim i laboratorijskim ispitivanjima, mr Ivani Bjedov, mr Verici Stojanović, Jeleni Arsenijević, Milici Petrović i Milošu Bokorovu. 
Naroĉito se zahvaljujem svojim mnogobrojnim preijatelima bez kojih ţivot ne bi bio zanimljiv. Hvala i mojim roditeljima na podršci i strpljenju tokom celog ţivota. Ova disertacija je posvećena Tanji, Sofiji i Marti bez kojih ništa ne bi imalo smisla. v Fitohemijska i genetička varijabilnost vrsta iz sekcije Serpyllum (Mill.) Benth. roda Thymus L. (Lamiaceae) u Srbiji Sažetak Rod Thymus je po broju vrsta jedan od najznaĉajnijih u okviru familije Lamiaceae. U zavisnosti od pristupa autora broj vrsta unutar roda varira, meĊutim ukoliko se izabere pristup minimalne varijabilnosti, prema raspoloţivim podacima opisano je 215 vrsta ovog roda. Vrste ovog roda podeljene su u osam sekcija. U flori Srbije opisana je, do sada, 31 vrsta i preko 100 infraspecijskih taksona, koje sve pripadaju podsekciji Serpyllum, sa izuzetkom vrsta Thymus comptus i Th. striatus (Sect. Hyphodromi) i Th. vulgaris (Sect. Thymus). Reproduktivna izolacija izmeĊu vrsta ovog roda je izuzetno slaba što ĉini taksonomska istraţivanja još teţim. Vrste roda Thymus koriste se kao lekovite i aromatiĉne biljke u tradicionalnoj i zvaniĉnoj medicini u svim krajevima u kojima se javljaju. Cilj ovog rada je bio da se opišu razliĉiti hemotipovi unutar vrsta i populaciju ovog roda kao i da se analizom površinskih flavonoida i AFLP markera poboljša uvid u genetiĉke i evolutivne odnose izmeĊu populacija vrsta ovog roda sa podruĉja Srbije. U ovo istrţivajne ukljuĉene su populacije vrsta Th. pulegioides (Subsect. Alternantes), Th. glabrescens, Th. maschallianus i Th. pannonicus (Subsect. Isolepides), Th. balcanus i Th. praecox (Subsect. Peudomarginati) Analiza sastava etarskih ulja vršena je pomoću TD-GC-MS sistema, a jedinjenja su odreĊen uporeĊivanjem RI i/ili masenog spektra sa literaturnim podacima. Identifikovana su ukupno 103 jedinjenja. Identifikovane su, po brojnosti, tri glavne grupe jedinjenja: seskviterpenski ugljovodonici, oksigenovani monoterpenski ugljovodonici i monoterpenski ugljovodonici. Statistiĉka obrada sastava etarskih ulja ukljuĉila je korelacije, analizu glavnih komponenti i klaster analizu. Statistiĉka obrada je pokazala da se, po relativnoj zastupljenosti jedinjenja, mogu razlikovati geraniolni, fenolni, germakren-D, citralni, linaloolni, (E)-kariofilen, α-terpinil acetat i linalil acetatni hemotip. Analiza površinskih flavonoida vršena je pomoću LC-DAD i LC-APCI-MS. UtvrĊeno je prisustvo 15 površinskih flavonoida. Ispitivane populacije se mogu podeliti vi u dve grupe. U prvoj grupi su vrste koje imaju niske i srednje koliĉine površinskih flavonoida, kao i one kod kojih su se površinski flavonoidi nalazili samo u tragovima. Kod ove grupe su najzastupljeniji flavoni sa 5,6-diOH-7-OMe i 5,6-diOH-7,8-diOMe supstitucionom šemom u A prstenu. U drugu grupu bi se mogle svrstati populacije koje, uglavnom, imaju malu koliĉinu površinskih flavonoida i kod kojih je su najzastupljeniji flavoni sa 5-OH-6,7-diOMe i 5-OH-6,7,8-triOMe supstitucionom šemom u A prstenu. Prvoj grupi pripadaju populacije vrsta Th. pulegioides, Th. glabrescens i Th. balcanus, kao i neke populacije Th. pannonicus, dok drugoj grupi pripadaju populacije Th. marschallianus, neke populacije Th. pannonicus i Th. praecox. AFLP markeri su korišćeni da bi se utvrdili genetiĉki odnosi izmeĊu odabranih populacija vrsta roda Thymus, sekcija Serpyllum. Analiza molekularne varijanse (AMOVA) je pokazala da najviše genetiĉkog diverziteta potiĉe od razlika meĊu individuama unutar populacija, dok je ostatak diverziteta gotovo jednako raspodeljen izmeĊu vrsta i izmeĊu populacija unutar vrsta. Dvosmerna AMOVA je dalje pokazala da je diferencijacija meĊu vrstama bila znaĉajna u svim sluĉajevima osim izmeĊu Th. marschallianus i Th. pannonicus. Sve jedinke koje su pripadale Th. pulegioides (Podsekcija Alternantes) formirale su dobro podrţanu kladu, koja je najviše divergirala od ostalih vrsta. Prema dobijenim rezultatima podsekcija Isolepides je polifiletska. Th. glabrescens se jasno odvaja od druge dve vrste ove podsekcije (Th. marschallianus, Th. pannonicus). Th. marschallianus i Th. pannonicus, iako se jasno razlikuju morfološki po indumentumu, na molekularnim nivo se ne mogu razdvojiti. Vrste koje pripadaju podsekciji Pseudomarginati su formirale monofiletsku kladu, mada ova nije bila podrţana visokom bootstrap vrednošću. Ova klada se dalje delila u tri dobro podrţane klade koje su predstavljale pojedinaĉne vrste (Th. balcanus, Th. praecox i Th. moesiacus). 
vii Primena AFLP markera, u sluĉaju izabranih vrsta roda Thymus, se pokazala prikladnom za razrešavanje kompleksnih genetiĉkih odnosa koji ukljuĉuju i ĉeste hibridizacije meĊu vrstama, mada striktna retikulatna evolucija ne moţe biti odreĊena. 
Svi pokazatelji populacione genetike u sekcij Serpyllum ukazuju da je reproduktivna izolacija meĊu vrstama slaba i ukljuĉuje izraţen retikulatni sistem, naroĉito u sluĉajevima kada se dve ili više vrsta javljaju simpatriĉki. 

UVOD 1.Taksonomski pregled familije Lamiaceae

Predstavnici familije Lamiaceae imaju široko rasprostranjenje na Zemljinoj kugli, prisutni su na svim kontinentima izuzev Arktika. U okviru ove familije nalazi se oko 240 rodova i preko 7200 vrsta (Braüchler i sar., 2010). Klasifikacijom familije Lamiaceae bavili su se mnogi autori, ali najpoznatiji su radovi iz druge polovine XIX veka. Bentham (1876) je podelio familiju Lamiaceae na osam tribusa. Reviziju ove klasifikacije izvršio je Briquet (1895-1897) uzdiţući neke od tribusa i subtribusa na nivo podfamilija i kao najupeĉatljiviju izmenu spojio dva njaveća tribusa i dva manja u jedinstvenu podfamiliju Stachyoideae. Ovaj Briquet-ov sistem klasifikacije je do danas ostao u najširoj upotrebi (Cantino i Sanders, 1986). Erdtman (1945) je predloţio podelu familije Lamiaceae na dve prirodne podfamilije, podfamiliju Lamioideae, sa trikolpatnim polenovim zrnima (retko tetrakolpatnim), koja se raznose u dvoćelijskoj fazi, i podfamiliju Nepetoideae, sa heksakolpatnim polenovim zrnima (retko 8-, 10-ili 12-kolpatna), koja se raznose u troćelijskom obliku. Ovakvu podelu familije Lamiaceae podrţala su brojna kasnija istraţivanja, koja su osim palinoloških ukljuĉila i fitohemijska, embriološka i morfološka istraţivanja (Cantino i Sanders, 1986). MeĊutim, ovakvom podelom familije Lamiaceae, ostao je problem, što je familija Verbenaceae parafiletska, dok je familija Lamiaceae polifiletska. Harley i sar. (2004) su familiju Lamiaceae podelili u sedam podfamilija: Ajugoideae, Lamioideae, Nepetoideae, Prostantheroideae, Scutellarioideae, Symphorematoideae i Viticoideae. Od ovih podfamilija, Nepetoideae su najbolje definisane i odlikuju se, uz već navedene karakteristike, i prisustvom rozmarinske kiseline (Harley i sar., 2004). TakoĊe, molekularne analize su potvrdile da je ova grupa monofiletska (Wagstaff i sar., 1995;Wagstaff i Olmstead, 1997). Dalja podela ove podfamilije na tribuse uveliko zavisi od viĊenja autora. Na osnovu morfoloških karaktera, ali i molekularnih istraţivanja, Cantino i sar. (1992) su predloţili novu podelu podfamilije Nepetoideae na ĉetiri tribusa: Elsholtzieae, Ocimeae, Lavanduleae i Mentheae, pri ĉemu je ovaj poslednji pretrpeo najveće promene u odnosu na prethodne klasifikacije. Ovakvu podelu su prihvatili i Harley i sar. ( 2004), s tim da su Lavanduleae ukljuĉili u Ocimeae. Tribus Mentheae obuhvata tri subtribusa, Salviinae, Nepetinae i Menthinae, ovom potonjem pripada oko 43 roda, od ukupno 66 rodova tribusa Mentheae, od kojih su mnogi lekovite i aromatiĉne biljke. 
Rod Thymus pripada tribusu Mentheae u subfamiliji Nepetoideae (Cantino et al, 1992). Najbliţi su mu rodovi Origanum, Satureja, Micromeria i Thymbra. Thymus se smatra dobro definisanim rodom, što je zasnovano na morfološkim i hemijskim karakteristikama (Morales, 2002). 
U zavisnosti od pristupa autora broj vrsta unutar roda varira, meĊutim ukoliko se izabere pristup minimalne varijabilnosti, prema raspoloţivim podacima opisano je 215 vrsta ovog roda (Morales, 1996) i jedino su u ovoj familiji veći rodovi Salvia, Hyptis, Scutellaria, Stachys, Teucrium, Nepeta i Plectranthus. 
Hibridizacija u okviru roda Thymus je veoma ĉesta kada dve ili više vrsta ţive simpatriĉki. Do danas je na Iberijskom poluostrvu opisano oko 60 hibrida uz 35 vrsta koje su prisutne na ovom podruĉju (Morales, 1995). Neka hemijska istraţivanja ukazuju da je ovaj rod veoma homogen, za razliku od rodova Teucrium i Sideritis koji su hemijski veoma heterogeni (Morales, 1986). Ove dve karakteristike ukazuju da je rod najverovatinije monofiletski (Morales, 2002). Unutar roda genetska nekompatibilnost izimeĊu vrsta gotovo da ne postoji, što ĉini taksonomska istraţivanja veoma teškim, naroĉito u nekim grupama kao što su na primer sekcija Hyphodromi a naroĉito sekcija Serpyllum, kod koje je jako teško primeniti koncept vrste (Morales 2002). Prema Moralesu (2002) ukoliko se primeni sinoptiĉki kriterijum, verovatno bi se veliki broj formi, ponekada i ekoloških formi, ukljuĉio kao proste populacije u neki takson, meĊutim ukoliko bi se primenio analitiĉki kriterijum, rizikuje se da se previde postojeće vrste kao prirodne celine. U sluĉaju nedoumice Morales predlaţe primenu sinoptiĉkog kriterijuma. 
Na nivou vrsta u upotrebi je veliki broj imena, više od 1000, od kojih su mnoga sinonimi (Morales, 2002). bakina dušica, materina duša, materinka, duša, dušica, paprica, poponac, tamjanika, pismena trava, trup, vrijes (Simonović, 1959;Ĉajkanović, 1985). 
U svom delu iz prvog veka, koje je preveo Laguna 1555. godine, Dioskorides piše o "Thymo-. MeĊutim, Laguna ne nalazi pod ovim imenom ni jednu vrstu roda Thymus, već biljku koja odgovara rodu Stureja. Na strani 294 Laguna opisuje Serpol, sa dva varijeteta, gajenim i samoniklim, gde bi ovaj drugi Zygis, mogao biti vrsta Thymus-a. 

Status i infragenerička klasifikacija roda Thymus po Linné-u

Interesantno je kako se Linné odnosio prema rodu Thymus u svojim razliĉitim delima. Njegovo znanje se uglavnom zasnivalo na preĊašnjim autorima. U delu Hortus Califfortianus (1737) on navodi šest vrsta, od kojih dve poslednje, kako to danas znamo, pripadaju rodovima Satureja i Acinos. Njegov Br. 1 je Th. erectus, što je u stvari Th. vulgaris, Br. 2 je Th. repens, odnosno neka vrsta iz sekcije Serpyllum, Br. 3 je Thymbra capitata i Br. 4 Th. mastichina. U njegovom delu Hortus Upsalensis (1748) pominju se samo Th. vulgaris i Th. mastichina. U delu referentnom za botaniĉku binomnu nomenklaturu, Species Plantarum 1. izdanje (1753), ukljuĉeno je osam vrsta u rod Thymus: 1. Th. serpyllum,2. Th. vulgaris,3. Th. zygis,4. Th. acinos (danas Acinos arvensis), 5. Th. alpinus (danas Acinos alpinus), 6. Th. cephalotos (danas Th. lotocephalus), 7. Th. villosus i 8. Th. pulegioides. U okviru Satureja je 4. Satureja mastichina (danas Th. mastichina). 
U Genera Plantarum (1754) Linné navodi, 646. Thymus: Serpyllum, Acinos i Mastichina. U Species Plantarum 2. izdanje (1762) Linné je premestio Th. mastichina (ranije Satureja mastichina) pod rednim brojem 8 u Thymus. U prvom izdanju pod ovim brojem je bio Th. pulegioides. Line ovu promenu objašnjava sliĉnošću ove vrste sa oba roda. U Systema Nature 2 (12. izdanje, 1767) prvi put se pominje Th. piperella. 

Status i klasifikacija roda Thymus nakon Linné -a

Brotero (1804) je opisao novu vrstu Th. caespititus. TakoĊe, Hoffmannsegg i Link (1809) u svom radu, Flora Portugalije, opisuju nekoliko novih vrsta, Th. albicans, Th. capitellatus, Th. camphoratus i Th. sylvestris. Bentham (1834) je prvi podelio rod Thymus u sekcije: Mastichina, sa Th. mastichina i Th. tomentosus; Serpyllum sa Th. vulgaris, Th. piperella, Th. villosus, Th. capitellatus i Th. capitatus; i Pseudothymbra sa Th. cephalotos (danas Th. lotocephalus). 
Edmund Boisser (1839Boisser ( -1845)), ĉuveni švajcarski botaniĉar iz Ţeneve, tokom svojih proputovanja kroz Španiju prouĉavao je i opisivao vrste roda Thymus sa Iberijskog poluostrva. TakoĊe je ostavio i vredne opise vrsta ovog roda iz severne Afrike, kao i iz Grĉke i Turske, u svom delu Flora Orientalis (1867)(1868)(1869)(1870)(1871)(1872)(1873)(1874)(1875)(1876)(1877)(1878)(1879)(1880)(1881)(1882)(1883)(1884). U svom delu Elenchus (1838) on je opisao Th. willdenovi, Th. granatensis, Th. longiflorus i Th. 
membranaceus. 1845 formirao je sekciju Pseudothymbra, a kasnije je opisao Th. carnosus, Th. lusitanicus i Th. baeticus kao varijetet Th. hirtus. Willkomm (1868), nemaĉki botaniĉar i autor dela Prodromus Florae Hispanicae, zajedno sa svojim danskim kolegom Lange, smatrao je da se rod Thymus sastoji iz pet sekcija, Mastichina, Zygis, Piperella, Serpyllum i Pseudothymbra. Sekcija Serpyllum bi obuhvatala dve grupe, prva sa Th. chamaedrys, Th. serpyllum i Th. herba-barona i druga sa Th. bracteatus, Th. serpylloides i Th. granatensis. 
Briquet (1897) je izvršio reviziju Englerovog monumentalnog dela i opisao dve sekcije, Pseudothymbra i Serpyllum. Ovu drugu je podelio u pet podsekcija: Bracteatae (Th. capitellatus, Th. villosus, Th. algarbiensis, Th. albicans), Serpylla, Piperellae (Th. piperella, Th. caespititus, Th.origanoides, Th. bovei), Vulgares (Th. vulgaris, Th. sabulicola, Th. hyemalis, Th. zygis, Th. carnosus, Th. hirtus) i Mastichinae (Th. mastichina, Th. tomentosus, Th. welwitschii, Th. fontanesii). Velenovsky (1906) u svom radu o rodu Thymus opisao deset sekcija: 
Coridothymus, Vulgares, Orientales, Anomali (Th. antoninae, Th. portae), Mastichina (Th. fontanesii), Thymastra (Th. algarbiensis, Th. albicans, Th. capitellatus), Pseudothymbra sa dve grupe (suffructosi: Th. membranaceus, Th. longiflorus, Th. funkii i herbacei: Th. cephalotos, Th. villosus, Th. granatensis), Piperella, Micantes i Serpyllum (u koju je ukljuĉio i Th. serpyllastrum). 
Najvaţniji španski autor koji je prouĉavao Thymus je Pau, ĉiji se interes za vrste ovog roda protezao kroz ĉitav njegov rad. U svom radu iz 1929. godine, -Introducción de los tomillos españoles-, analizirao je predhodne radove Linnéa, Boissera i Willkomma. U ovom radu je dao zanimljive osvrte na vrste roda Thymus. I drugi španski autori su se bavili ovim rodom, Huguert del Villar (1934), Vicioso (1974) i Elena-Rosselló (1976), kao i mnogi drugi. 
Iako je Španija uvek bila centar taksonomskih istraţivnja na Thymus-u, mnogi veliki botaniĉari van Iberijskog poluostrava su se bavili ovim rodom. Treba posebno istaći Ronniger-a koji je saĉinio veoma vaţan herbarijum, koji se danas nalĉazi u Beĉu, i Jakko Jalas-a, finskog botaniĉara koji je priredio rod Thymus u Flora Europaea (1972), Flora Iranica (1982) i Flora of Turkey and the East Aegean Islands (1982). 

Klasifikacija roda Thymus u Flori Srbije

Panĉić je u svom delu Flora u okolini Beogradskoj (1865) opisao samo Thymus serpyllum. U delu Flora kneţevine Srbije (1874) Panĉić, uz Th. serpyllum, navodi i Th. nummularius, a u delu Dodatak Flori kneţevine Srbije (1884) i Th. striatus. U delu Flora okoline Niša (1882), Petrović navodi vrste Th. serpyllum i Th. striatus, s time da u okviru vrste Th. serpyllum navodi i niţe kategorije genuinus, latifolius, nummularis i Pannonicus. U delu Dodatak Flori okoline Niša (1885) Petrović ne navodi nove vrste ali navodi nove odlike angustifolius, acicularis, Serbicus, montanus i citrodus. Diklić (1974) je u Flori Srbije opisao 31 vrstu i preko 100 infraspecijskih taksona. 

Savremena klasifikacija roda Thymus

Vrste roda Thymus su rasprostranjene u aridnim, toplim i hladnim regionima Starog Sveta, severno od Ekvatora pa do obala Grenlanda (Slika 1) (Morales 1989). 
Region zapadnog Mediterana se smatra centrom diverziteta ovog roda. Rod je podeljen na osam sekcija: Mastichina, Micantes, Piperella, Pseudothymbra, Thymus, Teucrioides, Hyphodromi i Serpyllum (Jalas 1971). Slika 1.1 Areal roda Thymus (Prema Morales, 2002). 
Prvih pet se nalaze samo na Iberijskom poluostrvu, severozapadnoj Africi i Makroneziji (Zapadni Region). Ovih pet sekcija je manje više dobro prouĉeno (Morales 1986(Morales , 1994)). 
Sekcija Mastichina obuhvata dve vrste koje se nalaze samo na Iberijskom poluostrvu: Th. mastichina, ili divlji majoran, i Th. albicans. 
Skcija Micantes obuhvata zeljastu Iberijsko-Makronezijsku vrstu Th. caespititus koja se nalazi u severozapadnom Atlanskom regionu Pirinejskog poluostrva i na Maderi i Azorskim ostrvima, i drvenaste vrste iz Maroka, Th. saturejoides i Th. riatarum. 
Sekcija Piperella se sastoji od samo jedne endemiĉne vrste Th. piperella iz istoĉne Španije. 
Sekcija Pseudothymbra se karakteriše sa prisustvom dugih brakteja i cvetova. U nekim sluĉajevima su krunice dugaĉke i do 2 cm. Od 9 vrsta, 7 su naĊene na jugu Pirinejskog poluostrva (Th. lotocephalus, Th. villosus, Th. longiflorus, Th. membranaceus, Th. moroderi, Th. funkii, Th. antoninae) dok 2 rastu u severozapadnoj Africi (Th. bleicherianus, Th. munbyanus). 
Sekcija Thymus zastupljena je samo u zapadnom Mediteranu, i najvaţnije vrste su Th. vulgaris, Th. zygis i Th. willdenowii. Th. vulgaris je rasprostranjena u severnoj Italiji, juţnoj Francuskoj i u istoĉnom delu Španije, ova vrsta se danas inaĉe gaji kao lekovita i zaĉinska biljka u mnogim delovima Sveta. Th. zygis je veoma ĉesta vrsta na Iberijskom poluostrvu, dok je Th. willdenowii rasprostranjen u Maroku, Alţiru i Gibraltaru. Ovoj sekciji, takoĊe, pripadaju i vrste Th. capitellatus i Th. camphoratus iz Portugalije, Th. carnosus koji se javlja samo na jugo-zapadu Iberijskog poluostrva, Th. baeticus, Th. loscosii, Th. serpylloides, svi endemit Španije, i Th. hyemalis sa jugoistoka Španije i severnog Maroka. 
Sekcija Teucrioides je endemiĉna za Balkansko poluostrvo. Vrste ove sekcije naseljavaju planine Grĉke i Albanije. Ovom sekcijom su obuhvaćene tri vrste: Th. teucrioides, Th. rechingeri i Th. leucospermus. Ovu sekciju je prouĉavao Hartvig (1987), meĊutim, broj hromozoma još uvek nije poznat. 
Sekcija Hyphodromi se javlja u celom regionu Mediterana i obuhvata oko 60 vrsta, svrstanih u tri podsekcije, Subbracteati, Serpyllastrum i Thymbropsis. 
Podsekcija Subbracteati se karakteriše manje više revolutnim ili konvolutnim listovima i ima najverovatnije poreklo iz istoĉnog Mediterana. Samo jedna vrsta je prisutna u severnoj Africi, Th. algeriensis, od Maroka pa do Libije. Th. mastigophorus se javlja u centralnoj Španiji. Th. spinulosus je prisutan na Sicililji i u Italiji, a Th. striatus se javlja na Apeninskom i Balkanskom poluostrvu. Ove poslednje dve vrste su veoma varijabilne. Th. aragaeus, Th. brachychilus, Th. cappadocicus, Th. cherlerioides, Th. convolutus, Th. pulvinatus i Th. revolutus se javljaju u Turskoj, Th. boisseri, Th. comptus, Th. dolopicus i Th. plasonii na Balkanskom poluostrvu, Th. atticus, Th. paranassicus i Th. leucotrichus u Turskoj i Balkanskom poluostrvu, s tim da se poslednja vrst javlja i u Siriji i Libanu. Th. integer je endemit Kipra, meĊutim verovatno se ne razlikje od Th. leucotrichus. Th. samius se javlja na ostrvima u Egejskom moru. 
Th. borysthenicus i Th. pallasianus imaju areal severno od Crnog Mora, Th. persicus se javlja juţno od Kavkaza, meĊutim poznat je samo jedan lokalitet ove vrste. 
Podsekcija Serpyllastrum je grupa vrsta karakteristiĉnih po prostratnim stablima i ravnim listovima koji su manje više široki. Pet vrsta iz ove podsekcije naseljava Španiju: Th. bracteatus, Th. leptophyllus, Th. fontqueri, Th. granatensis i Th. lacaitae. 
Ova podsekcija je takoĊe rasprostranjena na istoku Mediterana, meĊutim ni jedna vrsta ne nastanjuje severnu Afriku i Italiju. Th. aznavoutii i Th . bracteosus se javljaju na Balkanskom poluostrvu. Th. canoviridis, Th. hausskenechtii, Th. pectinatus i Th. spathulifolius su rasprostranjeni u Turskoj, dok se areal vrste Th. zygoides proteţe preko Balkanskog i Krimskog poluostrva i Turske. Ova vrsta i endemit Španije, Th. lacaitae su morfološki izuzetno sliĉni. Ovoj podsekciji pripada i grupa vrsta koje se javljaju samo na Kavkazu: Th. dagestanicus, Th. hadzhievii, Th. helendzihcus, Th. karjaganii, Th. ladjanuricus, Th. lipskyi, Th. majkopiensis i Th. sosnowskyi; kao i sedam vrsta iz centralne Azije: Th. cuneatus, Th. eremita, Th. incertus, Th. irtychensis, Th. kirgisorum, Th. nerczensis i Th. petraeus. Podsekcija Thymbropsis obuhvata severnoafriĉke vrste Th. broussonetii, Th. maroccanus, Th. lanceolatus, Th. numidicus, Th. pallescens kao i dva endemita Grĉke, Th. laconicus i Th. holosericus. Ovde spadaju još pet vrsta iz Turske, Th. cariensis, Th. cilicicus, Th. eigii, Th. leucostomus i Th. sipyleus. Th. syriacus se javlja u Libanu, Siriji i jednom lokalitetu u severnom Iraku, Th. bovei se javlja na Sinajskom poluostrvu, u Izraelu, Jordanu, Iraku i Saudijskoj Arabiji, dok se Th. decussantus javlja na Sinaju i u Saudijskoj Arabiji. Ovo je grupa uglavnom severnoafriĉkih i istoĉnoazijskih vrsta. 
Sekcija Serpyllum se smatra najstarijom u rodu. Obuhvata oko 125 vrsta i pokriva ceo areal roda, osim Madeire i Azorskih ostrva. U okviru ove sekcije javlja se i najveća varijabilnost u broju hromozoma. Ovoj sekciji pipadaju kako manje više drvenaste vrste koje naseljavaju planine u suvim regionima, kao na primer Th. Podsekcija Pseudopiperellae obuhvata vrste Th. herba-barona, koja je rasprostranjena na Majorci, Korzici i Sardiniji (Mayol et al, 1990), i Th. nitens sa juga Francuske. 
Pet vrsta koje naseljavaju Balkansko poluostrvo pripada podsekciji Isolepides. 
To su Th. bulgaricus, Th. glabrescens, Th. longedentatus, Th. pannonicus i Th. sibthorpii. 
Podsekcija Alternantes obuhvata Th. linearis sa Himalaje i evropske vrste Th. pulegioides, Th. feoelichianus, Th. alpestris, Th. oehmianus, Th. bihorensis Podela roda Thymus koju je dao Menitsky (1973) znaĉajno se razlikuje od one koju je dao Jalas (1972), i kasnije, podrţao Morales (1985). On je rod Thymus podelio na jedanaest sekcija. Sekcije Thymus, Teucrioides, Mastchina, Pseudothymbra i Piperella se ne razlikuju izmeĊu ova dva autora. Predstavnici iz ove sekcije, po Jalas-u, pripadaju sekciji Serpyllum i to podsekcijama Pseudopiperella, Insulares, Kotschyana, Alternantes, Pseudomarginati i Isolepides. U ovom radu koristiće se klasifikacija roda Thymus po Jalas-u (1971). 

Menitsky ne navodi sekciju

Sve vrste opisane u našoj flori pripadaju skciji Serpyllum osim vrsta Thymus comptus i Th. striatus (Sect. Hyphodromi) i Th. vulgaris (Sect. Thymus), koja je unesena u našu floru i gaji se kao zaĉinska i lekovita biljka. 

Naučni pristupi i metode u klasifikaciji vrsta roda Thymus


Morfologija i biologija roda Thymus

Biljke roda Thymus se karakterišu prema svom habitusu odnosno ţivotnoj formi. 
Mogu se razlikovati dve grupe, jednu ĉine predstavnici koji imaju oblik ţbunova, ne viši od 50 cm, kao na primer Th. baeticus i Th. hyemalis sa Iberijskog poluostrva, i druge koja obuhvata predstavnike sa puzećim stablima katkada sa adventivnim korenima. Ova ţivotna forma je veoma ĉesta kod vrsta iz skcija Serpyllum i Hypodromi. Th. caespititus predstavlja izuzetak sa cespitoznim habitusom koji moţe da ima veoma dugaĉke izdanke. Kao i veĉina predstavnika Lamiaceae, Thymus na popreĉnom preseku ima ĉetvrtasta stabla. Mladi izdanci su prekriveni dlakama. Dlake mogu prekrivati sve ĉetiri strane stabla (holotrichous), dve naspramne strane, koje se smenjuju po internodijama (alelotrichous) ili se mogu nalaziti samo na rebrima (goniotrichous) (Slika 3). Uloga razliĉitih tipova dlaka na stablu još uvek nije razjašnjena. Listovi mogu biti uţi ili širi sa ravnom lisnom ploĉom ili mogu biti sa podavijenim ivicama (revolutni). Indumentum je veoma varijabilan. Tektorne dlake kod Thymus-a su uvek proste, ali retko jednoćelijske. Listovi su ĉesto sa trepljama na obodu, bilo celom duţinom, bilo samo pri osnovi i petioli. Glandularni trihomi su veoma bitni pošto sadrţe etarska ulja. Postoje dve vrste grandularnih trihoma: kapitatne ţlezde sa gornjom ćelijom punom etarskih ulja i peltatne ţlezde sa ćelijama u osnovi koje su tipiĉne za Lamiaceae. 
Cvetovi se uglavnom javljaju u grupama u nodusima. Mali broj vrsta ima samo dva cveta po nodusu (Th. antoninae), a znatno ĉešće se u nodusima nalazi veći broj cvetova. Vrste sa kraćim internodijama imaju loptaste i glaviĉaste cvasti. Ukoliko je ovo sluĉaj, brakteje se razlikuju po obliku i veliĉini od ostalih listova. Ovo naroĉito vaţi za Th. membranaceus, Th. carnosus i druge pripadnike skcija Pseudothymbra i Thymus. 
Kod nekih vrsta brakteje mogu biti izuzetno dugaĉke, kao npr kod Th. satureioides. 
Ĉašica kod Thymus-a u suvom stanju igra veoma vaţnu ulogu pri rasejavanju plodova. S tim u vezi grlo je zatvoreno sa dlakama i vetar je moţe preneti na velike udaljenosti. Ĉašice kod nekih vrsta, kao npr. Th. mastichina, imaju izduţeni zub prekriven cilijama koji sluţi za rasejavanje sliĉno papusu kod Asteraceae. Ĉašica obiĉno ima pet zubaca, tri gornja i dva donja, gde su ovi potonji uvek duţi i obiĉno savijeni na gore. Oni verovatno imaju ulogu u priĉvršćivanju cevi krunice. Kod nekih vrsta tri gornja zupca su redukovana na jedan (Th. caespititus). Krunica varira od 4 do10 mm u duţinu i završava se sa jednim gornjim i tri donja lobusa. Ovo je tipiĉna struktura za oprašivanje pĉelama ili drugim sliĉnim insektima. Produkcija polena u ĉetiri prašnika je niska. 
Kod populacija iz roda Thymus je ĉesta ginodiecija, odnosno da se u populacijama javljaju dva tipa jedinki, one koje imaju hermafroditne cvetove i one sa cvetovima bez prašnika. Pokazano je da oprašivaĉi brţe oprašuju ţenske cvetove od hermafroditnih. 
Plod je merikarpijum koji se raspada na ĉetiri orašice, meĊutim ĉesto neke abortiraju tokom ranih faza razvića. 
Ukoliko se ovi svi karakteri posmatraju sa evolutivnog stanovišta, smatra se da su vrste sa ravnim listovima i bez dlaka primitivnije od onih sa revolutnim listovima i trepljama na obodu. TakoĊe loptiĉaste cvasti sa cvetovima ĉije se brakteje razlikuju od ostalih listova smatraju se izvedenijim. Drvenaste vrste sa uspravnim odrvenelim stablima su, verovatno, filogenetski starije od onih sa zeljastim izdancima, odrvenelim samo pri osnovi (Morales, 2002), prikaz evolutivne istorije roda dat je na Slici 1.3. uvek prisutna u etarskom ulju kod Thymus, meĊutim, uglavnom u veoma malom procentu. U uljima roda Thymus opisano je prisustvo oko 270 terpena. MeĊutim njihovo samo prisustvo nije dovoljno za karakterizaciju roda već se treba uzeti u obzir i kvantitativni aspekt svake komponente (Stahl-Biskup, 2002). 
Prema broju taksona u kojima su zastupljeni, timol i karvakrol su najznaĉajnije komponente etarskih ulja. Taksoni koji ne sadrţe ova fenolna jedinjenja mogu se svrstati u nefenolnu grupu. U okviru fenolne grupe su i taksoni sa bilo timolom ili karvakrolom, bilo i sa jednom i sa drugom koponentom. Osim kod Thymus-a ova dva jedinjenja se javljaju u veoma ograniĉenom broju taksona. Unutar familije Lamiaceae samo neke vrste iz rodova Coridothymus, Origanum, Satureja i Monarda imaju timol i karvakrol kao glavne komponente etarskih ulja. U ostatku biljnog sveta samo je kod vrste Trachyspermium copticum (Apiaceae) utvrĊeno prisustvo ove dve komponente (Stahl-Biskup, 2002). 
Prisustvo i visok procenat monoterpenskih ugljovodonika, p-cimena i γterpinena, ne moţe se posmatrati nezavisno od prisustva timola i karvakrola, pošto su ova jedinjenja prkursori fenolnih jedinjenja, tako da se ona uglavnom javljaju istrovremeno u etarskim uljima, mada ponekad procenat ova dva jedinjenja prelazi procenat prisustva fenola, ovakva ulja se ipak mogu smatrati "fenolnim- (Stahl-Biskup, 2002). 
Linalool je treća komponenta po vaţnosti u okviru roda Thymus. U etarskom ulju kod velikog broja populacija javlja se sa preko 10%. Za razliku od fenolnih komponenti linalol ima slatkast miris i biljke sa dominantnim linalolom imaju sasvim drukĉiji karakter. Ovo takoĊe vaţi i za geraniol. Linalol je veoma široko rasprostranjena komponenta u biljnom svetu i Thymus nije glavni izvor ove komponente već su mnogo znaĉajnija lavanda (Lavandula angustifolia), ili muskatna ţalfija (Salvia sclarea), kao i Coriandrum sativum (Apiaceae). Kod nekih vrsta roda Thymus, populacije sadrţe i fenolne jedinke i linalolne jedinke. Sa borneolom na šestom mestu po prisutnosti, bicikliĉna monoterpenska struktura dobija na znaĉaju. Kod taksona kod kojih prelazi 10% uglavnom se nalazi zajedno sa strukturno sliĉnim monoterpenima, kao što su kamfor i kamfen. 1,8-cineol se nalazi na sedmom mestu. U etarskim uljima ĉesto se javlja zajedno sa kamforom i borneolom, i odgovoran je za relativno ĉesto prisustvo kamfora koji je ĉest i u uljima borneolnog tipa. Eukaliptol (1,8-cineol) je ĉesta komponenta kod predstavnika familije Myrtaceae, naroĉito u okviru vrsta roda Eucalyptus, ali je takoĊe glavna komponenta ulja vrste Rosmarinus officinalis (Lamiaceae). Ostale komponente etarskih ulja nisu prisutne u znaĉajnom broju taksona roda Thymus, ipak po znaĉaju se mogu izdvojiti αterpinil acetat, α-terpineol, geranil-acetat, kamfor, citral (geranial+neral), linalil-acetat, mircen i terpinen-4-ol. 
Kako je već navedeno, kod vrsta roda Thymus seskviterpenska jedinjenja nisu previše znaĉajna. Najĉešći je β-kariofilen koji je prisutan u etarskim uljim mnogih biljnih vrsta. Ovo jedinjenje je registrovano kod odreĊenog broja vrsta Thymus u procentu većem od 10%, ali nikada nije registrovan kao glavna komponenta etarskih ulja. Ovo takoĊe vaţi i za germakren-D koji je veoma ĉesto prisutan u etarskim uljima, ali retko prelazi 10%. Znatno je reĊe prisustvo oksigenovanih germakrena koji su uz Tkadinol i nerolidol široko rasprostranjeni kod vrsta Thymus-a severne Evrope. 
Neterpenoidna alifatiĉna jedinjenja prisutna su u etarskim uljima mnogih vrsta roda Thymus, ali u malim procentima. Jedinjenja sa lancem od osam ugljenikovih atoma su najĉešće, kao na primer oktanol-3, okten-1-ol-3, oktil-3 acetat i okten-1-il-3 acetat. 
Odgovarjući heksanski derivati su sledeći po zastupljenosti, a potom nonanski derivati. Uz ova jedinjena ĉesti su i odreĊena jedinjenja sa razgranatim lancima. Do sada je opisano prisustvo 62 neterpenoidna alifatiĉna jedinjenja u etarskim uljima razliĉitih vrsta roda Thymus. 
Neterpenoidna aromatiĉna jedinjenja saĉinjavaju C 6 C 1 -, C 6 C 2 -i C 6 C 3 -derivati, od kojih su ova poslednja poznata i kao fenilpropanska jedinjenja. Sva zajedno saĉinjavaju negde oko 7,8% konstituenata ulja kod Thymus. Od ove grupe jedinjenja najznaĉajnija su izoeugenol i cinamol, pošto se bar kod jedne vrste Thymus javljaju sa više od 10%. Sva ostala jedinjenja iz ove grupe se, uglavnom, javljaju u tragovima. 

Populaciona varijabilnost sastava etarskih ulja

Biljke u okviru iste populacije mogu varirati u odnosu na glavnu monoterpensku komponentu etarskih ulja. U prirodnim populacijama Th. vulgaris sa juga Francuske uoĉeno je prisustvo jednog ili nekoliko od ukupno šest hemotipova. Ovih šest hemotipova dobili su oznaku prema glavnoj komponenti etarskih ulja, geraniol, α-terpineol, tujanol-4, linalool, karvakrol i timol (Passet, 1971;Vernet i sar., 1986). U populacijama iz Španije nije utvrĊeno prisustvo geraniol hemotipa, dok je primećen sedmi hemotip 1,8-cineol (Adzet i sar., 1977a). Neki od ovih hemotipova se mogu prepoznati i na terenu samo na osnovu ĉula mirisa, što je naroĉito iskazano kod geraniol tipa, koji ima izraţen miris na limun, kao i kod dva fenolna hemotipa koji imaju karakteristiĉan miris timijana, što ih jasno razlikuje od nefenolnih hemotipova. 
Prvi opisi varijabilnosti etarskih ulja kod Th. vulgaris javili su se ranih šezdesetih godina XX veka (Granger i sar., 1963), a usledile su znatno podrobnije studije u narednih nekoliko godnia. 
Ekološka uloga sekundarnih metabolita moţe se podvesti pod tri kriterijuma, adaptacija na abiotiĉke uslove sredina, kompetitivne interakcije sa drugim biljkama (McPherson i Muller, 1969) i hemijska odbrana od herbivora i patogena (Simeon de Bouchberg i sar., 1976;Bryant i sar., 1991;Shonle i Bergelson, 2000). Jasno je da ovi faktori ne deluju nezavisno jedan od drugog, već je dinamika sekundarnih metabolita uslovljena kombinovanim uticajem abiotiĉkih i biotiĉkih faktora sredine. 
Postoji odreĊeni dokazi koji pokazuju da varijabilnost monoterpenske komponente moţe predstavljati adaptivnu strategiju u relaciji sa uslovima sredine (Thompson, 2002). Prvi dokaz adaptivne varijacije predstavlja geografska i lokalizovana distribucija hemotipova kod Th. vulgaris u juţnoj Francuskoj. Na osnovu podataka dobijenih analizom sekundarnih metabolita zdruţenih uzoraka biljaka iz juţne Francuske primećeno je da fenolni hemotipovi (timol i karvakrol) dominiraju u populacijama timijana sa toplih i suvih staništa blizu Sredozemnog mora, dok nefenolni hemotipovi (geraniol, linalol, alfa-terpinol i tujanol-4) dominiraju u populacijam koje su dalje u kopnu, naroĉito iznad 400m nadmorske visine, to jest, na staništima sa vlaţnijom i hladnijom klimom (Passet, 1971;Granger i Passet, 1973). Ovo je potvrĊeno ispitivnajem i uporeĊivanjem uĉestalosti biljaka svakog hemotipa u 15 populacija od kojih su neke bile sa malih nadmorskih visina (ispod 300m), a neke sa nadmorskih visina preko 400m (Thompson i sar., 2003). Kod populacija koje sus rasle preko 400m nadmorske visine nisu pronaĊene fenolne jedinke. 
Prostorni raspored hemotipova kod Th. vulgaris javlja se i na manjim podruĉjima, od svega 8x10 km u dolini Martin-de-Londres, u okolini Monpeljea u Francuskoj (Vernet i sar., 1977 a, b;Gouyon i sar., 1986). Ova dolina ima specifiĉnu mikroklimu, gde tokom zime temperatura u dolini moţe biti i nekoliko stepeni niţa nego na obroncima brda koja je okruţuju. Ovde je na osnovu zbirnih uzoraka biljaka utvrĊeno da u dolini dominiraju nefenolni hemotipovi, dok na plićim zemljištima i toplijim mestima na obroncima brda dominiraju fenolni hemotipovi. 
U studiji 336 populacija Th. vulgaris utvrĊeno je prisustvo oko 20% populacija sa samo jednim hemotipom, 165 populacija, ili oko 50%, sa dva hemotipa, od kojih je 72 bilo sa dva nefenolna hemotipa, 69 sa dva fenolna hemotipa, dok je svega 24 populacije sadrţavalo jedan fenolni i jedan nefenolni hemotip (Gouyon i sar., 1986). 
Ovo ukazuje da, iako su populacije sa dva hemotipa ĉeste, on sa nefenolnim i fenolnim hemotipom predstavljaju retkost. 
Raspored hemotipova je u korelaciji sa tipom zemljišta na kojem se neka populacija razvija. Fenolne populacije se javljaju na suvljim i plićim zemljištima nego nefenolne populacije koje su vezane za vlaţnija i dublja zemljišta. MeĊu nefenolnim hemotipovima utvrĊeno je da je α-terpineol hemotip najĉešći na najvlaţnijim podlogama, dok je, što se fenolnih tiĉe, karvakrol hemotip najĉešći na najsuvljim podlogama, a timolni hemotip nije u toj meri specijalizovan (Gouyon i sar., 1986). 
Drugi jasan faktor koji utiĉe na zastupljenost odreĊenih hemotipova je temperatura. Uoĉeno je odsustvo fenolnih hemotipova, a naroĉito karvakrolnog, iz delova staništa koja su izloţena temperaturama ispod 0°C. Ovo je moguća posledica što su nefenolne jedinke manje izloţene oštećenjima usled niskih temperatura od fenolnih, s obzirom da su fenolna jedinjenja toksiĉnija od nefenolnih ukoliko doĊe do oštećenja ćelija (Thompson, 2002). Kod populacija razliĉitih vrsta roda Thymus sa Balkana, takoĊe je utvrĊeno postojanje razliĉitih hemotipova. 
U flori Makedonije opisan je veliki broj taksona ovog roda. Za Th. albanus ssp. 
albanus navodi se da je glavna komponenta etarskih ulja (E)-neroldiol, a sledi βkariofilen (Kulevanova i sar., 1998c), za Th. jankae, kod koga su ispitivana tri varijeteta, var. jankae, var. pantotrichus i var. patentipilus, utvrĊeno je da je glavna komponenta linalool, a na drugom mestu geranial (Kulevanova i sar., 1998a). Kod Th. longidens var. dassareticus glavna komponenta je α-terpinil acetate, a slede sa pribliţno istim koncentracijama, α-terpineol, linalool i geraniol (Kulevanova i sar., 1996a). Kod Th. longidens var. lanicaulis utvrĊeno je postojaje dva hemotipa, kod jednoga je glavna komponeta karvakrol, a kod drugog timol, dok je u oba sluĉaja drugi po zastupljenosti geraniol (Kulevanova i sar., 1996a). Kod Th. macedonicus ssp. macedonicus utvrĊeno je postojanje hemotipa kod koga je glavana komponenta geraniol (Kulevanova i sar., 1996;1999), linalool i α-terpinil acetat (Kulevanova i sar., 1999). Glavna komponenta ispitivanog etarskog ulja Th. moesiacus iz Makedonije je geraniol (Kulevanova i sar., 1996b), a kod Th. rohlenae p-cimen (Kulevanova i sar., 1998b). Kod vrste Th. tosevii ispitivano je više infraspecijskih takson i utvrĊeno postojanje nekoliko hemotipova sa razliĉitim glavnim komponentama etarskog ulja, geraniol, α-terpinil acetat, timol i karvakrol (Kulevanova i sar.,1995;1996c;1997). 

Flavonoidi

Do sada je identifikovan veliki broj biljnih pigmenata, koji su podeljeni u ĉetiri osnovne grupe: flavonoidi, karotenoidi, hinonoidi i betalaini. Flavonoidi su dalje podeljeni na antocijane, ţute falvonoide i bezbojne flavonoide (Marin, 1995). 
Antocijanini su najznaĉajnija grupa hemijskih komponenti odgovornih za boju odreĊenog biljnog organa i tkiva. Sa njihovim ispitivanjem je poĉeto u prvoj polovini 20. veka, ali struktura pojedinih antocijanina nije bila potpuno objašnjena te je postojala potreba za ponovnim ispitivanjem. Nakon otkrića da su malonilovani (zwitterionic) antocijanini veoma ĉesti kod Lamiaceae, mnoge vrste su ponovo ispitane (Harborne i Boardley, 1985;Harborne i sar., 1986). 
Ţuti flavonoidi su odgovorni za ţutu boju kod niza biljnih vrsta. Ovo je kompleksna grupa pigmenata koja je dalje podeljena na sledeće grupe: ţuti flavonoli, ţuti flavoni, halkoni i auroni. Poslednje dve grupe poznate su još pod nazivom antohlori. Ţuti flavonoli zasnovani su na dve komponentegosipetinu i kvercetagetinu (Marin, 2003). 
Gosipetin i njegovi derivati su, do sada, naĊeni u 12 familija cvetnica, a ĉak su detektovani i kor rastavića (Equisetum). Kvercetagetin je nešto manje rasprostranjen, detektovan je kod oko 8 familija. Oba tipa ţutih flavonola prisutna su u dve velike familije cvetnica, Asteraceae i Fabaceae (Harborne, 1975). 
Najpoznatiji ţuti flavoni, koji odgovaraju gore pomenutim flavonolima, su hipolaetin i 6-hidroksiluteolin. MeĊutim oni su ĉešći u listovima nego u cvetovima. 
Glavnina biljnih flavonoida nije direktno obojena, apsorbuju ultraljubiĉasti deo spektra, i nevidljivi su u vidljivom delu spektra, ali su vaţni kao kopigmenti antocijaninima (Harborne i Turner, 1984). Najĉešći bezbojni flavonoidi su flavonoli i flavoni. Kod predstavnika familije Lamiaceae poznati su sledeći flavonoidi: flavoni, flavonoli, flavanoni, dihidroflavonoli i halkoni (Marin, 1995). TakoĊe, kod Origanum vulgare, utvrĊeno je prisustvo i jednog aurona (Barberán, 1986). Halkoni su veoma retki u ovoj familiji (Tomimori i sar., 1984(Tomimori i sar., , 1985;;Messana i sar., 1990) Flavoni su glavna grupa bezbojnih flavonoida prisutnih u familiji Lamiaceae. Veoma su ĉesti i aglikoni i glikozidi flavonoida (67-75%) (Marin, 1995). Od ukupno 147 flavonoida koji su identifikovani u familiji Lamiaceae, oko 60% su flavoni (Tomás-Barberán i Gil, 1992). 
Verovatno najĉešći flavonski aglikon u ovoj familiji je apigenin kao i odgovarajući metil etri (acetatin, hrizoeriol, diosmetin, itd). Jedna od prvih studija flavona listova i petala kod Lamiaceae, navodi luteolin kao glavni flavon kod rodova Teucrium, Mentha, Lycopus, Salvia, Thymus, Stachys i Lavandula (Hörhammer i Wagner, 1962). 
Neki veoma interesantni i retki flavoni su, izgleda, prisutni kod samo malog broja rodova familije Lamiaceae. Tako su baikalein i skutelarein locirani u korenu i listovima vrsta roda Scutellaria, dok kod nekih vrsta Scutellaria javlju kao 7glukoronidi. Kod Satureja douglasii je otkriven ksantomikrol. Nakon ovih rezultata Harborne (1967) je saopštio da je ostalo da se utvrdi prisustvo još velikog braoja retkih i zanimljivih flavona u ovoj familiji. I zaista, brojni visoko metoksiolovani flavoni su utvrĊeni kod raznih vrsta Lamiaceae. Salvigenin kod Salvia virgata, sideritoflavon (5,3',4'-trihidroksi-6,7,8-trimetoksiflavon) kod Sideritis leucanta, timonin kod Tymus vulgaris, timusin kod Thymus membranaceus (Ferreres i sar., 1985;Barberán, 1986), 5,6-dihidroksi-7-8,3',4'-tetrametoksiflavon kod Mentha piperita (Jullien i sar., 1984), 8metoksicirzilineol kod Sideritis mugronensis (Rodriguez 1977). Nepetin (5,7,3', je prvo detektovan kod Nepeta, a potom i kod rugih rodova (Rosmarinus i Salvia). Flavoni sa oxigenovanim C-6 i C-8 mogu se smatrati karakteristiĉnim za familiju Lamiaceae. 
Sideritoflavon je utvrĊen i kod drugih rodova, na primer Thymus, Mentha i Stachys, kao i salvigenin kod Thymus, Rosmarinus, Ballota, Coleus, itd (Tomás-Barberán i Wollenweber, 1990). 
U tribusu Menthae (=Saturejeae) prisutne su sledeće komponente: timonin (5,6,4'-trihidroksi-7,8,3'-trimetoksiflavon), timusin (5,6,4'-trihidroksi-7,8dimetoksiflavon), pebrelin (5,6-dihidroksi-7,8,4'-trimetoksiflavon), ladanein (5,6dihidroksi-7,4'-dimetoksiflavon), 5,6-dihidroksi-7,8,3',4'-tetrametoksiflavon i 5,6dihidroksi-7,3',4'-trimetoksiflavon. Ova se jedinjenja kod Micromeria, Satureja i srodnih vrsta uglavnom nalaze na površini listova rastvorena u terpenoidnom matriksu (Tomás-Barberán i sar., 1988b;Tomás-Barberán i Gil, 1992). 
Posmatrajući flavone moţe se zakljuĉiti da su kod Lamiaceae uglavnom povezani sa šećerima (glikozidi). Najĉešća veza izmeĊu razliĉitih šećera sa flavonskim aglikonima je na 7. mestu. Najĉešća komponente su mono-O-glikozidi (glikozidi, glukuronidi i retko ksilozidi, ramnozidi arabinozidi i galaktozidi). Od diglikozida, rutinozidi, soforozidi i alozil (1,2) glikozid (Tomás-Barberán i Gil, 1992) su najĉešći. 
Flavon C-glikozidi su manje ĉesti u ovoj familiji. Apigenin 6,8-diC-glikozid (vicenin-2) je pronaĊen kod Teucrium, Origanum i nekih srodnih rodova (Husain i sar., 1982). Viteksin je identifikovan kod Majorana hortensis, luteolin C-glikozid (orienin) 
kod Phlomis, Ajuga, Dracocephalum i Majorana i dva hrizin C-glikozida kod Scutellaria (Takagi i sar., 1981). 
U literaturi se navodi da flavonol aglikoni ĉine oko 16%, a flavonol glikozidi oko 10% ukupnih flavonoida kod familije Lamiaceae (Tomás-Barberán i Gil, 1992). 
MeĊutim, ispitivanja vrta skoro 50 rodova su pokazala da flavonol aglikoni nisu zastupljeni u toj meri. UtvrĊeno je prisustvo kaempferola kod Origanum vulgare, izokampferida, retusina ajanina i kumatakenina kod Salivia glutinosa (Barberán, 1986), kao i purpurascenina kod Pogostemon (Patwardhan i Gupta, 1981), itd. 
Kod vrsta familije Lamiaceae pronaĊeno je nekoliko flavonol glikozida, kvercetin 3-O-glikozid i 3-O-galaktozid kod Glechoma hederacea (Barberán, 1986), kao i još neki derivati kvercetina kod drugih vrsta (Harborne, 1967). 
Flavanoni se, takoĊe, pojavljuju kod familije Lamiaceae u formi aglikona (oko 20%) i glikozida (oko 13%). 
Flavanon aglikoni su pronaĊeni kod razliĉitih rodova Lamiaceae, naringenin kod Micromeria i srodnih rodova (Bellino i sar., 1980), eriodiktol kod Mentha spp. 
( Burzanska-Hermann, 1978;Marin, 1989). 
Kod vrsta Micromeria, Acinos i Calamintha utvrĊeno je prisustvo flavanon glikozida kao što je neoponcirin (Bellino i sar., 1980), dok su kod Mentha i Sutellaria spp. naĊeni razni eriodiktiol glikozidi. TakoĊe, kod Mentha spp. i Hyssopus je utvrĊeno prisustvo hesperetin glikozida (Barberán, 1986). 
Dihidro flavonoli i halkoni su retki kod familije Lamiaceae, i kao aglikoni i kao glikozidi. Njihovo prisustvo je utvrĊeno kod malog broja vrsta (Barberán, 1986;Venturella i sar., 1980) Na osnovu veoma obimne literature pokazalo se da su flavonoidi, kao taksonomski markeri, pokazali najbolje rezultate na nivou roda (Marin, 2003), ali se koriste i kod viših i kod niţih nivoa klasifikacije. 
OdreĊena populaciona varijabilnost flavonoida je utvrĊena kod Mentha (Marin, 1989), ali glavne komponente su uvek bile iste u okviru jedne vrste. Kod Sideritis leucantha je praćena sezonska donamika slobodnih flavonski aglikona i utvrĊeno je da se njihov sastav tokom sezone ne menja, već samo njihova koliĉina, te da se oni mogu koristiti kao pouzdani taksonomski karakteri (Barberán i sar., 1985). 
Kod vrste Thymus striatus primećena je varijabilnost u dlakavosti, veliĉini listova i ĉašice (Menitsky, 1973). Analizom površinskih flavonoida populacija ove rvrste iz crne Gore, utvrĊeno je da ne postoji znaĉajna razlika u flavonoidnim profilima izmeĊu populacija, kako razliĉitih po ovim morfološkim karakterima, tako i po geografskoj distribuciji (Marin i sar., 2005). Kod većine ispitivanih populacija ksantomikrol je bio glavna komponenta, a kod dva uzorka kod kojih je bio dominantan javljao se u veoma visokom procentu (Marin i sar., 2005). 
Horwath i sar. ( 2008) su prouĉavali varijabilnost u sastavu površinskih falvonoida 71 populacije vrsta Thymus hyemalis i Th. baeticus, kao i njihovih putativnih hibrida sa podruĉja Andaluzije u Španiji, i utvrdili prisustvo 22 flavona, 5 flavanona, 2 dihidrofalvonola, 1 flavonol i dve nedeterminisane komponente. Većina površinskih falvona je imala 3',4'-oxigenovan prsten za razliku od taksona sa Balkana gde je dominirala 4'-oksigenacija B-prstena tj. derivati apigenina (Marin i sar., 2003). Ova znaĉajna razlika ukazuje da je geografska izolacija dovela do genetiĉke divergencije ovih taksona tokom vremena, što za posledicu ima da su vrste ustalile enzimsku konsitituciju koja favorizuje odreĊene flavonoide. 
Primećena geografska varijabilnost i distribucija flavonoida ukazuje na znaĉaj ovih sekundarnih metabolita pri adaptaciji biljaka na lokalne uslove u kojima ţive (Tomás-Barberán i Gil, 1992), tj. da jedinke Thymus iz razliĉitih regiona su razvile specifiĉne fiziološke adaptacije na uslove sredine u kojima ţive (Horwath i sar., 2008). 
Kod mnogih rodova familije Lamiaceae je utvrĊeno postojanje hibrida, a naroĉito su ĉesti kod Thymus, Mentha, Stachys, Sideritis, itd. Postoje ĉak i hibridi vrsta razliĉitih rodova, kao na primer Micromeria i Calamintha (Šilić, 1979). Upravo ĉesta hibridizacija i odsustvo morfoloških karaktera po kojima bi se hibridi razlikovali je uzrok mnogih teškoća u taksonomiji ove familije, s toga je moguće traţiti odgovore primenom biohemijske taksonomije. 
Analizom sastava vakuolarnih i površinskih flavonoida, primenom HPLC i TLC, utvrĊeno je postojanje hibrida izmeĊu Sideritis incana i S. angustifolia (Tomas-Lorente i sar., 1989). Hibridi su imali flavonoidni profil karakteristiĉan za roditeljske vrste. 
TakoĊe, utvrĊena je i korelacija izmeĊu prisustva ţlezda i površinskih flavonoida kod prouĉavanih taksona. U drugoj studiji pokazano je prisustvo hibrida izmeĊu simpatriĉkih vrsta Sideritis bourgaeana i S. serrata HPLC analizom površinskih i vakuolarnih flavonoida. Hibridi su pokazali prisustvo komponenti koje su karakteristiĉne za roditeljske vrste (Ferreres i sar., 1989). Navedeni rezultati su pokazali i da su površinski flavonoidi pouzdaniji karakter od vakuolarnih flavonoidnih glikozida za utvrĊivanje hibridizacije. Ovo je navelo na zakljuĉak da površinski flavonoidi mogu biti veoma korisni pri rešavanju taksonomskih problema. 
Nekoliko ekstenzivnih studija flavonoida ukazuje da su ovi sekundarni metaboliti kod cvetnica najefikasniji u prouĉavanju taksonomije na nivou roda i unutar roda (Markham i sar., 1970;Swain, 1975;Harborne, 1975Harborne, , 1977Harborne, , 1984;;Greger, 1978;Gurni i Kubitzki, 1981;Young i Sterner, 1981). 
I rodovi u okviru familije Lamiaceae su ekstenzivno prouĉeni sa aspekta flavonoida. Kod roda Origanum i srodnih rodova, pokazano je da se na osnovu prisustva ili odsustva derivata luteolina, hrizoeriola, apigenina i skutelareina ovaj rod moţe podeliti u šest grupa. Ovo podrţava podelu roda na dve sekcije, Origanum i Majorana (Fernandes i Heywood, 1972;Ietswaart, 1980). MeĊutim, ovi rezultati niti podrţavaju izdvajanje Origanum amanum u zasebnu sekciju, kako je predloţio Ietswaart (1980), niti podelu preostalih vrsta, sekcija Amaracus, u posebnu sekciju. 
TakoĊe, pokazano je da da prisustvo apigenin 6,8-di-Cglikozida (vicenin-2) ne zavisi od geografskog poloţaja, već je prisutan samo kod vrsta iz sekcije Majorana, tako da moţe predstavljati vaţan taksonomski karakter na nivou sekcija kor roda Origanum. 
Vicenin-2 se pojavljuje i kod vrsta rodova Hyssopus i Thymus ukazujući na blisku srodnost ova tri roda u okviru tribusa Mentheae. 
Rod Thymus predstavlja još jedan zanimljiv rod sa aspekta hemotaksonomije. 
Taksonomski je veoma teţak zbog velikog polimorfizma mnogih vrsta, i predloţeno je nekoliko reklasifikacija (Jalas, 1972;Morales, 1985). Analizom površinski flavonoida 23 vrste sa Iberijskog poluostrva, registrovano je prisustvo 16 slobodnih flavonskih aglikona (Hernándes i sar., 1987). Prikazani rezultati podrţavaju podelu roda Thymus na dve dobro definisane grupe, koje se mogu tretirati i kao podrodovi, ali je potrebna i potvrda morfoloških karaktera (Hernándes i sar., 1987). Uopšteno govoreći, sastav površinskih flavonoida prouĉavanih vrsta, podrţava taksonomsku reviziju roda Thymus datu na osnovu morfoloških karaktera (Morales, 1985). 
Rezultati prouĉavanja površinskih flavonoida 40 vrsta i infraspecijskih taksona sa podruĉja Makedonije pokazala su da se ove vrste mogu svrstati u dva flavonoidna profila (Marin i sar., 2003). Prvoj grupi pripadaju vrste sa visokim do umerenim sadrţajem poršinskih flavonoida koji ukljuĉuju flavanone eriodiktiol i naringenin, kao i jedinjenja sa 5,6-dihidroksi-7,8-dimetoksi-, a naroĉito, 5,6-dihidroksi-7-metoksi substitucijam u A prstenu, pri ĉemu je 5,6-dihidroksi-7,3',4'-trimetoksiflavon najprisutnija komponenta u najvećem broju sluĉajeva. Ggrupa 2 sadrţi vrste sa malom do umerenom koliĉinom površinskih flavonoida, i u kojoj je osim eriodiktiola i naringenina prisutani i metoksilovani flavanoni, kao na primer izosakuranetin. (1972). 
U nekim sluĉajevima površinski flavonoidi mogu se koristiti pri odluci kom rodu neki takson pripada. Tako su flavonoidi Thymbra capitata (L.) Griseb. prouĉavanu sa hemotaksonomskog aspekta (Barberán i sar., 1986). Do tada se smatralo da ova vrsta pripada rodu Thymus, Thymus capitatus (L) Hoffmann i Link, ili Corydothymus, Corydothymus capitatus (L) Reichenb. fill. Ovi rezultati u kombinaciji sa prethodnim istraţivanjima su ustanovili prisustvo nekih zajedniĉkih flavonoida sa Thymbra capitata i time sugerisali da ova vrsta pripadad rodu Thymbra (Barberán i sar., 1986). 
Flavonoidi mogu biti korisni taksonomski markeri i pri odreĊivanju granica izmeĊu blisko srodnih rodova, kao na primer Micromeria, Calamintha, Acinos, Satureja i Clinopodium (Marin 1996). Thomas- Barberán i sar. (1988) su pokazali da distribucija 5,6-dihidroksiflavona, koji su izuzetno lipofilni, moţe biti znaĉajna za razlikovanje blisko srodnih rodova. TakoĊe, pokazali su da je prisustvo ovih jedinjenja vezano samo za neke rodove podfamilije Nepetoideae i to uglavnom iz tribusa Mentheae. Površinski flavaonoidi su kod Satureja veoma prikladni hemotaksonomski karakteri na nivou sekcija (Thomas- Barberán i sar., 1991). Uz to, poruĉavanja vakuolarnih flavonoida kod Micromeria su pokazala neophodnost podele ovog roda na sekcije i potvrdila Boisserovu klasifikaciju (1879) na sekcije Pseudomelissa i Eumicromeria. 
Flavonoidi su prouĉavani i kao taksonomski karakteri i na nivo tribusa, podfamilija i familija kod viših biljaka (Harborne, 1984). Ova grupa jedinjenja je takoĊe bila analizirana i unutar fmilije Lamiaceae kao i odnosa ove familije sa srodnim familijama (Verbenaceae, Scrophulariaceae, Boraginaceae, itd). U radovima koji se bave prouĉavanjem flavonoida kao taksonomskih karaktera u okviru familije Lamiaceae, pokazano je da rodovi iz tribusa Mentheae (Micromeria, Acinos, Calamintha, Origanum, Thymus, Mentha i Satureja) imaju sliĉan sastav, naroĉito, površinskih flavonoida. Vrste iz ovih rodova akumuliraju 5,6-dihidroksi-7,8dimetoksiflavone koji nisu prisutni u ostalim rodovima iz familije Lamiaceae (Thomas- Barberán i sar., 1988;Thomas-Barberán i Gill., 1992). Ove se komponente, dakle, mogu smatrati taksonomskim karakterima na nivou tribusa, ali treba napomenuti da nisu pronaĊene kod roda Clinopodium koji takoĊe pripada ovom tribusu. 
TakoĊe, rezultati prouĉavanja flavonoidinih glikozida su pokazali da su rodovi Galeopsis, Leonurus, Ballota, Anisomeles, Marubium, Phlomis, Stachys, Sideritis i 
Pogostemon blisko srodni (Thomas- Barberán i Gill., 1992). Vrste iz ovih rodova sintetišu ili flavonoid p-kumaroil-glikozid ili 8-hidroksiflavon 7-alozil-glikozid, koji nisu prisutni kod ostalih rodova iz familije Lamiaceae. 

Biološka aktivnost sekundarnih metabolita

Vrste roda Thymus su veoma znaĉajne i dobro poznate kao lekovite i aromatiĉne biljke, u upotrebi skoro u svim regionima gde rastu. Njihova etarska ulja se dobijaju industrijski putem destilacije. TakoĊe se koriste i kao ukrasne biljke i dobijen je veliki broj sorti. Etarska ulja imaju i antioksidativnu aktivnost za koju su takoĊe odgovorne fenolne komponente, timol i karvakrol. Ispitivajem antioksidativne aktivnosti etarskog ulja Th. pulegioides metodom gašenja stabilnih slobodnih 2,2-difenil-1-pikrilhidrazil (DPPH) radikala i ABTS metodom, utvrĊeno je da hemotipovi sa visokom koncentracijom timola i/ili karvakrola imaju jaĉe dejstvo (Loţienė i sar., 2007). Visoka koncentracija karvakrola u etarskom ulju Th. caramanicus, takoĊe, je uslovljavala visoki DPPH inhibitorni potencijal (Safaei-Ghomi i sar., 2009). 
Navodni terapeutski efekti mnogih narodnihg lekova mogu biti pripisani prisustvu flavonoida, ĉiji je farmakološki efekat u vezi sa njihovom inhibicijom odeĊenih enzima i njihove antioksidativne aktivnosti (Marin, 2003). Pokazano je da ekstrakti Scutellaria, Mentha, Nepeta, Origanum i Thymus imaju antibakterijaska dejstva. UtvrĊeno je da flavonoid aglikoni cirsimaritin, baikalein i drugi imaju znaĉajna antibakterijska dejstva (Barberán, 1986). Antibakterijaska aktivnost je utvrĊena za metanolni ekstrakt Marrubium globosum ssp. libanoticum, a od ĉistih komponenti, kvercetin 3-O-β-D-rutinozid, verbaskozid i naringenin 7-O-β -D-glucozid su imali najveću antibakterijsku aktivnost (Rigano i sar., 2007). 
Antiviralna aktivnost flavonida je razmatrana u studiji Wang i sar. (1998). Neki od virusa na koje flavonoidi imaju uticaj su herpes samplex virus, respiratorni sincitijalni virus, virus parainfluence i adenovirus. Kvercetin je pokazao da ima i antinfekcijska i antireplikacijska svojstva (Kaul i sar., 1985). Abad i sar. (1997) su analizirali etanolne ekstrakte dvanaest biljnih vrsta i, takoĊe, utvrdili da neki od njih imaju inhibitorno dejstvo na herpes simplex virus. Barberán (1986) Antioksidativna aktivnost je narolĉito interesantna u industriji hrane zbog usporavanja oksidativne degradacije lipida. Ekstrakti Origanum mogu se koristiti kao antioksidanti s obzirom da sadrţe znaĉajnu koliĉinu flavonoida . Luteolin, siderito flavon i 8-metoksicirsineol, mogu se smatrati veoma aktivnim antiosidantima hrane (Marin, 2003). Marinova i Yanishlieva (1996) su analizirale antioksidativnu aktivnost ekstrakta iz odabranih vrsta familije Lamiacceae i utvrdile da, od ispitivanih vrsta, etanolni ekstrakt Satureja hortensis ima najveću aktikvnost. Natioksidativna aktivnost je utvrĊena i kod vodenog ekstrakta vrsta Scutellaria immaculata i S. ramosissima, s time da izolovani skutelarin i ma jeaĉu aktivnosto od drugih prisutnih flavonoida (Mamadalieva i sar., 2011). Pri in vitro ispitivanju antioksidativne aktivnosti ekstrakata 18 vrsta iz familije Lamiaceae, najjaĉi efekat imali su polarni ekstrakti Lycopus europaeus, Melissa officinalis, Origanum vulgare subsp. virens and Lavandula latifolia (López i sar, 2007). 
Sve ovo pokazuje da sekundarni metaboliti imaju široki spektar delovanja koja su u velikoj meri od koristi za ĉoveka. Od sastava etarskih ulja i od flavonoidnog profila zavisi i spektar biološke aktivnosti, tako da je njihovo poznavanje veoma bitno pri izboru odreĊene biljne vrste za upotrebu u narodnoj i oficijelnoj medicini. 

Kariološka, palinološka i mikromorfološka istraživanja vrsta roda Thymus

Hromozomi su kod roda Thymus veoma sitni (Morales, 2002). Veliĉina im se kreće od 1 do 2 µm i pod svetlosnim mikroskopom vide se kao taĉke. Poznati su sledeći brojevi hromozoma 2n=24, 26,28,30,32,42,48,50,52,54,56,58,60,84 Polenova zrna u okviru ovoga roda su veoma homogena, uglavnom heksakolpatna i sa supraretikularnom ornamentacijom. Veliĉina im varira izmeĊu 21 -46 m i P/E izmeĊu 0,9 i 1,3 (Morales, 1986). 
Kod vrsta iz Fmilije Lamiaceae su raĊena i ispitivanja mikromorfoloških karaktera, kao što su izgled i graĊa ţlezdanih i neţlezdanih trihoma, kao i skulpturacija orašica. 
Kod familije Lamiaceae taksonomski znaĉaj nekih karktera orašica opisan je kod više rodova (Marin, 1996). Kod tribusa Menthae, ispitivanjem vrsta 57 rodova, utvrĊeno je znaĉajno variranje u obliku, morfologiji abscisionog oţiljka, distribuciji trihoma i površinskoj skulpturiranosti orašica (Moon i sar., 2009a), Primećeno je pet tipova površine orašica, i ove karakterisitke se mogu korikstiti za filogenetske analize na nivou roda. Özkan i sar. ( 2009) su ispitivali orašice vrsta roda Salvia iz Turske i uporeĊivanjem oblika, veliĉine, boje i površinske skulpturiranosti orašica došli do zakljuĉka da su ovi karkter korisni pri razlikovanju grupa vrsta, kao i samih vrsta i podvrsta. TakoĊe, kod vrsta roda Nepeta (Kaya i Dirmenci, 2008) i vrsta roda Stachys (Salmaki i sar., ‚2008) mikromorfološke karakteristike orašica, naroĉito spoljašnaj skulpturiranost, mogu posluţiti kao taksonomski karkteri. Analizom površinskih karaktera orašica kod tribusa Westringieae utvrĊeni su, dosta dobro, filogenetski odnosi (Guerin, 2005). Kod vrsta iz roda Thymus analizirane su vrste Th. pulegioides, iz sekcije Serpyllum, i Th. zygis, iz sekcije Thymus, kao i jedna vrsta ovog roda koja nije bila u potpunosti determinisana (Marin, 1996) PCR System 9700 (Applied Biosystems ® ). Za amplifikaciju je izabrano osam kombinacija prajmera, i to: 
 FAM-EcoRIACA+Tru1ICAG,  NED-EcoRIAGC+Tru1ICGG,  VIC-EcoRIACGC+Tru1ICAG,  PET-EcoRIATG+Tru1ICGG,  FAM-EcoRIACT+Tru1ICAG,  NED-EcoRIAGC+Tru1ICAG,  VIC-EcoRIACG+Tru1ICGA i  PET-EcoRIACC+Tru1ICGA.
Pripremljeni uzorci su detektovani pomoću ABI3130xl Genetic Analyzer (Applied Biosystems ® ). Prisustvo ili odsustvo fragmenata je zabeleţeno sa GeneMapper 4.0 software (Applied Biosystems ® ). Svi fragmenti izmeĊu 50 i 500 bp su zabeleţeni. 
Dobijeni pikovi su automatski prebaĉeni u binarni matriks. Ukolio je pik prelazio apsolutnu vrednost od 50, prema automatskom podešavanju donje granice amplitude GeneMapper 4.0, pik je bio registrovan kao prisutan (1), a u suprotnom kao odsutan (0). 

Analiza podataka

Šenonov inforamacioni indeks kao mera diverziteta AFLP unutar vrste je raĉunat kao H j = -Σ (p i log 2 p i ), gde je p i fenotipska frekvencija (Lewontin, 1972) analiza je izvršena na 1000 bootstrap uzoraka (Felsenstein, 1985). 
Modelno zasnovan klasterski metod je primenjen na multilocus AFLP podatke da bi se dobila genetska struktura i odredio broj klastera u skupu podataka upotrebom softvera STRUCTURE (Pritchard et al., 2000). Za datu vrednost broja klastera, ovaj metod pridruţuje pojedinaĉne genotipove iz ukupnog uzorka klasterima na takav naĉin da neuravnoteţenost povezivanja (LD) bude najbolje objašnjena. Za svaku vrednost K izvršeno je 10 prolaza uzimajući broj klastera (K) od 1 do 10. Svaki prolaz se sastojao od burn-in perioda od 20.000 koraka, posle ĉega je izvršeno 10 5 MCMC (Monte Carlo Markov Chain) replikacija uz pretpostavku admixture modela i korelacije alelskih frekvencija. Nisu korišćene nikakve prethodne informacije za definisanje klastera. Izbor najverovatnijeg broja klastera (K) izvršen je uporeĊivanjem proseĉnih procena sliĉnosti podataka ln[Pr(X|K)], za svaku vrednost K (Pritchard et al. 2000), kao i izraĉunavanjem ad hoc statistike ΔK, zasnovane na stopi promene logaritma verovatnoće podataka za uzastopne vrednosti K, kako je opisano u Evanno et al. (2005). 

Rezultati

3.1 Fitohemijska ispitivanja Ostala jedinjenja: Sadrţaj ostalih jedinjenja u etarskim uljuima ispitivanih populacija je bio veoma nizak. Najveći je bio kod populacije P25, 11,73%, dok je kod populacije P24 bio 2,73%, kod populacije P26 0,88% i kod populacije P27 0,83%. 

Sastav etarskih ulja Thymus moesiacus

U ispitivanja je bila ukljuĉena samo jedna populacija vrste Th. moesiacus, P31, u ĉijem su etarskom ulju determinisane 44 komponente tj. 98,04% (Tabela 3.5). 
Monoterpenski ugljovodonici: Ova grupa jedinjenja imala je 14 komponenti i ĉinala je ukupno 13,91%. Ni jedno jedinjenje iz ove grupe nije pojedinaĉno uĉestvovalo u znaĉajnoj koncentraciji u sastavu etarskih ulja. 
Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: U etarskim uljima ispitivane populacije Th. moesiacus determinisano je 11 jedinjenja iz ove grupe i ona su ĉinila 81,97%. Glavna komponenta etarskih ulja ove populacije je bio α-terpinil acetat sa 66,59%. 
Seskviterpenski ugljovodonici: Ukupno 12 jedinjenja iz ove grupe ĉinilo je svega 1,74% etarskih ulja ispitivane populacije. 
Ostala jedinjenja: Ukupno 7 jedinjenja nije pripadalo ni jednoj od galvnih grupa i ona su zajedno ĉinila 0,43% etarskih ulja ove populacije. 

Sastav etarskih ulja Thymus praecox

U ova ispitivanja je bila ukljuĉena samo jedna populacija vrste Th. praecox, P32. Kod ove populacije determinisano je ukupno 47 komponenti koje su ĉinile 88,98% etarskih ulja (Tabela 3.5). 

Monoterpenski ugljovodonici:

Ova grupa jedinjenja imala je 13 komponenti i ĉinala je ukupno 12,33%. Ni jedno jedinjenje iz ove grupe nije pojedinaĉno uĉestvovalo u znaĉajnoj koncentraciji u sastavu etarskih ulja. 

Statistička obrada sastava etarskih ulja


Statistička obrada sastava etarskih ulja podsekcije Alternantes

Pearsonov koeficijent korelacije za pet sastojaka etarskog ulja koji prelaze 10%, dat je u tabeli 3.6. Iz tabele se vidi da ni u jednom sluĉaju ne postoji statisticki znacajna korelacija (P < 0,5) izmeĊu posmatranih sastojaka. Analiza glavnih komponenti (PCA) pokazala je da su dve glavne komponente imale utvrĊenu sopstvenu vrednost (eigenvalues) veću od 1,0 i da su zajedno objašnjavale 84,23% ukupne varijanse (Tabela 3.7). Na grafiku 3.1 prikazan je biplot na temelju prve i druge ose. Na grafiku se vidi da je PC1 razdvajala populacije bogate geraniolom od ostalih i da je PC2 radvajala one koje su imale visoku koncentraciju timola i γ-terpinena od onih bogatih karvakrolom i p-cimenom. 
Grafik 3.1 Biplot dobijen Analizom glavnih komponenti na osnovu pet najzastupljenija jedinjenja etarskog ulja analizirane kod podsekcije Alternantes. Prikaz odnosa komponenti i populacija dat je u odvojenim biplotovima, oznake populacija odgovaraju tabeli 2. 

Statistička obrada sastava etarskih ulja podsekcije Isolepides

Pearsonov koeficijent korelacije za petnaest sastojaka etarskog ulja koji prelaze 10%, dat je u tabeli 3.9. Visoka korelacija postoji u osam sluĉajeva pri pragu znaĉajnosti P<0,05, odnosno u šest sluĉajeva pri pragu znaĉajnosti P<0,01. Geranial je bio znaĉajno (r=1,00; P<0,01) pozitivno korelisan sa neralom, α-terpineol je bio znaĉajno (r=1,00; P<0,01) pozitivno korelisan sa E-γ-bisabolenom. α-terpineol je bio znaĉajno (r=0,94; P<0,01) pozitivno korelisan sa mircenom, E-γ-bisabolen je bio znaĉajno (r=0,94; P<0,01) pozitivno korelisan sa mircenom, (E)-kariofilen je bio znaĉajno (r=0,80; P<0,01) pozitivno korelisan sa limonenom i (E)-β-ocimen je bio znaĉajno (r=0,64; P<0,01) pozitivno korelisan sa α-pinenom. γ-terpinen je bio znaĉajno (r=0,57; P<0,05) pozitivno korelisan sa timolom, a limonen je bio znaĉajno (r=0,59; P<0,05) pozitivno korelisan sa (E)-β-ocimenom. Linalool, p-cimen, timol metil etar i germakren-D nisu bili u znaĉajnoj korelaciji (P>0,5) ni sa jednim glavnim sastojkom etarskog ulja. -0.06 -0.29 -0.14 -0.14 -0.39 0.02 1.00 ns (E)-γ-Bisabolene 1.00 -0.14 -0.07 -0.07 -0.18 0.17 -0.06 1.00 Tabela 3.9 Nastavak; ns -nema znacaj, * (0.05<p<0.01), ** (p<0.01) PCA analiza glavnih komponenti pokazala je da šest komponenti ima sopstvene vrednosti (eigenvalues) veće od 1,00 i da su zajedno objašnjavale 85,97% ukupne varijanse (Tabela 3.10). Na grafiku 3.2 prikazani su biploti na osnovu prve i druge ose, treće i ĉetvrte i pete i šeste ose. PC1 razdvaja populacije bogate timolom, γ-terpinenom, timol metil etrom i p-cimenom od ostalih populacija, dok PC2 odvaja one bogate E-γbisabolenom, α-terpineolom i mircenom od onih bogatih sa (E)-kariofilenom, germakrenom-D, α-pinenom, (E)-β-ocimenom i limonennom. PC3 razdvaja populacije sa citralom (neral i geranial), dok PC4 odvja populacije sa (E)-kariofilenom. Populacije bogate linaloolom odvaja PC5, a PC6 razdvaja populacije sa visokim sadrţajem pcimena i timol metil etra od onih koje sadrţe visoke koncentracije γ-terpinena i timola. 
PCA nije pokazala da se populacija P19 izdvaja ni po jednoj komponenti. Grupisanje populacija u klastere je prikazano na UPGMA dendrogramu (Slika 3.2). Grupisanje populacija u klastere u saglasnosti je sa rezultatima PCA. 

Statistička obrada sastava etarskih ulja podsekcije Pseudomarginati

Pearsonov koeficijent korelacije za deset komponenti etarskog ulja koje prelaze 10%, dat je u tabeli 3.12. Visoka korelacija postoji u ĉetiri sluĉaja pri pragu znaĉajnosti P<0,05, odnosno u tri sluĉaja pri pragu znaĉajnosti P<0,01. Geranila je bio znaĉajno (r=1,00; P<0,01) pozitivno korelisan sa neralom, neril acetat je bio znaĉajno (r=0,97; P<0,01) pozitivno korelisan sa neralom i geranialom. (E)-kariofilen je bio znaĉajno (r=0,90; P<0,05) pozitivno korelisan sa γ-kadinenom. Mircen, linalool, linalil acetat, αterpinil acetat i biciklogermakren nisu bili u znaĉajnoj korelaciji (P<0,5) ni sa jednom glavnom komponentom etarskih ulja. Grupisanje populacija u klastere je prikazano na UPGMA dendrogramu (Slika 3.3), i pokazalo je da grupisanje populacija u klastere odgovara onom u PCA. 

Površinski flavonoidi

Identifikovani površinski flavonoidi, njihova LC-MS retenciona vremena, UV spektar i maseni APCI spektar su poreĊeni sa onima kod vrsta roda Thymus iz Makedonije (Marin i sar., 2003) i dati u Tabeli 3.15. U tabeli 3.15 flavoni su grupisani u šest grupa, prema modelu substitucija u A prstenu. Ovi modeli suspstitucija ĉesto su od znaĉaja za taksonomska ispitivanja (Tomás-Barberán i Gill, 1992;Grayer i sar., 2001). 
Distribucija površinskih flavona i flavanona u ispitivanim populacijama vrsta roda Thymus je data u Tabeli 3.16. Ova tabela jedata u skladu sa tabelom koju je dao Hernández i sar. (1987), koji je prouĉavao vrste roda Thymus sa Pirinejskog poluostrva, i prikazuje najzastupljenije, drugo po zastupljenosti, kao i ostala prisutna jedinjenja. 
Apsolutna koliĉina najzastupljenijeg flavona je prikazana u posebnoj koloni. Tri ispitavne populacije vrste Th. balcanus su produkovale površinske flavonoide samo u tragovima, dok se kod svih ostalih uzoraka produkcija ovih jedinjenja kretala izmeĊu niske i srednje. Unekim uzorcima je takoĊe utvrĊeno i prisustvo flavanona, koje je u pojedinim sluĉajevima bilo veoma visoko. Prisustvo eriodiktiola je utvrĊeno u jednoj populaciji vrste Th. marschallianus. Osim ovog flavanona utvrĊeno je i prisustvo još tri metoksilovana flavanona, dihidroksi-tetrametoksiflavonon (R t =15,2 min; MH + =347), 5hidroksi-6, 7, 4'-trimetoksi flavanon (R t =17,2 min; Mh + =331) i 5-hidroksi -6, 7, 8, 4'tetrametoksi flavanoe (R t =1742 min; MH=361). Svi ovi flavanoni su bili prisutni kod vrsta iz podsekcije Isolepides, sa izuzetkom Th. praecox kod koga je ustanovljeno veoma visoko prisustvo 5-hidroksi -6, 7, 8, 4'-tetrametoksi flavanoe. 
Tabela 3.15 LC-MS retenciona vremena, HPLC UV absorpcioni maksimumi i podaci APCI-masenog spektra za površinske flavonoide kod vrsta roda Thymus. 

AFLP markeri

Osam kombinacija prajmera dalo je ukupno 2591 polimorfni marker u setu od 83 ispitaivana uzorka Thymus-a. Najveći i najmanji udeo polimorfnih traka kao i Šenonov informacioni indeks je utvrĊen kod Th. pulegioides, odnosno Th. praecox Uzajamne AMOVA analize (Tabela 3.20) su dalje pokazale da je diferencijaija meĊu vrstama bila znaĉajna u svim sluĉajevima (P < 0.05), osim izmeĊu Th. marschallianus i Th. pannonicus (P = 0.07). 
(
Neighbour-joining analiza (Slika 3.4) je pokazala tri dobro podrţane klade: Th. pulegioides kladu (Bootstrap podrška [BS] od 94 %), Th. glabrescens klada (BS 93%), i klada koja je sadrţavala preostale vrste (BS 95 %). Ova poslednja klada je sadrţala dve nepodrţane grupe, jednu koja je obuhvatala dve vrste iz podsekcije Isolepides (Th. marschallianus, Th. pannonicus) i drugu u kojoj su bile tri vrste iz podsekcije Pseudomarginati (Th. balcanus, Th. moesiacus, Th. praecox) 

T h . p r a e c o x T h . p u l e g i o i d e s T h . g l a b r e s c e n s T h . m a r s c h a l l i a n u s T h . p a n n o n i c u s T h . b a l c a n u s T h . m o e s i a c u s


Proportion


T h . p r a e c o x T h . p u l e g i o i d e s T h . g l a b r e s c e n s T h . m a r s c h a l l i a n u s T h . p a n n o n i c u s T h . b a l c a n u s T h . m o e s i a c u s

Proportion of membership Pseudomarginati Alternantes Isolepides zastupljeni sa 4,03% odnosno 4,81% i uz još devet komponenti ĉine da je ova grupa jedinjenja najzastupljenija. Na PCA biplotu ova populacija se nije izdvojila ni pojednoj osi, a takoĊe u u UPGMA dendogramu ne pripada niti jednom klasteru (Slika 3.2). U etarskom ulju ove populacije je relativno visoka koncentracija dva oksigenovana monoterpenska ugljovodoniĉna derivata, 1,8-cineola i kamfora. Ove dve komponente se ĉesto javljaju zajedno u etarskim uljima razliĉitih vrsta roda Thymus (Morales, 1986). 
U etraskom ulju populacije P20 monoterpenski ugljovodonici predstavljaju znaĉajnu grupu jedinjenja s obzirom da je α-pinen zastupljen sa 13,88%, mircen i (E)-βocimen takoĊe imaju zastupljenost od preko 5%. U ulju ove populacije oksigenovani monoterpenski ugljovodonici nisu prisutni u znaĉajnom procentu dok s druge strane, iako se seskviterpenski ugljovodonici ne smatraju znaĉajnom komponentom etarskih ulja kod roda Thymus (Thompson, 2002) (Thompson, 2002). Kod odreĊenog broja taksona (E)-kariofilen je prelazio koncentraciju od 10%, kod nekih populacija Th. praecox ssp. arcticus iz Britanije predstavljao je 31,5%, kod Th. pulegioides iz Litvanije od 11,4 do 15,9% (Mockuté i Bernotiené, 1998, 1999, 2001), iz Hrvatske 11,5% (Kuštrak i sar., 1990) (Grayer-Barkmeijer, 1978), roda Phlomis (Tomás i sar., 1986) i kod Mimulus aurantiacus (Hare, 2002). 

AFLP analiza

U ranijim ispitivanjima vrsta roda Thymus, analiza ITS markera (Internal Transcribed Spacer) se pokazala neprikladnom za rešavanje filogenetskih odnosa izmeĊu vrsta ovoga roda sakupljenih na podruĉju Srbije (Dajić Stevanović i Šoštarić, 2006), mada je ITS uspešno korišćen pri analizi nekih bliskih rodova iz familije Lamiaceae (Jamzad et al., 2003). Na višim taksonomskim nivoima upotreba AFLP markrea za rešavanje filogenetskih odnosa se ponekad smatra kontoverznom zbog mogućeg visokog nivoa homoplazija (Meudt and Clarke, 2007), ali s druge strane, na niţim taksonomskim nivoima AFLP analiza se pokazala izuzetno korisnom za donošenje procena o filogenijama koje nisu dovoljno rešene upotrebom DNK sekvenci kada varijacija izmeĊu sekvenci nije izraţena (Beardsley et al., 2003;Després et al., 2003;Safer et al., 2011). Ovom prilikom, pri ispitivanju taksona roda Thymus iz Srbije, upotreba AFLP markera se ĉini prikladnom za utvrĊivanje komplikovanih odnosa koji ukljuĉuju i ĉeste sluĉajeve hibridizacije izmeĊu razliĉitih vrsta. PoreĊenjem granica taksona roda Thymus kako su date u Flori SR Srbije (Diklić, 1974) i Flora Europaea (Jalas, 1972) (Morales, 2002). Vrste ukljuĉene u ovo ispitivanje odaju utisak izraţenog retikulatnog sistema, koji se javlja ĉesto kod blisko srodnih vrsta (Sang i sar., 1995), a naroĉito u sluĉajevima kada se dve ili više vrsta javljaju simpatriĉki. U mnogim sluĉajevima kada je došlo do retikulatne evolucije utvrĊeni su razliĉiti nivoi ploidije unutar vrste ili roda (Guo et al., 2005(Guo et al., , 2008;;Ishikawa et al., 2009). Aneuploidija je odigrala vaţnu ulogu tokom evolucije roda Thymus, i ovaj fenomen je odgovoran za razliĉite brojeve hromozoma ĉak i unutar iste vrste (Morales, 1997) (Nixon and Wheeler, 1990). Ovakva definicija dopušta genetiĉku razmenu sa drugim vrstama sve dok ova razmena ne spreĉava nezavisni evolutivni razvoj ovih populacija (Luckow, 1995), što je izrazito istinit opis naroĉito za vrste podsekcije Isolepides. 

Opšta diskusija

Ispitivane populacije vrsta roda Thymus pripadaju trima podsekcijama skcije Serpyllum, i njihovo grupisanje na osnovu fitohemijskih karaktera i molekularnih marker ne odgovara u potpunosti njihovom taksonomskom poloţaju. Ipak, na osnovu rezultata moţe se konstatovati da populaciona struktura postoji i da su, sa izuzetkom Th. pannonicus i Th. marschallianus, sve ispitivane vrstedobre vrste. 
2. Vrsta Th. pulegioides, koja je jedina ispitivana vrsta iz podsekcije Alternantes, pokazala se kao dobra vrsta po svim ispitivanim kriterijumima. U okviru populacija ove vrste utvrĊeno je postojanje samo dva hemotipa, fenolnog i geraniolnog. Mada je postojanje hemotipova poznato kod vrsta iz roda Thymus, pa se ĉesto i u istoj populaciji nalaze dva, a nekada i više hemotipova, ova hemijska uniformnost se moţe smatrati odrazom genetiĉke koherentnosti. 
TakoĊe, sve ispitivane populacije ove vrste pripadaju istom flavonoidnom profilu. Kod svih populacija su utvrĊene niske i srednje koliĉine flavonoida, kao i 5,6-diOH-7-OMe i 5,6-diOH-7,8-diOMe supstitucione šeme u A prstenu. 
Molekularni markeri, tj. AFLP analiza, podrţavaju zakljuĉak da je Th. 
pulegioides dobra vrsta. Naime, sve ispitivane jedinke vrste Th. pulegioides formiraju posebanu kladu koja ima visoku bootstrap podrušku i ujedno cela ova grupa je najviše divergirala od ostalih vrsta koje su ukljuĉene u ova istraţivanja. 

U okviru podsekcije




  origanoides sa Kanarskih ostrva, Th. serrulatus i Th. schimperii iz Etiopije i Th. laevigatus sa jugo-zapada Arabijskog poluostrva, tako i manje više zeljaste vrste koje nastanjuju planine Mediteranskog regiona i ostatak Evroazije sve do Japana i juţnih obala Grenlanda. Ova potonja grupa izgleda da je u evolutivnom smislu mlaĊa i verovatno intenzivno evoluira i kolonizuje nova podruĉja od poslednje glaciacije. Sekcija Serpyllum obuhvata sedam podsekcija. Podsekcija Insulares sadrţi vrstu Th. willkommii koja je endemit Španije, zatim Th. richardii sa tri podvrste; supsp. richardii koja se javlja na Majorci i u Jugoslaviji, subsp. ebusitanus sa Ibice i subsp. nitidus sa ostrva Maretimo pored Sicilije. Th. dreatensis i Th. guyonii su severnoafriĉke vrste, dok je Th. origanoides endemit Kanarskih ostrva. Th. bornmulleri je endemit severozapadne Turske. Podsekcija Kotschyani obuhvata veliki broj Azijskih vrsta i u podruĉju Mediterana se javljaju samo Th. transcaucasicus i Th. fallax u Turskoj. Iz ove podsekcije su još zanimljve vrste Th. laevigatus iz planina Jemena, Th. schimperi i Th. serrulatus iz Etiopije. 




  Hyphodromi već podsekciji Subbracteati, kako je shvata Jalas, odgovaraju sekcija Orientales i gupa Th. striatus iz sekcije Serpyllum, podsekcija Isolepides. Podsekcija Thymbropsis je izdvojena u posebnu sekciju, a podsekcija Serpyllastrum, po Menitsky-om, pripada sekciji Serpyllum. Menitsky navodi sekciju Saturejoides i u okviru sekcije Serpyllum podsekciju Micantes koje bi odgovarala Jalasovoj sekciji Micantes. Najveće razlike izmeĊu dva sistema klasifikacije su u odnosu na sekciju Serpyllum. Menitsky je Th. serrulatus iz podsekcije Koschyana uvrstio u sekciju Serrulatus, a ostale vrste iz podsekcije Koschyana ukljuĉio u sekciju Marginati. Ostale podsekcije, sekcije Serpyllum, kako ih vidi Menitsky, su Micantes, Serpyllastrum, Isolepides, koja nikako ne odgovara onoj kod Jalasa, i Serpyllum. Menitsky opisuje sekciju Marginati sa dve podsekcije, Marginatii i Verticillati. 




  Slika 1.2. Pokrivenost stabla trihomima: a) alelotrichous (Th. praecox); b) goniotrichous (Th. pulegioides) i c) holotrichous (Th. piperella) (iz Morales, 2002). 




  je u analizi flavonoida familije Lamiaceae dao i pregled do tada poznatih podataka o antiinflamatornoj aktivnosti flavonoida iz ove failije. Navedeni su rodovi Stachys, Mosla, Sideritis i Nepeta, ĉije se vrste koriste u te svrhe u narodnoj medicini. Kod ekstrakata tri vrste roda Salvia utvvrĊena je antiinflamatorna aktivnost za koju se smatra da su odgovorni flavonoidi (Çadirci i sar., 2012). 




  UPGMA na osnovu Euklidskih udaljenosti izmeĊu populacija podsekcije Isolepides 




  3. Dendrogram UPGMA na osnovu Euklidskih udaljenosti izmeĊu populacija podsekcije Pseudomarginati 




  Procena proseĉnog oĉekivanja podataka, u zavisnosti od datog broja klastera, ln[Pr(X|K)], se povećavala sa porastom K do K=5, dok je standardna devijacija meĊu razliĉitim prolazima za svako K bila relativno niska (Slika 3.5). Ukoliko je K bilo veće od 5, srednje vrednosti za ln[Pr(X|K)] su bile niţe, dok su varijanse znaĉajnije rasle, pokazujući da su hipoteze o postojanju više od 5 klastera daleko od optimalnih. Kao i u sluĉaju ln[Pr(X|K)], najveće vrednosti ΔK su zapaţene za K=5. Slika 3.5 Izbor najverovatnijeg broja klastera (K) na osnovu multilokusnih AFLP podataka uz upotrebu model-zasnovanog klastering metoda po Pritchard i sar. (2000): ln P(X|K) vrednosti za svaki od deset nezavisnih ranova za svako K i K vrednost za svako K zasnovano na stopi drugog reda promene funkcije sliĉnosti sa obzirom na K kako je opisano kodEvanno et al. (2005) Proporcije pripadnosti svake individue u svakom klasteru su bile izraĉunate za K=2 do K=5 zasnovane na prolazu sa najvišim ln[Pr(X|K)] (Slika 3.5). Kada je K=2 sve individue vrste Th. pulegioides su bile izdvojene u zaseban klaster (Klaster A) za razliku od individua svih ostalih vrsta (Klaster B). Za K=3, novoformirani klaster (Klaster C) obuhvatio je jedinke koje pripadaju vrsti Th. glabrescens. Za K=4 je identifikovan dodatni klaster u koji su se delimiĉno izdvojile jedinke vrsta Th. pulegioides, Th. balcanus i Th. glabrescens (Klaster D). Na kraju, za K=5, većina jedinki koje pripadaju Th. marschallianus i Th. pannonicus bila je ukljuĉena u novoformirani Klaster E. struktura sedam vrsta roda Thymus. Proporcije ućešća za K = 2 do 5 klastera su date prema proceni programa Structure. Svaka pojedinaĉna biljka je predstavljena jednom vertikalnom linijom podeljenom bojama. Svaka boja predstavlja po jedan klaster, a duţina pojedine boje predstavlja procenjenu proporciju savake individue u odreĊenom klasteru. Bele linije odvajaju vrste koje su oznaĉene ispod slike. 


Unutar 1 .

 1 Th. pulegioides (podsekcije Alternantes) jasno se uoaĉavaju dva hemotipa, geraniolni (P02, P05 i P09) i fenolni tip (P01, P03, P06 i P04). Po sastavu površinskih flavonoida, takoĊe, se mogu uoĉiti dve grupe vrsta. P02, P03, P04, P05 i P09 najzastupljeniji flavon je 5,6,-diOH-7,3′,4′-triOMe, dok je drugi po zastupljenosti 5,6-diOH-7,8,3′,4′-tetraOMe. Kod populacije P06, ova dva jedinjenja su u obrnutom odnosu, a kod populacije P01, je luteloin bio najzastupljenija komponenta. Analiza AFLP markera je, s druge strane, pokazala da sve populacije vrste Th. pulegioides formiraju jednu monofiletsku kladu sa visokom Bootstrap podrškom BS 94%.U podsekcijiIsolepides, populacije vrste Th. glabrescens su jednoobrazne i po sastavu eetraskih ulja i po sastavu površinskih flavonoida. Naime, sve populacije se mogu okarakterisati kao fenolni hemotip, a najzastupljeniji površinski flavonoidi su 5,6,-diOH-7,3′,4′-triOMe, 5,6-diOH-7,4′-diOMe (ladenein) i 5,6-diOH-7,8,3′,4′-tetraOMe. Kod populacije P12 glavni površinski flavonoid je 5,6-diOH-7,8,4′-triOMe (pebrellin), koji je kod ostalih populacija prisutan ali ne u velikoj koliĉini. Po sastavu etarskih ulja i površinskih flavonoida populacije Th. glabrescens su mnogo sliĉnije populacijama P01, P03, P06 i P04 vrste Th. pulegioides nego populacijama drugih vrsta iz podsekcije Isolepides, ali u Neighbour joining dendogramu dobijenom na osnovu AFLP podataka populacije Th. glabrescens se grupišu se u monofiletsku kladu sa Bootstrap podrškom od 93%. Populacije druge dve vrste podsekcije Isolepides, Th. marschallianus i Th. pannonicus, izuzetno su heterogene i po sastavu etarskih ulja i po sastavu površinskih flavonoida. Sve populacije Th. marschallianus, P16, P17 i P18, imaju germakren-D kao glavnu komponentu etarskog ulja što je sluĉaj i sa populacijom P20 vrste Th. pannonicus, Populacije Th. marschallianus, P16, P17 i P18, i populacijaTh. pannonicus P20 pripadaju istoj grupi i po sastavu površinskih flavonoida, s obzirom da je najzastupljeniji 5-OH-6,7,4′-triOMe (salvigenin) i 5-OH-6,7,8,4′-tetraOMe (gardenin B). Isti odnos površinskih flavonoida ima i populacija Th. pannonicus P19, kod koje ni jedan sastojak etarskog ulja nije dominantan, već α-pinen, limonen i (E)-βocimen javljaju u sliĉnom procentu. Za etarsko ulje populacije Th. pannonicus P21 karakteristiĉno je prisustvo linaloola u visokom procentu, dok su od površinskih flavonoida prisutni samo 5,6-diOH-7,8,4′-triOMe (pebrelin) i 5-OH-6,7,8,3′,4′-pentaOMe. Populacija Th. pannonicus P22se odlikuje visokim procentom E-kariofilena, a potom, i limonena u etarskom ulju, dok je su od površinskih flavonoida prisutni 5,4′-diOH-6,7,8-triOMe (ksantomikrol) i 5-OH-6,7,8,4′-tetraOMe (gardenin B). Populacija Th. pannonicus P23 karakteristiĉna je po izuzetno visokoj koncentraciji nerala i geraniala u etarskom ulju. Ovo je jedina populacija ove vrste koja ima srednju koncentraciju površinskih flavonoida i kod koje je 5,6,4′-triOH-7,8-diOMe (timusin) najznaĉajniji, a slede po znaĉaju 5,6,4′-triOH-7,3′-diOMe i 5,6,-diOH-7,3′,4′-triOMe. U etarskom ulju populacije Th. pannonicus P34 dominantna jedinjenja su mikren i αterpinel, dok je 5-OH-6,7,8,4′-tetraOMe (gardenin B) najznaĉajniji flavon, a 5,6-diOH-7,8,4′-triOMe (pebrellin) drugi po znaĉaju. Na Neighbour-joining stablu (Slika 3.4), klada koju formiraju jedinke koje pripadaju jedinke Th. marschallianus i Th. pannonicus nema bootstrap podršku veću od 50% i jedinke ove dve vrste su meĊusobno izmešane. AMOVA pokazuje da je  ST vrednost izmeĊu ove dve vrste veoma niska, što ukazuje da ove dve vrste meĊusobno nisu diferencirane.Od ispitivanih populacija podsekcije Pseudomarginati, tri populacije vrste Th. balcanus, P24, P27 i P26, imaju visok sadrţaj mikrena, linaloola i linalil acetata u etarskom ulju, dok su kod P25 u etarskom ulju najzastupljeniji neral, geranial i uz ova dva jedinjenja i neril acetat. S druge strane, kod sve ĉetiri populacije Th. balcanus najznaĉajniji površinski flavonoid je5,6-diOH-7,8,4′-triOMe (pebrellin), a zatim 5,6-diOH-7,8,3′,4′-tetraOMe. Kod populacije Th. moesiacus P31, glavni sastojak etarskog ulja je α-terpinil aceta, dok je od površinskih flavonoida najznaĉajniji je luteolin, s time što po prisustvu 5,6-diOH-7,8,4′-triOMe (pebrellin) i 5,6-diOH-7,8,3′,4′-tetraOMe ova populacija je po flavonoidnom profilu sliĉna populacijama Th. balcanus. U etarskom ulju populacije Th. praecox P32 najveću koncentraciju imaju (E)-kariofilen i γ-kadinen. Koliĉina površinskih flavonoida je niska i prisutni su 5-OH-6,7,4′-triOMe (salvigenin) i 5-OH-6,7,8,4′-tetraOMe (gardenin B). Jedinke sve tri vrste iz ove podsekcije, koje su ukljuĉene u ispitivanje AFLP markera, formiraju monofiletsku kladu, koja ipak nije podrţana visokom bootstrap vrednošću, dok s druge strane, na nivou vrste, Th. balcanus, Th. praecox i Th. moesiacus dobro podrţani.Sastav etarskih ulja ispitivanih populacija je izuzetno raznovrstan tako da ne daje sliku o filogenetskim odnosim meĊu ispitivanim populacijama. Satatistiĉka analiza sastava etarskih ulja za interperetaciju razliĉitih odnosa meĊu lekovitim i aromatiĉnim biljkama se pokazala u nekim sluĉajevima izuzetno prikladnom, kao na primer za karakterizaciju dve podvrste vrste Cistus creticus L. (Paolini i sar., 2009) ili populacija Helichrysum italicum (Roth) G. ssp. italicum (Morone-Fortunato i sar., 2010). S druge strane, kod ispitivanja gajenih sorti Ocimum basilicum L. poreĊenjem sastava etarskih ulja i AFLP markera, utvrĊeno je da genetiĉka sliĉnost ili razliĉitost ne odraţava obavezno sliĉnost ili razliĉitost karaktera kao što je sastav etarskog ulja(Labra i sar., 2004). Trinidade i sar. (2008) su ispitujući genetiĉki diverzitet, pomoću RAPD markera, kao i hemijski polimorfizam kod populacija Thymus caespititius sa ostrva Pico, São Jorge i Terceira, koja pripadaju Azorskom arhipelagu, dobili raziliĉito grupisanje populacija na osnovu ovih karaktera. Kod pet vrsta roda Thymus iz juţne Italije, takoĊe je analiziran sastav etarskih ulja, meĊutim hemotipovi nisu korespondirali sa taksonomskom pripadnošću (De Lisi i sar., 2011), što je sluĉaj i sa vrstama iz Srbije. Na osnovu ispitivanja sastava etarskih ulja, površinskih flavonoida i analize AFLP markera izabranih populacija vrsta iz sekcije Serpyllum roda Thymus moţe se zakljuĉiti da meĊu vrstama ove sekcije postoji visoki stepen genetiĉke kompatibilnosti, da ne postoji ĉvrsta reproduktivna barijera izmeĊu vrsta, te postoji mogućnost hibridizacije ukoliko jedna ili više vrsta ţive simpatriĉki. 




  




  




  




  




  




  




  




  




  




  




  i Th. Podsekciji Pseudomarginati pripadaju vrste Th. longicaulis i Th. praecox koje su veoma ĉeste u Evropi i Turskoj, kao i Th. nervosus koji je endemit Pirinejskog poluostrva i Centralniog masiva u Francuskoj. Ovoj podsekciji takoĊe pripadaju Th. ocheus, Th. stojanovii i Th. tracicus sa Balkanskog poluostrav i istoĉnog Mediterana. Podsekcija Serpyllum obuhvata Th. quinquecostatus iz Japana, evropsku vrstu Th. serpyllum, Th. talijevii i još neke vrste rasprostranjene u Rusiji. 


	comosus.

Opis izabranih taksona roda Thymus

  Balkanskog poluostrva, dok Flora Evrope navodi da je areal ove vrste znatno širi, od juţnih obala Grenlanda, pa sve do jugoistoĉne Evrope. 


	Od nuklearnih molekularnih markera najviše se koriste ITS, 26S rDNK i 18S rDNK. 26S rDNK i 18S rDNK su pogodni markeri za ispitivanje filogenija na višem taksonomskom nivou (Kuzoff i sar., 1998). U redu Cornales je utvrĊeno postojanje osam dobro podrţanih klada, i to: Cornus, Alangium, nyssoide (Nyssa, Davidia, and Camptotheca), mastixioide (Mastixia and Diplopanax), Hydrangeaceae, Loasaceae, Grubbia-Curtisia, and Hydrostachys (Fan i Qiu-Yun Xiang, 2003). ITS se uglavnom koristi za prouĉavanje filogenija na nivou rod i vrsta. Tako je, na primer, analizirano monofiletsko poreklo i filogenija roda Monandra (Prather i sar., 2002) i divergencija u okviru roda Cuminia (Ruiz i sar., 2001). AFLP markeri (Amplified fragment length polymorphism) su za mnoge 1.5 Ciljevi rada Vrste roda Thymus koriste se kao lekovite i aromatiĉne biljke u tradicionalnoij i zvaniĉnoj medicini u svim krajevima u kojima se javljaju. Aktivne supstance uglavnom su u sastavu etarskih ulja te je poznavanje razliĉitih hemotipova od velikog znaĉaja pri odabiru populacija za kolekcionisanje biljnog materijala. softver je bio Turbomass version 4.1.1. Retencioni indeksi (RI) su bili odreĊeni u relaciji sa serijom n-alkana (C8-C20, Supelco, United Kingdom), dok je integracija Tabela 2.1. Populacije vrsta roda Thymus ukljuĉene u fitohemijska ispitivanja. ThAFLP_No Vrsta Geografska Geografska Podsekcija širina (N) duţina (E) P31 Th. moesiacus Pseudomarginati 43.61 20.55 2.1.3 Površinski flavonoidi 2. Metrijal i metode pikova bila izvedena do RI 1900 (t.j. pre izlaska palmitinske kiseline). Jedinjenja su odreĊen uporeĊivanjem RI i/ili masenog spektra sa literaturnim podatcima (Adams, 2001; Ausloos i sar., 1992). ThAFLP_No Vrsta Podsekcija Geografska širina (N) Geografska duţina (E) P32 Th. praecox Pseudomarginati 44.18 22.14 P01 Th. pulegioides Alternantes 43.84 Tabela 2.1 Nastavak 21.68 P02 Th. pulegioides Alternantes 43.88 2.1.3.1 Ekstrakcija površinskih flavonoida 20.66 P03 Th. pulegioides Alternantes 43.45 21.47 Tabela 2.2. Sastojci etarskog ulja ukljuĉena u statistiĉku obradu. 2.1 Fitohemijska ispitivanja 2.1.1 Biljni materijal 2.1.2.2 Statistička obrada sastava etarskih ulja U statistiĉku obradu sastava etarskih ulja za svaku podsekciju ukljuĉene su P04 Th. pulegioides Alternantes 43.61 20.55 P05 Th. pulegioides Alternantes 43.38 22.60 Jedinjenje KI Literaturno Tip jedinjenja Za analizu je korišćeno 0.5g vazdušno sušenih, celih listova su bili potopljeni u P06 Th. pulegioides Alternantes 44.17 α-Pinene 939 Monoterpenski ugljovodonici 10ml dietil etra i ostavljeni na sobnoj temperaturi preko noći. Dietil etar je filtriran i 21.12 P09 Th. pulegioides Alternantes 45.16 19.75 P10 Th. glabrescens Isolepides 44.82 21.34 Myrcene 991 Monoterpenski ugljovodonici p-Cymene 1025 Ostalo (aromatiĉni ugljovodonik) ostavljen da ispari u digestoru. Suvi ostatak je zatim rastvoren u 80% MeOH, filtriran i P11 Th. glabrescens Isolepides 45.07 P12 Th. glabrescens Isolepides 45.29 20.43 P13 Th. glabrescens Isolepides 45.10 P14 Th. glabrescens Isolepides 45.48 20.34 P15 Th. glabrescens Isolepides 45.16 P33 Th. glabrescens Isolepides 45.28 20.38 P16 Th. marschallianus Isolepides 45.00 P17 Th. marschallianus Isolepides 44.90 P18 Th. marschallianus Isolepides 43.60 P19 Th. pannonicus Isolepides 43.59 P20 Th. pannonicus Isolepides 43.73 P21 Th. pannonicus Isolepides 44.17 P22 Th. pannonicus Isolepides 44.18 P23 Th. pannonicus Isolepides 45.12 P34 Th. pannonicus Isolepides 44.19 P24 Th. balcanus Pseudomarginati 43.36 22.58 P25 Th. balcanus Pseudomarginati 43.37 22.62 P26 Th. balcanus Pseudomarginati 43.27 22.81 (E)-gamma-Bisabolene 1531 Seskviterpenski ugljovodonik Bicyclogermacrene 1500 Seskviterpenski ugljovodonik Germacrene-D 1485 Seskviterpenski ugljovodonik 22.16 (E)-Caryophyllene 1419 Seskviterpenski ugljovodonik 21.32 Neryl acetate 1362 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici 22.13 alpha-Terpinyl acetate 1349 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici 21.12 Carvacrol 1299 Ostalo (fenol) 21.85 Thymol 1290 Ostalo (fenol) 21.89 Geranial 1267 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici 21.88 Linalyl acetate 1257 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici 21.22 Geraniol 1253 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici 20.89 Neral 1238 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici Thymol methyl ether 1235 Ostalo (fenolni etar) 19.75 α-Terpineol 1189 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici Linalool 1097 Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici 21.39 γ-Terpinene 1060 Monoterpenski ugljovodonici (E)-β-Ocimene 1050 Monoterpenski ugljovodonici 21.38 Limonene 1029 Monoterpenski ugljovodonici prebaĉen u autosampler HPLC vijalu.	Nadmorska visina (m) 275 Nadmorska 1162 visina (m) 1163 80 1551 1758 1491 83 79 84	Podsekcija kod koje je ukljuĉena * I; I; P; A; I; I; P; P; I; I; P; P; P; A; I; A: I; I; P; P; A; I; P; I; I; I; P; A; I; I; I;
	P27	Th. balcanus	Pseudomarginati	43.25	22.81	1454
	Tenax TA trap (80-100 mesh) drţanog na 4 °C bez rascepa ulaza. Nakon desorpcije Klaster Analiza: Na osnovu najzastupljenijih komponenti etarskog ulja	
	Za filogenetska ispitivanja neki od njaĉešće korišćenih plastidnih markera su Tenax trap je grejana na 300 °C u helijumovoj atmosferi na 15 psi sa ispustnim izraĉunata je Euklidska udaljenost izmeĊu populacija unutar svake podsekcije. Matrica	
	trnL-trnF, atpB-rbcL, ndhF, matK i rps16. Za filogenetsku analizu i radijaciju u flori Kapske oblasti 73 vrste roda Moraea (Iridaceae) korišćeni su markeri rbcL egzon, trnL intron, trnL-trnF intergenski spejser i rps16 intron (Goldblatt i sar., 2002). Pri ispitivanju filogenetskih odnosa unutar familije Fabaceae Sulaiman i sar. (2003) su Thymus balcanus Borb. (Slika 1.4) Stabljike dugaĉke, puze po zemlji, na krajevima se završavaju sterilnom rozetom listova. Cvetne grane se razvijaju u nizovima preĉnika stabljike. Donji listovi cvetnih grana loptiĉasto okruglasti sa dugaĉkom lisno Euklidske udaljenosti korištena je u Analizi skupina (Cluster Analysis) u svrhu izrade rascepljenim protokom od 18.75 mL/min. Isparljive komponente su propuštane kroz fertilnim izdankom. Cvetne grane su ravnomerno pokrivene stršećim dlakama. Listovi Ĉašiĉna cev i zupci na gornjoj usni goli ili pokriveni dlakama, zupci donje ĉašiĉne usne drškom, nisu zbijeni u rozete, srednji listovi su jajasti, a gornji jajasto okruglasti, dendrograma odnosno utvrdjivanja stepena slicnsti medju populacijama. Klaster analiza deaktivacionu staklenu kapilarnu liniju na 200 °C na 30 m x 0.25 mm i.d. x 0.25 μm na cvetnim granama izduţeno lancetasti ili izduţeno eliptiĉni, na vrhu zaobljeni, sa lisno uvek duţ oboda pokriveni trepljama. Ova vrsta ima veoma široko rasprostranjenje. postepeno sve veći, svi sa dobro razvijenom lisno drškom, koţasti na licu goli, boĉni je izvršena neponderisanom metodom za sparivanje skupina na temelju proseĉnih DB-5MS kapilarnu GC kolonu (Agilent J&W, Santa Clara, CA) i hromatografija je bila drškom izdvojenom i kratkom, na licu goli, a pri osnovi pokriveni dugaĉkim trepljama. Javlja se u severnoj, centralnoj i jugoistoĉnoj Evropi. nervi na naliĉiju liske istaknuti, debeli, me ulivaju se u isto tako debeli obodni nerv. vrednosti (Unweighted pair-group method using arithmetic averages; UPGMA). Klaster	
	analiza je izvršena na standarzizovanim podacima.			

(Schmidt- Lebuhn, 200Walker and Sytsma, 2007)ygis su imali razliĉiti tip skulpturiranost.Površina orašica kod Th. pulegioides je nepravilno naborana, bez jasnih struktura.Orašice Th. zygis su imale ovalna jasno omeĊena polja sa talasastim marginama.Ornamentisanost orašica kod nepotpuno odreĊene vrste je bilo veoma sliĉno vrsti Th. zygis.MeĊutim,Marin (1996)smatra da bi za sigurnije zakljuĉke o znaĉaju ornamentacije orašica u infrageneriĉkoj klasifikaciji ovog roda trebalo izvršiti šire uzorkovanje.Moon i sar.(2009b)su utvrdili prisustvo dve grupe trihoma na listovima u okviru tribusa Menthae, neţlezdane i ţlezdane.Kod neţlendanih su razlikovali unicelularne, uniserijatne i razgranate trihome, dok sus od ţlezdanih kod ovog tribusa opisali kapitatne, pilatne i peltatne trihome.Ovi autori smatraju da su mikromorfološki karaktreri listova sa taksonomskog aspekta ograniĉeni na subtribalni nivo, i da za jasniju sliku treba koristiti veći broj karaktera.Kod vrsta Thymus maly(Marin i sar., 2008)i Th.glabrescens(Dajic Stevanovic i sar., 2008)su takoĊe opisane glandularne i peltatne trihome, kao i negladularne trihome.1.3.5 Molekularna istraživanjaZa dve decenije od kako je opisana, PCR (Polymerase Chain Reaction) je postala skoro sinonim za istraţivanja u molekularnoj biologiji.Najveći doprinos PCR metode molekularnoj sistematici je brza amplifikacija pojedinaĉnih regiona DNK, što omogućuje sekvenciranje redosleda nukleotida.U poĉetku primene PCR metoda za filogenetske studije kod biljaka najviše se koristio hloroplastni genom, a kasnije su poĉele da se koriste i nuklearne sekvence DNK (kao na primer ITS i 18S rDNK).U zasvisnosti od tksonomskog nivoa koji se prouĉava, koriste se razliĉiti hloroplastni, nuklearni ili mitohondrijalni regioni DNK(Soltis i Soltis, 2000).koristilirbcLdoksuChaseisar.(1993)analiziralifilogenijusemenjaĉanaosnovurbcL.taksonomeprviizborpriodabirumolekularnihmarkerazarešavanjefilogenijenanivourodovaivrstausluĉajukadasukladeimaleradijacijuubliskojevolutivnojprošlosti(napr.Dixon i sar., 2009; Moghaddam i sar., 2009; Rahimmalek i sar., 2011).U poslednje vreme pojavio se veliki broj studija koje se bave molekularnom sistematikom podfamilije Nepetoideae, sa fokusom na Ocimeae(Paton i sar., 2004), a naroĉito Mentheae.Većina se bavila odreĊenim rodovima, kao npr.Bystropogon(Trusty i sar., 2004(Trusty i sar., , 2005)), Conradina(Edwards i sar., 2006(Edwards i sar., , 2008a,b),b), Mentha(Bunsawat i sar., 2004), Micromeria (Bräuchler i sar., 2005), Minthostachys(Schmidt- Lebuhn, 2007, 2008), Monarda(Prather i sar., 2002)i Salvia(Walker i sar., 2004;Walker and Sytsma, 2007), dok su neki bili usredsreĊeni na na subtribalni nivo(Bräuchler et al, 2010).Postoje brojne studije koje se bave hemijskim polimorfizmom i biološkim interakcijama kod roda Thymus(npr.Horwath i sar., 2008; Rota i sar., 2008; Maksimović i sar., 2008b), ali jako mali broj istraţivanja je vršen na molekularnom nivou u okviru ovog roda, i to iskluĉivo na jednoj vrsti(Echeverrigaray i sar., 2001; Trindade i sar., 2008; Trindade i sar., 2009).1.4.duţ poloţenog stabla.Listovi debeli, koţasti eliptiĉni ili loptiĉasti, 2 do 3 put duţi od širine, dugaĉki oko10 mm, sa razvijenom lisno drškom, na licu goli ili pokriveni proreĊenim dugaĉkim dlakama, boĉni nervi na naliĉiju liske jako istaknuti, debeli, jako luĉno savijeni, najĉešće se ne spajaju u jedan obodni nerv.Cvetovi sloţeni na vrhu grana u okruglaste, reĊe izduţene cvasti.Cveta od maja do avgusta.Javlja se na kamenjarima, na kreĉnjaku i serpentinu u planinskom i subalpijskom pojasu.Endemit je Balkanskog poluostrva.Prema Flori Evrope Th. balcanus je opisan kao Th. praecox subsp.polytrichus.Slika 1.4.Thymus balcanus, populacija P25 (Foto I. Šoštarić).Thymus glabrescens Willd (Slika 1.5) rasprostranjen je u centralnoj i istoĉnoj Evropi i u Srbiji je veoma ĉesta vrsta, koja uspeva na zatravljenim, osunĉanim površinama.Stabljika je prividno puzeća, leţi na zemlji, a zatim se izdiţe i završava Od vrha ka osnovi grana listovi se postepeno smanjuju.Cvetovi sakupljeni na vrhu grana i stabljike u klasolike cvasti.Vrsta je rasprostranjena u centralnoj i istoĉnoj Evropi.Slika 1.5.Thymus glabrescens, populacija P33 (Foto: D. Stojanović).Thymus marschallianus Willd.(Slika1.6)je rasprostranjen u celoj Evropi i na Balkanskom poluostrvu.U Srbiji ova vrsta ima veoma široko rasprostranjenje na livadama, sušnim breţuljcima i pored drumova.Glavno stablo je odrvenelo, uspravno ili se izdiţe, završava se cvašću, najĉešće sa brojnim fertilnim izdancima, koji su pokriveni stršećim dlakama.Listovi su linearno lancetasti do široko lancetasti ili eliptiĉni, svi iste veliĉine ili su donji nešto sitniji, goli, samo pri osnovi sa dugaĉkim trepljama.Cvetovi skupljeni u klasolike cvasti.Prema Flori Srbije, vrsta je rasprostranjena u Evropi i na balkanskom poluostrvu.Flora Evrope ovu vrstu tretira kao deo vrste Th. pannonicus.Slika 1.4.Thymus marschallianus, populacija P13 (Foto I. Šoštarić).Thymus moesiacus Vel.(Slika 1.7) je vrsta sa stabljikom koja je puzeća, jako izduţena, vrhom neprestano raste i zavšava se sterilnom rozetom listova.Neţne cvetne grane se javljaju u nizovima duţ poloţenog stabla iz pazuha listova, dugaĉke 5 do 8 cm, pokrivene celom duţinom naniţe okrenutim dlakama.Listovi koji se nalaze pri osnovi cvetnih grana, rozetasto su zbijeni, šilasti, mali, dugaĉki svrga 5 do 6 mm i ĉiroki oko 1 mm, dok su listovi na sredini i u gornjem delu cvetnih grana veći, objajasti i dugaĉki 11 do 20 mm i široki 2 do 5 mm sa utisnutim sitnim ţlezdama.Listovi na stolonama su najĉešće veći, ali ne i širi od listova na cvetnim granama.Svi listovi su na licu goli, a vrlo retko pokriveni dlakama.Cvetovi su sloţeni na vrhu cvetnih grana u kratke okruglaste, reĊe nezbatno izduţene, cvasti.Ĉašica je dugaĉka oko 3 mm i sa svih strna pokrivena dugaĉkim, stršećim dlakama.Ĉašiĉna cev je široko zvonasta, ĉesto kraća od ĉašiĉnih zubaca.Cvetne drške nisu pokrivene ţlezdama sa drškama.Krunica spolja gola ili skoro gola.Ova vrsta je rasprostranjena na Balkanskom poluostrvu.U Flori Evrope navodi se da je Th. moesiacus sinonim za vrstu Th. longicaulis.Slika 1.7.Th.moesiacus, populacija P30 (Foto: I. Šoštarić).Thymus pannonicus All.(Slika 1.8) je biljka sa odrvenelom stabljikom koja donjim delom puzi po zemlji, dok se srednjim i donjim izdiţe.Cvetne grane i sterilni izdanci su manje više uspravni.Ceo izdanak je gusto pokriven dlakama, cvetne grane i listovi su sa stršećim dugaĉkim dlakama.Listovi su linearno lancetasti ili izduţeno lancetasti sa razvijenom lisno drškom.Na licu i na naliĉiju su utisnute subsesilne ţlezde.Cvasti je klasoliko izduţena ili reĊe okruglasta i skraćena.Cveta od maja do jula.Ova vrsta se javlja na osunĉenim, zatravnjenim staništima.Rasprostranjena je u celoj Evropi, dok se u Srbiji javlja sporadiĉno i to subvar.griseus.Slika 1.8.Th.pannonicus, populacija P23 (Foto: I. Šoštarić).Thymus pulegioides L. (Slika 1.9) je busenasta biljka sa skoro uspravnim stabljikama, ili ove delimiĉno delom leţe na zemllji, dok krajevi sa cvastima stoje manje više uspravno.Stolone ili nisu razvijene ili su kratke.Cvetne grane su oštro ĉetvorouglaste, uglovi malo istaknuti, sve do cvasti pokriveni naniţe okrenutim dlakama.Stranice su gole.Listovi jajasti, eliptiĉno jajasti, izduţeni ili lancetasti.Cvetovi sakupljeni na vrhu cvetnih grana u vršne, izduţene klasolike ili okruglaste cvasti.Thymus praecox Opiz.je sa stabljikama koje su dugaĉke, puze po zemljii završavaju se sterilnom rozetom listova.Cvetne grane se razvijaju u nizovima, duţ poloţenog stabla i visoke su 3 do 5 cm, pokrivene stršećim dlakama koje su kraće od Cvetovi su sloţeni na vrhu cvetnih grana u okruglaste cvasti.Ĉašica je dugaĉka oko 4 mm i sa trbušne strane je pokrivena dlakama.Prema Flori Srbije ova vrsta je endemit Pri determinaciji vrsta roda Thymus morfološki karakteri ĉesto su nedovoljno jasni, tako da se ukazuje potreba za dodatnim karakterima za odreĊivaje vrsta.Shodno tome, analiza površinskih flavonoida i AFLP molekularnih markera poboljšaćeuvid u genetiĉke i evolutivne odnose izmeĊu populacija vrsta ovog roda sa podruĉja Srbije.Na kraju, na osnovu dobijenih rezultata fitohemijskih i molekularnih istraţivanja i utvrĊenih srodniĉkih odnosa izmeĊu istraţivanih vrsta kao model sistema unutar roda Thymus, oĉekuje se i rasvetljavanje odreĊenih taksonomskih pitanja.Dobijeni rezultati treba da ukaţu na smernice za dalja taksonomska i filogenetska istraţivanja ne samo vrsta iz drugih sekcija roda Thymus, nego i srodnih rodova iz tribusa Mentheae, jedne od najznaĉajnijih, najkompleksnijih i najintrigantnijih grupa familije Lamiaceae.Biljni materijal za fitohemijska ispitivanja sakupljan je tokom vegetacione sezone 2008.godinesa svojih prirodnih staništa.Spisak vrsta sa lokalitetom i njegovom geografskom duţinom i širinom dat je u tabeli 2.1.Uzorci su determinisani u skladu sa Flora Europaea i Florom SR Srbije.Herbarski uzorci se ĉuvaju u Herbarijumu Katedre za agrobotaniku Poljoprivrednog fakulteta, Univerziteta u Beogradu.2.1.2Etarskaulja 2.1.2.1 Analiza sastava etrskih ulja TD-GC-MS sistem se sastojao od an ATD400 termo-desorpcoine jedinice, AutoSystem XLGC i TurboMass quadrupole MS (Perkin-Elmer, Waltham, MA).Oko 3mg vazdušno sušenog biljnog materijala je drţano izmeţu staklene vune u staklenoj cevi i stavljeno u standardnu desorpcionu cev od nerĊajućeg ĉelika.Uzorak je potom desorbovan 10 minuta na 150°C u toku helijuma od 60 mL/min koji je prolazio do nastavljena upotrebom temperaturnog programa od 60-300 na 6 °C/min pod pritiskom ATD.MS je bio opremljen EI izvorom koji je radio na 70 eV sa temperaturom izvora od of 180 °C, dok su maseni spektri bili zabeleţeni u opsegu m/z 38-600.Operativni komponente koje se u makar jednom uzorku javljaju sa 10 ili više procenata.Kod podsekcije Alternantes u analizu je ukljuĉeno 5 komponenti etarskih ulja, kod popdsekcije Isolepides 15 komponenti i kod podsekcije Pseudomarginati 10 komponenti (Tabela 2.2).Korelacije: Na osnovu Pearsonovog korelacijskog koeficijenta izraĉunate su korelacije izmeĊu najzasupljenijih komponenti etarskog ulja unutar svake podsekcije upotrebom programa programa Statistica 8.0 (StatSoft).Analiza glavnih komponenti: PCA(Principal Component Analysis) je multivarijacion statisticka metoda koja veliki broj korelisanih promenljivih transformise u nekorelisanih skup promenjljivih koje se nazivaju glavne pomponente.Analiza glavnih komponenti je sprovedena na osnovu najzastupljenijih komponenti etarskog ulja unutar svake podsekcije pomoću programa Statistica 8.0 (StatSoft).IzraĊeni su dijagrami, za svaku podsekciju, u kojima je u koordinatnom sistemu taĉkama prikazan poloţaj analiziranih populacijama, kao i dijagrami u kojima je taĉkama prikazan poloţaj pojedinih komponenti etarskog ulja.2.1.3.2AnalitičkiHPLC sa diodnom UV detekcijom (LC-DAD) HPLC sistem se sastojao od Waters LC 600 pumpe i 996 fotodiodnim UV detektorom.Korištene su kolone Merck LiChrospher 100RP-18 (5 μm), 4.0 mm (i.d.)× 250 mm.Gradijentni profili su bili zasnovani na dva rastvaraĉa, 2% vodenim HOAc i MeOH-HOAc-H2O, 18:1:1.Poĉetni uslovi su bili 75% vodenog rastvaraĉa i 25% metanolnog rastvaraĉa.Proporcija ovog drugog rastvaraĉa je rasla sa linearnim gradijentom, dostiţući 100% sa t=20min.Posle ovoga je sledila izokratska elucija 100% metanolnog rastvaraĉa do t=25min, nakon ĉega se program vraćao na poĉetni odnos rastvaraĉa.Temperatura kolone je odrţavana na 30°C, a protok na 1.0 ml min -1 .Injekcije (40 μl) su vršene autosamplerom.2. 
1.3.3 HPLC sa hemijski jonizujućom masenom spektrometrijom na atmosferskom pritisku (LC-APCI-MS)

  2.3. Vrste i populacije roda Thymus ukluĉene u AFLP analizu. od 2 sata na 37ºC, a potom 14 sati na 23ºC. Restrikciona digestija i ligacija adaptera, preamplifikacija i selektivna amplifikacija su izvoĊene na GeneAmp ® 


	spektrometrom je upravljano preko programa Xcalibur 1.2 (ThermoFinnigan). Spektri
	su snimani u opsegu 125 -500 m/z. Najobilniji joni u svakom spektru su izdvojeni u jonskoj zamci (širina izolovanja od 5 amu) i zatim podvrgnuti kolizionoj disocijaciji Poulacija Vrsta Podsekcia Geografska širina (N)  Broj Geografska duţina (E) uzoraka.
	P01 (CID) primenom kolizione energije od 45% (bez energije aktivacije). CID spektri Th. pulegioides Alternantes 43.84 21.68 P02 Th. pulegioides Alternantes 43.88 20.66
	koeluirajućih komponenti su zabeleţeni automatski dinamiĉkim iskljuĉivanjem bez P03 Th. pulegioides Alternantes 43.45 21.47
	P04 prethodnog poznavanja njihovih molekulskih masa. Th. pulegioides Alternantes P05 Th. pulegioides Alternantes	43.61 43.38	20.55 22.60
	P06	Th. pulegioides	Alternantes	44.17	21.12
	P07	Th. pulegioides	Alternantes	43.19	22.14
	P08 2.2 Molekularna ispitivanja Th. pulegioides Alternantes P09 Th. pulegioides Alternantes	44.26 45.16	19.89 19.75
	P10	Th. glabrescens	Isolepides	44.82	21.34
	P11	Th. glabrescens	Isolepides	45.07	21.38
	P12 2.2.1 Biljni materijal Th. glabrescens P13 Th. glabrescens	Isolepides Isolepides	45.29 45.10	20.43 21.39
	P14	Th. glabrescens	Isolepides	45.48	20.34
	P15	Th. glabrescens	Isolepides	45.16	19.75
	P16	Th. marschallianus	Isolepides	45.00	20.89
	P17	Th. marschallianus	Isolepides	44.90	21.22
	P18	Th. marschallianus	Isolepides	43.60	21.88
	P19	Th. pannonicus	Isolepides	43.59	21.89
	P20	Th. pannonicus	Isolepides	43.73	21.85
	P21	Th. pannonicus	Isolepides	44.17	21.12
	P22	Th. pannonicus	Isolepides	44.18	22.13
	P23	Th. pannonicus	Isolepides	45.12	21.32
	P24	Th. balcanus	Pseudomarginati	43.36	22.58
	P25	Th. balcanus	Pseudomarginati	43.37	22.62
	P26	Th. balcanus	Pseudomarginati	43.27	22.81
	P27	Th. balcanus	Pseudomarginati	43.25	22.81
	P28	Th. balcanus	Pseudomarginati	44.17	21.12
	P29	Th. balcanus	Pseudomarginati	44.17	21.12
	P30	Th. moesiacus	Pseudomarginati	43.88	20.66
	P31	Th. moesiacus	Pseudomarginati	43.61	20.55
	P32	Th. praecox	Pseudomarginati	44.18	22.14
	LC-MS analiza je izvedena na sliĉan naĉin kao i analitiĉka HPLC metoda, s tim 2.2.2 Ekstrakcija DNA i AFLP analiza
	što je koncentracija sirćetne kisleine u mobilnim fazama bila 1%. Maseni spektri su
	snimljeni kvadrupol -jonska zamka masenim spektrometrom (ThermoFinnigan LCQ Totalna genomska DNA je ekstrkovana iz 20mg suvih listova sušenih u silika
	'classic') sa hemijskim jonizacionim izvorom pri atmosferskom pritisku (APCI) u gelu upotrebom DNeasy Plant Mini Kit (Qiagen ® ). Koncentracija DNA je merena
	pozitivnom modu. Temperatura grejaĉa jonske probe je bila 550 °C, pritisci gasa pri upotrebom Qubit Fluorometer (Invitrogen
	direktnom i kruţnom protoku kroz jonsku probu iznosili su 80 i 20 psi, respektivno,
	temperatura kapilare 150 °C, a jaĉina jonizacione struje je bila 5 μA. Masenim

Vos et al. (1995)za molekularna ispitivanja sakupljan je tokom vegetacione sezone 2008.godinesasvojih prirodnih staništa.Spisak vrsta sa lokalitetom i njegovom geografskom duţinom i širinom dat je u tabeli 2.3.Uzorci su determinisani u skladu sa Flora Europaea i Florom SR Srbije.Herbarski uzorci se ĉuvaju u Herbarijumu Katedre za agrobotaniku Poljoprivrednog fakulteta, Univerziteta u Beogradu.Tabela ® ).AFLP je izveden u skladu sa protokolom kako su ga opisaliVos et al. (1995), ali uz nekoliko modifikacija. Restrikciona digestija i ligacija adaptera su vršene simultano na 200ng genomske DNA u totalnoj zapremini 33µl u trajanju 


  AMOVA je korišćena da bi se totalna varijansa rašĉlanila meĊu vrstama, meĊu populacijama unutar vrsta i unutar populacionih komponenti. Dodatne jednosmerne AMOVA-e su sprovedene da bi se totalna varijabilnost rašĉlanila na, meĊu i unutar populacionu komponentu svake vrste Thynus (osim Th. praecox kod kojega je ispitivana samo jedna populacija). 


	Dvosmerna Komponentne varijanse su testirane statistiĉki neparametarskim nasumiĉnim testom
	uz upotrebu 10.000 permutacija. MeĊusobno poreĊenje vrsta pomoću AMOVA-e
	rezultovalo je sa  ST vrednostima koje su ekvivalentne totalnoj varijansi koja je
	podeljena izmeĊu dve vrste i moţe biti interpretirana kao proseĉna meĊuspecijska
	udaljenost izmeĊu bilo koje dve vrste (Huff, 1997).
	. Šenonov
	indeks je korišćen i za izraţavanje totalnog diverziteta (H t ) kao i za proseĉni
	intraspecijski diverzitet (H sp ) i proporciju diverziteta unutar (H sp /H t ) i meĊu vrstama
	[(H t -H sp )/H t ].
	Analiza molekularne varijanse (AMOVA; Excoffier et al., 1992) je sprovedena na

(Schneider et al., 2000)ljenosti meĊu jedinkama upotrebom Arlequin ver.2.000(Schneider et al., 2000).Klaster analiza zasnovana na Nei i Lijevoj matrici rastojanja izmeĊu individual je izvedena upotrebom Neighbour Joining metoda(Saitou i Nei, 1987)primenom TREECON for Windows ver.1.3b (Van de Peer i De Wachter, 1994). Bootstrap 
1 Sastav etraskih ulja Thymus pulegioides

  
	znaĉajnu zastupljenost, što je bio sluĉaj i kod populacija P01 (11 jedinjenja, 0,95%),
	P04 (11 jedinjenja, 3,44%), P03 (12 jedinjenja, 1,21%), P09 (8 jedinjenja, 2,64%) i
	P05 (13 jedinjenja, 6,56%). Kod populacije P02 pojedinaĉno je jedino γ-terpinen imao
	koncentraciju od 21,39%.
	Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: Uĉešće ove grube jedinjenja u
	etarskim uljima ispitivanih populacija se kretalo od 0,27%, kod populacije P04, pa do
	88,60% kod populacije P03 . Koncentracija oksigenovanih monoterpensjih
	3.1.1 Etarska ulja ugljovodonika je bila visoka i kod populacija P06 (87,47%) i P01 (87,32%). Kod ove tri
	populacije najzastupljenija komponenta etarskih ulja bio je geraniol sa 87,92% kod
	populacije sa P03, 87,12% kod populacije P01 i 86,97% kod populacije P06. U
	preostalim populacijama ni jedno iz ove grupe jedinjenja nije bilo zastupljeno u
	znaĉajnijem procentu.
	Kod sedam ispitivanih populacija vrste Th. pulegioides utvrĊeno je prisustvo 73
	komponente u etarskim uljima, i to 16 monoterpenskih ugljovodonika, 18
	oksigenovanih ugljovodonika, 26 seskviterpenskih ugljovodonika i 12 jedinjenja koja
	ne pripadaju ni jednoj od tri glavne grupe (Tabela 3.1) . Kod populacije P02
	determinisana je ukupno 41 komponenta, kod populacije P05 i populacije P01 39
	komponenti, kod populacije P06 38 komponenti, kod populacije P03 32 komponente,
	kod populacije P04 30 i kod populacije P09 26 komponenti.
	Monoterpenski ugljovodonici: U etarskim uljima ispitivanih populacija Th.

U etarskim uljima ispitivanih populacija roda Thymus sa podruĉja Srbije utvrĊeno je prisustvo ukupno 103 jedinjenja, dok se uĉešće determinisanih jedinjenja kretalo od 88.98% kod Th. praecox (P32) do 99.47%kodTh.glabrescens(P13).Najbrojnija grupa jedinjenja, sa ukupno 39 detrerminisanih komponenti, su seskviterpenski ugljovodonici.Nakon njih po brojnosti dolaze oksigenovani monoterpenski ugljovodonici, sa ukupno 30 jedinjenja, i monoterpenski ugljovodonici sa 17 jedinjenja.Osim toga, u sastav etarskih ulja ispitivanih vrsta roda Thymus, ulaze i 4 aromatiĉna ugljovodonika, 3 oksigenovana seskviterpenaska ugljovodonika, 3 fenolna jedinjenja, 3 nezasićena alkohola, 2 fenolna etra i po 1 nezasićeni alkohol i keton.3.1.1.pulegioidesidentifikovanoje prisustvo 16 monoterpenskih ugljovodonika.Uĉešće ove grupe jedinjenja kretao se od 0,86%, kod populacije P06, do 27,01%, kod populacije P02.U etarskim uljima populacije P06 od 10 jedinjejna iz ove grupe ni jedno nije imalo Seskviterpenski ugljovodonici: Ova grupa jedinjenja nije bila znaĉajnije zastupljena u etarskim uljima ni jedne ispitivane populacije.Kod populacije P06 17 jedinjenja ĉinilo je ukupno 8,93%, kod populacije P01 19 jedinjenja ĉinilo je ukupno 8,48%, kod populacije P02 12 jedinjenja ĉinilo je ukupno 7,53%, kod populacije P03 10 jedinjenja ĉinilo je ukupno 6,50%, kod populacije P04 7 jedinjenja ĉinilo je ukupno 6,27%, kod populacije P05 10 jedinjenja ĉinilo je ukupno i kod populacije P09 3 jedinjenja ĉinilo je ukupno 3,69%.Ostala jedinjenja: Kod ispitivanih populacija Th. pulegioides utvrĊeno je prisustvo 12 jedinjenja koja ne pripadaju ni jednoj od gore pomenutih grupa.Timol, koji je fenolno jedinjenje je glavna komponenta u etarskim uljima populacija P02 sa 52,95% i u etarskim uljima populacije P05 sa 62,92%.Timol je znaĉajno zastupljen i kod populacije P09 sa 22,12%.Cimen, koji je aromatiĉni ugljovodonik, je glavna komponenta etarskih ulja kod populacije P09 sa 48,59% i P04 sa 42,59% kod koje je znaĉajno zastupleno i fenolno jedinjenje karvakrol sa 39,95%.U etarskim uljima populacija P03 , P01 i P06 ova jedinjenja nisu znaĉajno zastupljena.3.1.1. 
2 Sastav etarskih ulja Thymus glabrescens

  jedinjenja ĉinila su 2,54%, kod populacije P14 7 jedinjenja ĉinilo je 4,93% i kod populacije P15 4 jedinjenja ukupno 1,54%. 


	Kod sedam ispitivanih populacija Th. glabrescens u etarskim uljima je Seskviterpenski ugljovodonici: Determinisano je ukupno 31 jedinjenje koje
	determinisano ukupno 73 jedinjenja, koja se mogu svrstati u tri osnovne grupe pripada ovoj grupi i njihova se zastupljenost kretala od 5,06%, kod populacije P11 (11
	jedinjenja, monoterpenski ugljovodonici, sa 17 jedinjenja, oksigenovani monoterpenski jedinjenja) do 10,10% kod populacije P13 (19 jedinjenja). U etarskim uljima ni jedne
	ugljovodonici, sa 12 jedinjenja, i seskviterpenski ugljovodonic, sa 31 jedinjenjem. populacije pojedinaĉna jedinjenja iz ove grupe nisu imala znaĉajniji procenat. U
	TakoĊe, utvrĊeno je i prisustvo 11 jedinjenja koja ne pripadaju ni jednoj od ovih grupa etarskim uljima populacije P10 18 seskvi terpenskih ugljovodonika ĉinilo je 5,24%, kod
	(Tabela 3.2). Etarska ulja populacije P10 imala su 53 determinisane komponente, kod populacije P33 10 jedinjenja ĉinilo je 7,27%, kod populacije P12 19 jedinjenja ĉinilo je
	populacije P13 47, kod populacije P11 41, kod populacije P33 34, kod populacije P12 9,82%, kod populacije P14 13 jedinjenja ĉinilo je 6,85% i kod populacije P15 7
	50, kod populacije P14 41 i populacije P15 31 komponenta. jedinjenja ĉinilo je 6,06%.
	ugljovodonika ĉinilo je 37,08% i γ-terpinen je bio druga po zastupljenosti komponenta
	sa 31,26%.
	Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: U etarskim uljima ispitivanih
	populacija Th. glabrescens utvrĊeno je prisustvo ukupno 12 oksigenovanih
	monoterpenskih jedinjenja ĉija se zastupljenosst kretala od 1,38%, kod populacije P13
	(6 jedinjenja) do 7,06% kod populacije P12 (8 jedinjenja). Ni jedno jedinjenje iz ove

Monoterpenski ugljovodonici: Kod ispitivanih populacija ove vrste determinisano je bilo 17 monoterpenskih ugljovodonika i njihova zastupljenost se kretala od 3,04% kod populacije P33 do 37,08% kod populacije P15.U etarskim uljima populacije P10 utvrĊeno je prisustvo 15 monoterpenskih ugljovodonika (17,25%) i jedino je γ-terpinen prisutan u znaĉajnijoj koncentraciji od 11,91%.Kod populacije P13 13 jedinjenja iz ove grupe ĉinilo je ukupno 14,02% etarskih ulja, a γ-terpinen je jedino jedinjenje sa znaĉajnijom koncentracijom od 10,67%.Kod populacije P11 determinisano je 16 komponenti iz ove grupe koje su ĉinile 6,95% etarskih ulja, pri ĉemu ni jedna komponenta nije imala znaĉajniji procenat.Etarska ulja populacije P33 sadrţala su 11 monoterpenskih ugljovodonika, koja su uĉestvovala sa 3,04%.U etarskim uljima populacije P12 utvrĊeno je prisustvo 14 jedinjenja iz ove grupe koja su ĉinila 27,22%, pri ĉemu je γ-terpinen bio zastupljen sa 19,61%.Kod populacije P14 od 11 monoterpenskih ugljovodonika, koji su ĉinili ukupno 18,55%, γ-terpinen je bio najzastupljeniji sa 13,25%.U etarskim uljima populacije P15 13 monoterpenskih grupe nije imalo znaĉajne procese, Kod populacije P10 8 jedinjenja iz ove grupe ĉinilo je ukupno 3,33%, kod populacije P11 4 jedinjenja iz ove grupe ĉinila su 6,66%, kod populacije P33 4Ostala jedinjenja: Kod ispitivanih populacija Th. glabrescens utvrĊeno je prisustvo 13 jedinjenja koja ne pripadaju ni jednoj od gore pomenutih grupa.Timol, koji je fenolno jedinjenje je glavna komponenta u etarskim uljima populacija P10 (56,29%), P13 (64,51%), P11 (61,94%) i P15 (44,53%).Cimen, koji je aromatiĉni ugljovodonik, je glavna komponenta etarskih ulja kod populacije P33 (75,76%) i kod populacije P14 (42,56%).Populacija P14 ima takoĊe i visoko uĉeše timola u etarskim uljima od 16,56%.Etarska ulja populacije P12 sadrţe 19,02% timola, 18,43% cimena i 13,11% timol metil etra.3. 
1.1.3 Sastav etraskih ulja Thymus marschallianus

  
	etarskih ulja populcije P18 od 11 monoterpenskih ugljovodonika ĉinili su zajedno
	14,38% i samo je α-pinen bio prisutan u znaĉajnom procentu (11,29%). Kod populacije
	P16 bilo je prisutno 14 monoterpenskih ugljovodonika, pri ĉemu su (E)-β-Ocimen
	(9,75%) i mircen (4,75%) imali znaĉajne koncentracije.
	Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: Kod populacija Th.
	marschallianus, obuhvaćenih ispitivanjem, utvrĊeno je prisustvo 11 oksigenovanih
	monoterpenski ugljovodonika ĉija se zastupljenost kretala od 3,58% kod populacije P16
	do 8,42% kod populacije P17. U etarskim uljima populacije P17 od ukupno 9 jedinjenja
	iz ove grupe ni jedno nije imalo neku znaĉajniju koncentraciju, što je bio sluĉaj i od
	ukupno 6 jedinjenja kod populacije P16 tj. 7 kod populacije P18.
	Kod tri ispitivane populacije vrste Th. marschallianus ustanovljeno je prisustvo
	ukupno 65 komponenata etarskih ulja. Prisutne su bile tri glavne grupe jedinjenja,
	monoterpenski ugljovodonici, sa 17 jedinjenja, oksigenovani monoterpenski
	ugljovodonici, sa 11 jedinjenja, i seskviterpenski ugljovodonic, sa 27 jedinjenja (Tabela
	3.3). U etarskim uljima populacije P16 bilo je determinisano 45 komponenti, kod
	populacije iz Gtrebenca 53 komponente, a kod populacije P18 44 komponente.
	Monoterpenski ugljovodonici: U etarskim uljima ispitivanih populacija Th.
	marschallianus je utvrĊeno prisustvo 17 monoterpenskih ugljovodonika. Njihova se
	zastupljenost kretala od 7,49% kod populacije P17 do 20,04% kod populcije P16. U
	etarskim uljima populacije P17 bilo je prisutno ukupno 11 monoterpenskih
	ugljovodonika, i jedino je silvestren imao znaĉajniju koncentraciju od 3,75%. Kod

Seskviterpenski ugljovodonici: U etarskim uljima kod ispitivanih populacija Th. marschallianus, ova grupa jedinjenja je bila najzastupljenija.Prisustvo seskviterpenskih ugljovodonika se kretalo od 64,04%, kod populacije P16, do 79,98%, kod populacije P18.Kod populacije P17 bio je 67,50%.Kod populacije P16 konstatovano je prisustvo 18 komponenti iz ove grupe i germakren-D je imao koncentraciju od 34%, a biciklogermakren 12,30%.Kod populacije P17 determinisano je 24 seskviterpenska ulgjovodonika i germakren-D je bio zastupljen sa 20,40%, a znaĉajnu koncentraciju je imao i (E)-kariofilen sa 14,57%.Kod populacije P18, determinisano je 20 jedinjenja iz ove grupe i germakren-D je bio glavna komponenta sa zastupljenošću od 66,66%.Ostala jedinjenja: Kod tri ispitivane populacije Th. marschallianus, utvrĊeno je prisustvo ukupno 10 jedinjenja koja nisu pripadala ni jednoj od prethodnih grupa.Ova jedinjenja su bila zastupljena u malom procentu kod sve tri populacija, od 1,82%, kod populacije P18 do 8,52% kod populacije P17 i 5,32% kod populacije P16.3.1.1. 
4 Sastav etarskih ulja Thymus pannonicus

  
	Vršca, P19 i Ponorišta sadarţala su ukupno 41 komponentu, a kod populacija P20 i P22 komponenti i sa zastupljenošću od 75,61% predstavljala je glavnu grupu jedinjenja. 3.1.1.5 Sastav etarskih ulja Thymus balcanus grup ĉinilo 20,67% etarskih ulja populacije P25. Od pojedinaĉnih komponenti, jedino je
	49 komponenti. Linalool je bio prisutan u koncentraciji od 66,06% i jedino je jos kamfor bio prisutan u biciklogermakren imao koncentraciju od 11,88% u etarskim uljima populacije P26.
	Monoterpenski ugljovodonici: Kod popoulacija Th. pannonicus utvrĊeno je znaĉajnijoj koncentraciji od 6,01%. 5 oksigenovanih monoterpenskih ugljovodonika U ispitivanje je bilo ukljuĉeno ĉetiri populacije Th. balcanus u ĉijim je etarskim
	prisustvo 15 razliĉitih monoterpenskih ugljovodonika i njhova procentualna ĉinili su 23,83% etarskih ulja kod populacije P34, pri ĉemu je jedino α-terpineol bio u uljima bilo determinisano ukupno 60 komponenti (Tabela 3.5). Poulacija P25 je imala
	zastupljenost u etarskim uljim se kretala od 0,49% kod populacije iz Vršca do 59,39% znaĉajnoj koncentraciji (20,01%). 46 determinisanih komponenti, populacija P26 49 komponenti, populacija P24 48, a
	kod populacije P19. U uljima populacije P23 determinisano je 9 jedinjenja iz ove grupe Seskviterpenski ugljovodonici: U etarskim uljimaetarskim uljima ispitivanih populacija P27 33 komponente.
	i sva su bila u koncentracijama ispod 1% . Kod populacije P19 u etarskim uljima je bilo populacija Th. pannonicus utvrĊeno je prisustvo 32 seskviterpenska ugljovodonika i Monoterpenski ugljovodonici: Sadrţaj ove grupe jedinjenja se kretao od
	prisutno 14 monoterpenskih jedinjenja i ona su predstavljala glavnu grupu jedinjenja sa njihovo uĉešće se kretalo od 1,85% kod populacije P23 do 58,17% kod populacije P20. 7,93%, kod populacije Babinog zuba (12 komponenti), do 30,27%, kod populacije P27
	59,39%. MeĊu njima najveću koncentraciju imao je α-pinen sa 19.90%, a slede ga (E)-Ukupno 13 jedinjenja iz ove grupe nalazilo se u etarskim uljima populacije P23 i ni (12 komponenti). Kod populacije P24 13 monoterpenskih ugljovodonika u etarskim
	β-ocimen (14,24%) i limonene (12,45%). 14 monoterpenskih ugljovodonik saĉinjavali jedno nije nije bilo zastupljeno u znaĉajnom procentu. U etarskim uljima populacije P19 uljima ĉinilo je 27, 37%, a u etrarskim uljima popuulacije P26 14 komponenti je ĉinilo
	su 32,45% etarskih ulja kod populacije P19, α-pinen je ĉinio 13,88%, dok su miceren i ova grupa jedinjenja je bila predstavljena sa 17 komponenti koje su zajedno ĉinile 11,84%. Pojedinaĉno je samo mircen bio znaĉajno zastupljen i to 18,08% u etarskim
	(E)-β-ocimen ĉinili 7,56% i 5,61%. Ostale komponente nisu prelazile 5%. U etarskim 13,01% ukupnih ulja, pri ĉemu ni jedna pojedinaĉna komponenta nije dostizala 5%. uljima populacije P24, 14,24% u etarskim uljima populacije P27, 7,51% u etarskim
	uljima populacije P26 i 4,26% u etarskim uljima populacije P25.
	pannonicus utvrĊeno je prisustvo 18 oksigenovanih monoterpenskih ugljovodnika i
	njihova koncentracija se kretala od 2,58% kod populacije P20 do 88,14% kod
	populacije P23. Kod populacije P23 nalazilo se 11 oksigenovanih monoterpenskih
	ugljovodonika i ovo je bila glavna grupa jedinjenja u etarskim uljima ove populacije, pri Ostala jedinjenja: U etarskim uljima kod šest ispitivanih populacija Th.
	ĉemu izuzetno visoku koncentraciju su imali neral i geranijal, sa 34,05% odnosno pannonicus utvrĊeno je bilo i prisustvo 13 komponenti koje ne pripadaju ni jednoj od Kod populacije P24 linalil acetat je sa 22,94% takoĊe bio najzastupljenija komponenta
	51,74%. Ostala jedinjenja iz ove grupe nisu prelazila 1%. U etarskim uljima populacije prethodnih grupa jedinjenja i njihova ukupna zastupljenost se kretala od 0,36% kod etarskih ulja, dok je linalol imao koncentraciju od 11,74%. Kod populacije P27 linalol
	P19 prisutno je bilo 5 jedinjenja iz ove grupe i jedino 1, 8-cineol (8,21%) i kamfor populacije P34 do 2,37% kod populacije P23. Ni jedna pojedinaĉna komponenta nije je, sa 34,42%, bio najzastupljenija komponenta, a linalil acetat je imao koncentraciju od
	(7,58%) su imali znaĉajnije koncentracije. Kod populacije P20 ovoj grupi jedinjenja je 14,56%. imala znaĉajniji procenat. Kod šest ispitivanih populacija vrste Th. pannonicus ustanovljeno je prisustvo Seskviterpenski ugljovodonici: Sadrţaj seskviterpenskih ugljovodonika u pripadalo 5 komponenti koje su zajedno ĉinile 2,58% etarskih ulja, pri ĉemu ni jedna ukupno 78 komponenata etarskih ulja. Prisutne su bile tri glavne grupe jedinjenja, etarskim uljim ispitivanih populacija Th. balcanus se kretao od 3,57%, kod populacije komponenta nije dostizala niti 1%. U etarskim uljima populacije P22 konstatovano je monoterpenski ugljovodonici, sa 15 jedinjenja, oksigenovani monoterpenski ugljovodonici, sa 18 jedinjenja, i seskviterpenski ugljovodonic, sa 32 jedinjenja (Tabela prisustvo 9 jedinjenja iz ove gupe i jedino je 1, 8-cineol imao znaĉajniju koncentraciju P27 (9 jedinjenja), do 27,04%, kod populacije P26 (17 jedinjenja). Kod populacije P24
	3.4). Etarska ulja populacije P21 sadrţala su ukupno 40 komponenti, populacija iz od 5,65%. Kod populacije P21 ova grupa jedinjenja je bila predstavljena sa 7

uljima P22, prisutno je bilo 13 monoterpenskih ugljovodonika i ova grupa jedinjenja je ĉinila 35,33% od ukupnog sastava, s time da je limonene predstavljao 24,82% a (E)-βocimen 6,56%, dok ostale komponente nisu prelazile ni 1%.Kod populacije P21 u etarskim uljim nalazilo se 14 monoterpenskih ugljo vodonika, koji su zajedno ĉinili 7,93%, pri ĉemu ni jedna komponenta nije prelazila 5%.Kod populacije P34 prisutno je bilo 13 jedinjenja iz ove gruope, koja su zajedno ĉinila 35,14% ukupnih etarskih ulja, od kojih je samo miceren (25,85%) imao znaĉajnu koncentraciju.Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: Kod ispitivanih populacija Th.Kod populacije P20 seskviterpenski ugljovodonici predstavljali su glavnu grupu jedinjenja i po broju komponenti, 22, i po zastupljenosti, 58,17%, s time da je germakren-D bio glavna komponenta etarskih ulja sa 36,91%.U etarskim uljima populacije P22 nalazilo se ukupno 19 seskviterpenskih ugljovodonika koj su zajedno ĉinili 53,35% i predstavljali glavnu grupu jedinjenja.Najzastupljeniji je bio (E)kariofilen sa 40,30% i jedino je još α-humulen imao znaĉajniju zastupljenost sa 6,15%.Kod populacije P21, nalazilo se ukupno 14 jedinjenja iz ove grupe i ĉinila su 14,09% pri ĉemu je jedino β-biosabolen imao koncentraciju od 7,76%.Kod populacije P34 determinisano je 19 jedinjenja iz ove grupe koja ĉine 35,63% etarskih ulja, pri ĉemu dva jedinjenja imaju pribliţno jednake koncentracije, (E)-kariofilen (11,75%) i (E)-γbisabolen (11,93%), dok je germakren-D zastupljen sa 6,29%.Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: Kod ispitivanih populacija Th. balcanus sadrţaj ove grupe jedinjenja se kretao od 43,46%, kod populacije P24 gde je determinisano 12 ovih komponenti, do 60,22%, kod populacije P27 gde je determinisano 8 jedinjenja iz ove grupe.U etarskim uljima populacije P25 utvrĊeno je prisustvo 10 oksigenovanih monoterpenskih ugljo vodonika koji su ukupno ĉinili 54,50%, a kod populacije P26 12 jedinjenja iz ove grupe ĉinilo je 53,30% etarskih ulja.Kod populacije P25 znaĉajnu kocentraciju, od jedinjenja koja pripadaju ovoj grupi, su imali geranial (19,06%), neral (12,70%) i neril acetat (12,44%). U preostale tri populacije jedinjenja koja su bila sa znaĉajnom koncentracijom su linalol i linalil acetat. Kod populacije P26 linalil acetat je imao koncentraciju od 33,89% i bio je najzastupljenija komponenta etarsih ulja, dok je linalol imao koncentraciju od 17,05%. 


  Sastav etarskog ulja Th. glabrescens. Sastav etarskog ulja Th. marschallianus. Tabela 3.4. Sastav etarskog ulja Th. pannonicus. Sastav etarskog ulja populacija vrsta iz podsekcije Pseudomarginati. 


	Oksigenovani monoterpenski ugljovodonici: Ukupno 7 jedinjenja iz ove grupe ĉinilo je 8,67% etarskih ulja. Ni jedno jedinjenje pojedinaĉno nije imalo znaĉajiju zastupljenost. Seskviterpenski ugljovodonici: Ova grupa jedinjenja je bila najzastupljenija u etarskim uljima ispitivane populacije vrste Th. praecox. Determinisano je bilo ukupno 19 seskviterpenskih ugljovodonika koji su ĉinili 62,96% etarskih ulja. Najznaĉajnije komponente su bile (E)-kariofilen sa 20,48%, γ-kadinen sa 17,84% i germakren-D sa 7,72%. Ostala jedinjenja: Kod ispitivane populacije Th. praecox utrvĊeno je prisustvo 8 jedinjenja koja ne pripadaju ni jednoj od navedenih grupa i ĉine ukupno 5,02% etarskih ulja i ni jedna pojedinaĉna komponenta nije zastupljena u znaĉajnoj koncentraciji. Tabela 3.1 Sastav etarskog ulja Th. pulegioides. Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P01 P02 P03 P04 P05 Tricyclene MH -0.02 0.02 -α-Thujene MH 0.01 0.83 0.01 0.73 0.75 -α-Pinene MH 0.02 0.73 0.08 0.40 0.40 Camphene MH 0.03 0.76 0.15 0.04 0.05 Sabinene MH -0.02 -0.02 0.02 β-Pinene MH -0.11 0.01 0.09 0.09 Myrcene MH 0.45 1.14 0.50 0.09 0.49 α-Phellandrene MH 0.03 0.19 -0.04 0.09 α-Terpinene MH 0.02 1.45 0.02 0.51 0.73 Limonene MH 0.08 0.17 0.09 --β-Phellandrene MH -0.08 ---Sylvestrene MH ----0.14 (Z)-β-Ocimene MH 0.11 0.04 0.12 0.01 0.03 (E)-β-Ocimene MH 0.17 0.03 0.17 -0.01 γ-Terpinene MH 0.02 21.39 0.01 1.51 3.71 Terpinolene MH 0.02 0.04 0.03 0.02 0.04 cis-Dehydroxy-linalool oxide OMHD -----(Z)-Sabinene hydrate OMHD -----trans-Furanoid-linalool oxide OMHD -----Linalool OMHD 0.12 0.05 ---α-Pinene oxide OMHD -0.01 0.10 0.03 0.11 Camphor OMHD --0.01 --Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P01 P02 P03 P04 P05 β-Pinene oxide OMHD 0.02 ----Borneol OMHD 0.06 1.57 0.37 0.03 0.04 3-Thujanol OMHD --0.01 0.09 0.04 trans-Dihydro carvone OMHD ----0.01 Nerol OMHD -----Neral OMHD -----Thymoquinone OMHD ---0.11 3.09 Geraniol OMHD 87.12 -87.92 --Geranial OMHD -----Bornyl acetate OMHD -0.02 0.02 --Methyl geranate OMHD --0.18 --Geranyl acetate OMHD -----Caryophyllene oxide R 0.02 0.02 -0.44 0.08 p-Cymene R -4.89 -42.59 17.36 m-Cymenene R -----p-Cymenene R ----0.03 3-Octanone R 0.05 0.12 0.06 0.01 0.10 Thymol R 0.05 52.95 -0.05 62.82 Carvacrol R -0.14 -39.95 0.61 Thymohydroquinone R ---2.72 0.46 Thymol methyl ether R -2.75 -0.91 0.91 Carvacrol methyl ether R -1.14 --0.93 3-Octanol R 0.35 0.04 0.11 -0.03 Oct-1-en-3-ol R 0.39 1.19 0.26 0.20 1.14 Bergamol R -----Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P01 P02 P03 P04 P05 α-Cubebene 1351 SH 0.01 ----α-Copaene 1377 SH 0.02 0.01 ---β-Bourbonene 1388 SH --0.03 --α-Bourbonene 1390 SH 0.14 0.02 -0.02 0.01 β-Elemene 1391 SH 0.01 ----(E)-Caryophyllene 1419 SH 2.71 0.86 1.87 6.00 0.66 β-Copaene 1432 SH 0.03 0.01 -0.01 -trans-α Bergamotene 1435 SH 0.02 0.02 0.03 -0.01 Aromadendrene 1441 SH -----trans-β-Farnesene 1443 SH ----0.16 trans-Muurola-3,5 diene 1454 SH 0.01 -0.01 --α-Humulene 1455 SH 0.27 0.04 -0.14 0.04 Alloaromadendrene 1460 SH 0.01 -0.08 --γ -Muurolene 1480 SH 0.04 0.06 ---α-Amorphene 1485 SH -0.01 -0.01 -Germacrene-D 1485 SH 1.69 0.02 0.08 0.02 -γ-Amorphene 1496 SH -----Bicyclogermacrene 1500 SH 0.01 -0.10 -0.01 α-Muurolene 1500 SH 0.02 0.01 --0.01 β-Bisabolene 1506 SH 3.40 6.47 4.24 0.08 3.70 δ-Amorphene 1512 SH -----γ-Cadinene 1514 SH 0.02 ----β-Sesquiphellandrene 1523 SH 0.05 -0.06 -0.04 trans-Cadina-1,4 diene 1535 SH 0.01 ----α-Cadinene 1539 SH 0.02 ----Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P01 P02 P03 P04 P05 β-Atlantol 1608 SH ----0.01 Procenat determinacije 97.62 99.43 96.75 96.84 98.97 KI -Kovaĉev indeks; MH -monoterpenski ugljovodonici; OMHD -oksigenovani monoterpenski ugljovodonici; R -ostala jedinjenja; SH -seskviterpenski P06 P09 ---1.15 0.01 0.60 0.01 0.25 ---0.14 0.42 0.01 0.04 -0.02 0.10 0.06 0.12 ----0.10 -0.16 -0.03 0.27 0.02 ----0.11 --0.11 0.21 0.07 0.05 --P06 P09 --0.01 0.61 ---------5.49 86.97 ----0.08 --0.31 ---0.01 48.59 -0.04 --0.10 6.14 0.07 22.12 -0.04 ---4.05 0.03 2.68 1.10 0.63 0.05 0.95 --P06 P09 0.03 -0.01 --0.09 0.15 ---0.19 0.19 0.02 -0.03 -0.02 -0.01 -----0.05 -----0.55 -0.02 -0.46 ---7.28 3.41 0.02 ---0.07 -----P06 P09 0.02 -98.63 98.13 ugljovodonici; Tabela 3.2. Jedinjenje KI Literature Tip jedinje nja P10 P11 P12 P13 P14 P15 P33 Tricyclene MH 0.02 0.04 0.06 ----α-Thujene MH 0.98 0.73 1.28 0.56 1.35 0.98 0.76 α-Pinene MH 0.64 0.78 1.46 0.34 1.00 0.39 0.39 Camphene MH 0.49 0.82 2.13 0.08 1.01 0.07 0.09 Sabinene MH 0.03 0.06 0.13 0.02 0.05 0.04 0.07 β-Pinene MH 0.18 0.17 0.30 0.08 0.18 0.14 0.14 Myrcene MH 1.26 0.58 0.80 1.00 0.45 1.21 0.05 α-Phellandrene MH 0.16 0.16 0.25 0.11 0.10 0.26 0.16 α-Terpinene MH 1.27 0.38 0.83 0.87 1.00 2.23 0.18 Limonene MH 0.13 0.21 0.28 0.11 0.13 0.23 0.17 β-Phellandrene MH 0.08 0.23 -0.10 -0.16 -Sylvestrene MH -0.66 -----(Z)-β-Ocimene MH -0.04 -0.03 ---Jedinjenje KI Literature Tip jedinje nja P10 P11 P12 P13 P14 P15 P33 Ocimene 1043 MH -0.02 -----(E)-β-Ocimene 1050 MH 0.03 -0.02 --0.04 -γ-Terpinene 1060 MH 11.91 2.00 19.61 10.67 13.25 31.26 0.92 Terpinolene 1089 MH 0.04 0.08 0.06 0.06 0.03 0.06 0.13 1,8-Cineole 1031 OMH D 1.13 -1.05 0.15 0.26 1.27 0.40 (Z)-Sabinene hydrate 1067 OMH D ---0.30 ---Dehydro-linalool 1091 OMH D 0.34 ------Linalool 1097 OMH D --0.27 0.03 0.26 --α-Pinene oxide 1099 OMH D 0.03 -0.07 0.04 0.08 0.08 0.18 Camphor 1146 OMH D 0.01 -0.01 ----β-Pinene oxide 1159 OMH D 0.02 0.12 -----Borneol 1169 OMH D 0.66 1.51 3.36 0.12 2.33 -0.12 3-Thujanol 1169 OMH D -0.20 -----α-Terpineol 1189 OMH D 0.04 -0.08 -0.04 0.07 -Thymoquinone 1252 OMH D 1.09 4.84 2.20 0.75 1.91 0.12 1.84 Bornyl acetate 1289 OMH D --0.02 -0.05 --Elemol 1550 R ------Spathulenol 1578 R 0.14 -0.28 ----Jedinjenje KI Literature Tip jedinje nja P10 P11 P12 P13 P14 P15 P33 Caryophyllene oxide R 0.05 0.03 0.06 0.05 0.08 -0.14 p-Cymene R 9.76 11.40 18.43 5.38 42.56 3.98 75.76 m-Cymenene R 0.03 ------p-Cymenene R ------0.12 3-Octanone R 0.36 0.09 0.46 0.19 0.14 2.09 0.37 Thymol R 56.29 61.94 19.02 64.51 16.56 44.53 1.03 Carvacrol R 0.04 0.02 -0.04 0.01 --Thymohydroquinone R 0.05 0.09 0.06 -0.43 --Thymol methyl ether R 1.21 2.06 13.11 1.23 4.93 0.63 3.89 Carvacrol methyl ether R 2.49 2.46 1.65 1.82 1.52 1.04 1.10 3-Octanol R 0.07 0.03 -0.03 0.03 0.87 0.17 Oct-1-en-3-ol R 1.75 0.10 0.62 0.71 0.31 0.30 1.22 α-Cubebene SH --0.02 -0.01 --α-Copaene SH 0.03 -0.03 ----α-Bourbonene SH 0.05 0.21 0.17 0.13 0.08 -0.15 β-Elemene SH 0.02 --0.01 ---7-epi-Sesquithujene SH ---0.06 ---α-Funebrene SH --0.03 ----(E)-Caryophyllene SH 0.91 0.58 0.60 2.07 1.07 0.49 0.69 β-Copaene SH 0.03 0.06 0.07 0.05 0.04 -0.05 trans-α Bergamotene SH 0.03 0.03 0.03 0.03 0.02 0.03 0.05 Aromadendrene SH 0.19 0.07 0.03 --0.09 0.04 trans-β-Farnesene SH -------trans-Muurola-3,5 diene SH -0.03 0.02 0.01 ---Jedinjenje KI Literature Tip jedinje nja P10 P11 P12 P13 P14 P15 P33 α-Humulene SH ---0.09 0.04 --Alloaromadendrene SH 0.06 -0.08 0.02 --0.08 Dehydro-aromadendrene SH -0.08 ---0.07 -γ -Muurolene SH 0.16 0.09 0.10 0.32 0.11 0.20 0.05 α-Amorphene SH ---0.04 ---Germacrene-D SH 0.03 -0.69 0.01 0.14 0.24 0.07 γ-Amorphene SH --0.08 0.08 0.03 --Viridiflorene SH 0.29 ------Bicyclogermacrene SH -0.01 0.18 ----α-Muurolene SH 0.04 --0.02 0.03 --(E,E)-α-Farnesene SH ---6.66 ---β-Bisabolene SH 3.27 3.89 7.60 -5.08 4.94 6.06 δ-Amorphene SH ---0.37 ---γ-Cadinene SH 0.04 ---0.03 --β-Sesquiphellandrene SH --0.05 0.07 --0.04 δ-Cadinene SH 0.04 ---0.15 --trans-Cadina-1,4 diene SH 0.02 -0.01 0.04 ---α-Cadinene SH 0.01 -0.02 0.03 ---β-Atlantol SH 0.02 0.01 0.02 ----Procenat determinacije 98.06 96.90 97.78 99.47 96.89 98.12 96.65 KI -Kovaĉev indeks; MH -monoterpenski ugljovodonici; OMHD -oksigenovani monoterpenski ugljovodonici; R -ostala jedinjenja; SH -seskviterpenski ugljovodonici; Tabela 3.3 Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P16 P17 P18 Tricyclene 927 MH 0.07 --α-Thujene 930 MH 0.12 0.14 0.02 α-Pinene 939 MH 0.90 0.71 11.29 Camphene 954 MH 1.81 0.13 0.29 Sabinene 975 MH 0.13 0.24 0.11 β-Pinene 979 MH 0.25 0.26 0.23 Myrcene 991 MH 4.75 0.25 0.51 α-Phellandrene 1003 MH 0.15 0.13 0.13 α-Terpinene 1017 MH 0.06 0.09 -Limonene 1029 MH 0.81 --β-Phellandrene 1030 MH ---Sylvestrene 1031 MH -3.75 0.95 (Z)-β-Ocimene 1037 MH 0.91 0.31 0.06 Ocimene 1043 MH ---(E)-β-Ocimene 1050 MH 9.75 1.48 0.75 γ-Terpinene 1060 MH 0.24 -0.05 Terpinolene 1089 MH 0.09 --1,8-Cineole 1031 OMHD 0.37 2.58 1.19 (Z)-Sabinene hydrate 1067 OMHD 0.34 0.39 0.11 Linalool 1097 OMHD 1.50 4.21 0.20 α-Pinene oxide 1099 OMHD 0.12 0.51 0.11 Camphor 1146 OMHD 1.15 -0.36 Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P16 P17 P18 Citronellal 1153 OMHD -0.05 -δ-Terpineol 1166 OMHD --0.05 α-Terpineol 1189 OMHD 0.10 0.20 0.16 cis-Dihydro carvone 1203 OMHD -0.15 -trans-Dihydro carvone 1209 OMHD -0.06 -Thymoquinone 1252 OMHD -0.29 -Elemol 1550 R -0.29 -Spathulenol 1578 R 3.54 --Caryophyllene oxide 1583 R 0.17 5.45 0.10 p-Cymene 1025 R 0.22 0.17 0.06 3-Octanone 984 R 0.39 0.44 0.25 Thymol 1290 R 0.24 0.88 0.20 Carvacrol 1299 R -0.06 -Thymol methyl ether 1235 R -0.16 -3-Octanol 991 R 0.19 0.25 0.03 Oct-1-en-3-ol 979 R 0.58 0.82 1.17 α-Cubebene 1351 SH 0.26 0.42 0.11 α-Ylangene 1375 SH 0.11 0.14 0.08 α-Copaene 1377 SH 0.35 1.10 0.33 β-Bourbonene 1388 SH 2.59 9.17 2.31 α-Bourbonene 1390 SH -0.76 1.02 β-Elemene 1391 SH 1.13 0.42 -(E)-Caryophyllene 1419 SH 4.03 14.57 2.53 β-Copaene 1432 SH 0.80 1.46 -Jedinjenje KI Literature Tip jedinjenja P16 P17 P18 trans-α Bergamotene SH -0.14 0.52 Aromadendrene SH 1.13 0.88 0.04 trans-Muurola-3,5 diene SH -0.40 0.51 α-Humulene SH -1.11 0.14 Alloaromadendrene SH 0.84 1.68 -cis-Muurola-4(14),5-diene SH -0.81 0.85 γ -Muurolene SH 0.81 1.17 -Germacrene-D SH 34.00 20.40 66.66 γ-Amorphene SH -1.20 0.33 Viridiflorene SH 1.02 --Bicyclogermacrene SH 12.30 0.49 0.18 α-Muurolene SH -1.04 0.16 (E,E)-α-Farnesene SH 1.99 1.50 2.35 γ-Cadinene SH 0.93 2.78 0.55 β-Sesquiphellandrene SH ---δ-Cadinene SH 1.33 4.60 0.98 trans-Calamenene SH -0.42 -trans-Cadina-1,4 diene SH 0.18 0.86 0.08 α-Cadinene SH 0.26 -0.25 Procenat determinacije 92.98 91.93 98.37 KI -Kovaĉev indeks; MH -monoterpenski ugljovodonici; OMHD -oksigenovani monoterpenski ugljovodonici; R -ostala jedinjenja; SH -seskviterpenski ugljovodonici; Jedinjenje Tip jedinjenja KI Literature P19 P20 P21 P22 P23 P34 Tricyclene MH 927 0.17 0.05 0.11 --0.03 α-Thujene MH 930 0.18 0.06 0.09 0.05 -0.09 α-Pinene MH 939 19.90 13.88 1.68 0.81 0.05 1.75 Camphene MH 954 4.03 1.11 3.28 0.06 0.07 0.77 Sabinene MH 975 0.58 0.16 0.21 0.37 0.03 1.09 β-Pinene MH 979 1.16 0.50 0.39 0.40 0.01 0.81 Myrcene MH 991 4.81 7.56 0.38 0.62 0.15 25.85 α-Phellandrene MH 1003 0.38 0.17 0.04 0.08 0.08 -α-Terpinene MH 1017 0.16 0.05 0.04 0.03 -0.03 Limonene MH 1029 12.45 1.98 0.26 24.82 0.02 0.73 (Z)-β-Ocimene MH 1037 0.93 1.14 0.44 1.38 -0.98 Ocimene MH 1043 --0.92 ---(E)-β-Ocimene MH 1050 14.24 5.61 -6.56 -2.89 γ-Terpinene MH 1060 0.16 0.15 0.05 0.14 0.03 0.07 Terpinolene MH 1089 0.23 0.02 0.04 0.02 0.04 0.05 1,8-Cineole OMHD 1031 8.21 0.75 2.73 5.65 0.14 1.29 (Z)-Sabinene hydrate OMHD 1067 -0.27 -0.26 0.22 -Linalool OMHD 1097 -0.77 66.06 0.03 0.04 α-Pinene oxide OMHD 1099 0.42 0.16 -0.15 0.31 2.27 Camphor OMHD 1146 7.58 0.59 6.01 0.15 0.11 -Citronellal OMHD 1153 ----0.05 -Carvacrol methyl ether R 1245 --0.05 0.03 -3-Octanol R 991 0.17 0.35 -0.08 -0.03 Oct-1-en-3-ol R 979 0.81 1.11 0.25 0.83 1.43 0.17 Germacrene-D SH 1485 4.60 36.91 0.23 3.94 0.54 6.29 γ-Amorphene SH 1496 0.28 0.27 -0.20 -0.15 Bicyclogermacrene SH 1500 0.18 0.21 0.25 0.05 -0.39 β-Pinene oxide OMHD -0.70 ---Borneol OMHD 0.19 -0.07 0.10 0.55 1.54 3-Thujanol OMHD ----0.15 -Thymol methyl ether R -3.35 ---ether R ----0.26 SH -0.07 --0.31 -β-Bisabolene Carvacrol methyl (E.E)-α-Farnesene SH -3.35 ---0.74 1.03 α-Muurolene SH -----0.27 -γ -Muurolene SH 1480 0.45 0.54 0.02 0.10 0.03 -Camphor OMHD 1.67 0.14 1.47 -0.01 0.06 Thymol R 0.07 0.26 0.14 0.10 0.04 0.38 Bicyclogermacrene SH 1.13 3.38 11.88 0.56 0.19 2.34 0.22 Jedinjenje Tip jedinjenja KI Literature P19 P20 P21 P22 P23 P34 β-Pinene oxide OMHD 1159 ----0.95 -Borneol OMHD 1169 --0.20 --0.03 3-Thujanol OMHD 1169 0.94 -----α-Terpineol OMHD 1189 0.13 -0.25 -0.06 20.01 cis-Dihydro carvone OMHD 1203 ---0.12 --trans-Dihydro carvone OMHD 1209 ---0.18 --Neral OMHD 1238 ----34.05 -Thymoquinone OMHD 1252 -0.05 ----Geraniol OMHD 1253 ---0.62 --Geranial OMHD 1267 --0.02 -51.74 -Bornyl acetate OMHD 1289 --0.32 ---Neryl acetate OMHD 1362 ---0.07 0.46 -Spathulenol OMHD 1578 ----0.14 -Caryophyllene oxide OMHD 1583 -0.19 0.03 1.00 --p-Cymene R 1025 -0.14 -0.07 0.09 -p-Cymenene R 1091 ----0.06 3-Octanone R 984 0.15 0.29 0.16 0.12 -0.07 Thymol R 1290 0.21 0.24 0.08 0.12 0.05 -Carvacrol R 1299 ----0.03 0.08 Thymol methyl ether R 1235 0.19 0.03 -0.10 --α-Humulene SH 1455 --0.49 6.15 -3.32 (E)-β-Farnesene SH 1457 2.73 6.96 ----Alloaromadendrene SH 1460 --0.05 -0.03 0.02 cis-Muurola-4(14),5-diene SH 1467 -0.89 0.48 0.08 --1.8-Cineole OMHD 1.47 1.62 0.07 0.43 0.05 3.43 (Z)-Sabinene hydrate OMHD 0.51 0.29 0.19 0.19 1.19 1.23 Linalool OMHD 11.74 -17.05 34.42 -0.70 α-Pinene oxide OMHD 0.28 0.26 0.08 0.80 0.03 0.61 Caryophyllene oxide R 0.18 0.16 0.07 -0.07 p-Cymene R 0.15 -0.03 -0.27 p-Cymenene R ----0.03 R 0.18 0.62 0.07 0.06 0.01 0.06 diene SH ---0.13 --3-Octanone cis-Cadina-1.4--γ-Amorphene SH -0.22 ---0.27 1.73 Germacrene-D SH 0.94 0.87 1.88 -0.07 7.72 1.19 α-Amorphene SH 0.16 0.10 0.37 0.81 -0.36 -Tip jedinjenja KI Literature P19 P20 P21 P22 P23 P34 Bergamol R 1057 ----0.02 -6-methyl-5-hepten-2-one R 986 ----0.55 -α-Cubebene SH 1351 0.13 0.13 -0.04 -0.03 α-Ylangene SH 1375 -0.06 ----α-Copaene SH 1377 0.22 0.39 -0.11 -0.07 β-Bourbonene SH 1388 ----0.22 -α-Bourbonene SH 1390 0.51 2.46 -0.68 -0.28 β-Elemene SH 1391 0.12 0.72 -0.23 0.02 0.16 (E)-Caryophyllene SH 1419 1.33 4.16 1.92 40.30 0.08 11.75 β-Cedrene SH 1421 --0.05 ---β-Copaene SH 1432 0.21 0.59 -0.11 0.03 0.07 trans-α Bergamotene SH 1435 --0.05 --0.05 Aromadendrene SH 1441 -0.10 ----trans-β-Farnesene SH 1443 ----0.21 -trans-Muurola-3,5 diene SH 0.09 0.41 0.32 0.07 0.02 0.04 Terpinolene MH 0.29 0.04 0.08 0.67 0.33 0.08 Elemol R -5.96 ----SH 0.53 0.82 1.70 0.27 --Alloaromadendrene 1454 Tip jedinjenja KI Literature P19 P20 P21 P22 P23 P34 α-Muurolene SH 1500 0.19 0.24 -0.08 0.08 0.06 (E,E)-α-Farnesene SH 1506 0.47 0.18 -0.50 0.23 0.48 β-Bisabolene SH 1506 0.57 0.27 7.76 -0.33 0.20 δ-Amorphene SH 1512 ----0.04 -γ-Cadinene SH 1514 -0.75 2.24 0.21 -0.23 β-Sesquiphellandrene SH 1523 --0.14 --0.12 δ-Cadinene SH 1523 -1.48 -0.39 --trans-Calamenene SH 1529 0.51 -----(E)-gamma-Bisabolene SH 1531 -----11.93 trans-Cadina-1,4 diene SH 1535 -0.10 -0.04 --α-Cadinene SH 1539 0.42 0.35 0.07 0.07 --Procenat determinacije 91.22 95.55 98.20 98.24 92.85 ugljovodonici; γ-Terpinene MH 0.37 0.05 0.04 0.21 0.50 2.86 Geranyl acetate OMHD 3.01 4.72 0.31 6.64 --SH 6.00 -2.26 0.10 --(E)-β-Farnesene KI -Kovaĉev indeks; MH -monoterpenski ugljovodonici; OMHD -oksigenovani monoterpenski ugljovodonici; R -ostala jedinjenja; SH -seskviterpenski (E)-β-Ocimene MH 3.14 0.32 0.40 7.43 0.01 0.89 Neryl acetate OMHD 1.38 12.44 -3.08 --α-Humulene SH -0.44 --0.04 7.92 94.96 KI Literature Tip jedinjenja P24 P25 P26 P27 P31 P32 KI Literature Tip jedinjenja P24 P25 P26 P27 P31 P32 KI Literature Tip jedinjenja P24 P25 P26 P27 P31 P32 Tabela 3.5 Jedinjenje KI Literature α-Terpineol OMHD ----5.81 -3-Octanol R 0.19 -0.09 0.32 -0.10 δ-Amorphene SH 0.11 -0.35 ---Tip jedinjenja P24 P25 P26 P27 P31 P32 Tricyclene MH --0.06 -0.06 -α-Thujene MH 0.09 0.07 0.07 -0.15 0.36 α-Pinene MH 0.77 0.95 1.41 0.14 1.27 1.62 Camphene MH 0.98 0.95 1.22 0.07 2.59 1.28 Sabinene MH 0.23 0.16 0.06 0.05 1.58 0.41 β-Pinene MH 0.31 0.26 0.23 0.06 0.22 0.48 Myrcene MH 18.08 4.26 7.51 14.24 4.06 3.02 α-Phellandrene MH 0.25 0.09 0.07 0.24 0.05 0.17 α-Terpinene MH 0.18 -0.05 0.22 0.15 0.35 Limonene MH 0.92 0.72 0.34 3.15 2.95 MH 1.79 0.05 0.31 3.79 -0.15 acetate OMHD ----66.59 -diene SH 0.06 0.24 0.11 --1.35 (Z)-β-Ocimene alpha-Terpinyl trans-Muurola-3.5 0.66 trans-Dihydro carvone OMHD ----0.02 Oct-1-en-3-ol R 1.97 1.39 0.49 0.35 -0.27 γ-Cadinene SH 0.40 2.90 0.80 --17.84 -Linalyl formate OMHD --0.02 ---Neral OMHD 0.07 12.70 0.02 ---Carvone OMHD ----0.07 -Thymoquinone OMHD -----1.10 Geraniol OMHD -2.57 ---α-Cubebene SH 0.25 0.07 0.16 0.40 -β--α-Ylangene SH 0.12 -0.07 --Sesquiphellandrene SH -------α-Copaene SH 0.10 0.16 0.20 0.14 -δ-Cadinene SH 0.88 0.82 1.81 ---0.21 α-Bourbonene SH 0.16 -0.05 0.28 0.03 trans-Calamenene SH -----1.03 0.66 trans-Cadina-1.4 β-Elemene SH 0.22 0.21 0.28 --0.44 diene SH 0.06 -0.11 --0.10 -Linalyl acetate OMHD 22.94 -33.89 14.56 -(E)-Caryophyllene SH 9.85 6.66 4.93 -1.05 20.48 α-Cadinene SH -0.11 ---0.60 -Geranial OMHD -19.06 ---β-Copaene SH -0.06 --0.01 0.16 β-Atlantol SH ----0.01 0.39 -Isobornyl acetate OMHD 0.08 -0.06 ---Bornyl acetate OMHD 0.11 -0.06 -7.50 -trans-α Bergamotene SH ----0.03 Procenat determinacije 94.57 93.06 94.90 98.04 88.98 -KI -Kovaĉev indeks; MH -monoterpenski ugljovodonici; OMHD -oksigenovani monoterpenski ugljovodonici; R -ostala jedinjenja; SH -seskviterpenski Aromadendrene SH 0.06 0.18 0.09 0.87 0.01 0.09 ugljovodonici;
	61 62 63 64 65 66 68 69 71

1 .

 1 Tabela 3.7 Sopstvene vrednosti korelacione matrice i statistiĉki podaci za komponente etarskog ulja podsekcije Alternantes 


	Tabela 3.8 Matrica Euklidskih distanci izmeĊu populacija podsekcije Alternantes na osnovu 15
	najzastupljenijih sastojaka etarskog ulja.					
		P01	P02	P03	P04	P05	P06	P09
	P01	0,00	3,83	0,02	3,83	3,10	0,00	3,07
	P02	3,83	0,00	3,84	4,51	2,36	3,83	3,58
	P03	0,02	3,84	0,00	3,84	3,11	0,02	3,09
	P04	3,83	4,51	3,84	0,00	3,68	3,83	2,79
	P05	3,10	2,36	3,11	3,68	0,00	3,10	2,14
	P06	0,00	3,83	0,02	3,83	3,10	0,00	3,07
	P09	3,07	3,58	3,09	2,79	2,14	3,07	0,00
	Slika 3.1 Dendrogram UPGMA na osnovu Euklidskih udaljenosti izmeĊu populacija podsekcije
	Alternantes.							
		Sopstvena	% Totalna		Cumulative			
		vrednost	varijansa		%			
	1 2.326429	46.52858	46.5286			
	2 1.885059	37.70117	84.2297			
	Na osnovu pet procentualno najzastupljenijih sastojaka etarskih ulja izraĉunata
	je Euklidska udaljenost izmeĊu populacija (Tabela 3.8). Proseĉna Euklidska udaljenost
	je bila 2,89, dok je raspon bio od 0,001, izmeĊu populacija P01 i P06, do 4,51 izmeĊu
	populacija P02 i P04. Sliĉni rezultati su dobijeni i primenom klaster analize, grupisanje
	populacija u klastere je prikazano na UPGMA dendrogramu (Slika 3.1).	



  Tabela 3.9 Korelacije izmeĊu pet najzastupljenijih komponenti etarskog ulja podsekcije Isolepides 


		α-Terpineol	Thymol methyl ether Neral	Geranial	Thymol	(E)-Caryophyllene	Germacrene-D	(E)-γ-Bisabolene
	Geranial	-0.07		-0.14	1.00	1.00	ns		ns		ns	ns
	Thymol	α-Pinene -0.18	Myrcene	0.14	p-Cymene -0.18	Limonene (E)-ß-Ocimene -0.18 1.00	γ-Terpinene	ns	Linalool	ns	ns
	α-Pinene (E)-Caryophyllene	1.00 0.16		ns -0.24	ns -0.14	ns -0.14	*** -0.30		ns 1.00		ns ns	ns
	Myrcene Germacrene-D	0.15		1.00	ns	ns	ns		ns		ns
	p-Cymene	-0.25		-0.23	1.00	ns	ns		ns		ns
	Limonene	0.25		-0.03	-0.20	1.00	*		ns		ns
	(E)-ß-Ocimene	0.64		0.26	-0.32	0.59	1.00		ns		ns
	G-Terpinene	-0.29		-0.22	0.13	-0.23	-0.38		1.00		ns
	Linalool	-0.09		-0.12	-0.15	-0.11	-0.16		-0.18		1.00
	α-Terpineol	-0.08		0.94	-0.14	-0.08	0.02		-0.16		-0.06
	Thymol methyl ether	-0.21		-0.21	0.48	-0.18	-0.31		0.47		-0.15
	Neral	-0.15		-0.12	-0.13	-0.11	-0.16		-0.16		-0.07
	Geranial	-0.15		-0.12	-0.13	-0.11	-0.16		-0.16		-0.07
	Thymol	-0.34		-0.24	0.02	-0.26	-0.42		0.57		-0.20
	(E)-Caryophyllene	-0.13		0.13	-0.24	0.80	0.27		-0.29		-0.08
	Germacrene-D	0.47		0.06	-0.30	-0.11	0.22		-0.35		-0.13
	(E)-γ-Bisabolene	-0.08		0.94	-0.14	-0.08	0.02		-0.16		-0.07
		α-Terpineol	Thymol methyl ether Neral	Geranial	Thymol	(E)-Caryophyllene	Germacrene-D	(E)-γ-Bisabolene
	α-Pinene	ns		ns	ns	ns	ns		ns		ns	ns
	Myrcene	***		ns	ns	ns	ns		ns		ns	***
	p-Cymene	ns		ns	ns	ns	ns		ns		ns	ns
	Limonene	ns		ns	ns	ns	ns		***		ns	ns
	(E)-ß-Ocimene	ns		ns	ns	ns	ns		ns		ns	ns
	γ-Terpinene	ns		ns	ns	ns	*		ns		ns	ns
	Linalool	ns		ns	ns	ns	ns		ns		ns	ns
	α-Terpineol	1.00		ns	ns	ns	ns		ns		ns	***
	Thymol methyl ether	-0.14		1.00	ns	ns	ns		ns		ns	ns
	Neral	-0.07		-0.14	1.00	***	ns		ns		ns	ns



  Tabela 3.10 Sopstvene vrednosti korelacione matrice i statistiĉki podaci za komponente etarskog ulja podsekcije Isolepides Tabela 3.11 Matrica Euklidskih distanci izmeĊu populacija podsekcije Isolepides na osnovu 15 najzastupljenijih sastojaka etarskog ulja. 


		P10	P11	P12	P13	P33	P14	P15	P16	P17	P18	P19	P20	P21	P22	P23	P34
	P10	0,00	1,13	3,94	0,43	4,14	2,51	2,17	3,95	3,16	4,72	5,67	4,29	4,83	6,17	6,25	7,45
	P11	1,13	0,00	4,17	1,03	4,00	2,79	3,29	3,95	3,14	4,69	5,65	4,29	4,80	6,17	6,24	7,50
	P12	3,94	4,17	0,00	4,13	4,45	2,78	4,09	5,42	4,86	5,95	6,69	5,62	6,08	7,19	7,28	8,35
	P13	0,43	1,03	4,13	0,00	4,45	2,87	2,38	4,09	3,29	4,85	5,81	4,45	4,94	6,20	6,34	7,53
	P33	4,14	4,00	4,45	4,45	0,00	2,20	5,18	4,86	4,22	5,49	6,36	5,18	5,57	6,78	6,84	8,05
	P14	2,51	2,79	2,78	2,87	2,20	0,00	3,19	4,19	3,42	4,88	5,80	4,49	4,99	6,30	6,39	7,63
	P15	2,17	3,29	4,09	2,38	5,18	3,19	0,00	4,80	4,21	5,47	6,31	5,11	5,55	6,77	6,83	7,94
	P16	3,95	3,95	5,42	4,09	4,86	4,19	4,80	0,00	2,41	3,29	4,09	2,43	4,92	5,40	6,39	6,93
	P17	3,16	3,14	4,86	3,29	4,22	3,42	4,21	2,41	0,00	3,23	5,06	3,00	4,12	4,74	5,94	6,96
	P18	4,72	4,69	5,95	4,85	5,49	4,88	5,47	3,29	3,23	0,00	5,13	2,28	5,54	6,58	6,89	7,80
	P19	5,67	5,65	6,69	5,81	6,36	5,80	6,31	4,09	5,06	5,13	0,00	3,26	6,36	5,66	7,63	7,94
	P20	4,29	4,29	5,62	4,45	5,18	4,49	5,11	2,43	3,00	2,28	3,26	0,00	5,17	5,78	6,65	6,92
	P21	4,83	4,80	6,08	4,94	5,57	4,99	5,55	4,92	4,12	5,54	6,36	5,17	0,00	6,81	6,95	8,06
	P22	6,17	6,17	7,19	6,20	6,78	6,30	6,77	5,40	4,74	6,58	5,66	5,78	6,81	0,00	7,99	8,32
	P23	Sopstvena vrednost 6,25	% Totalne varijanse 6,24 7,28	Kumulativni % 6,34 6,84	6,39	6,83	6,39	5,94	6,89	7,63	6,65	6,95	7,99	0,00	9,05
	1 3,771647 P34 7,45	7,50	25,14431 8,35	25,1443 7,53 8,05	7,63	7,94	6,93	6,96	7,80	7,94	6,92	8,06	8,32	9,05	0,00
	2 2,707895		18,05263	43,1969											
	3 2,270200		15,13466	58,3316											
	4 1,669963		11,13309	69,4647											
	5 1,271889		8,47926	77,9440											
	6 1,203106		8,02071	85,9647											
		Na osnovu petnaest najzastupljenijih komponenti etarskih ulja izraĉunata je						
	Euklidska udaljenost izmeĊu populacija (Tabela 3.11). Proseĉna Euklidska udaljenost						
	meĊu populacijama Th. glabrescens je bila 3,11, dok je raspon bio od 0,43, izmeĊu						
	populacija P10 i P14, do 5,18 izmeĊu populacija P15 i P33. Proseĉna Euklidska						
	udaljenost meĊu populacijama Th. marschallianus je bila 3,90, dok je raspon bio od						
	2,41, izmeĊu populacija P16 i P17, do 3,29 izmeĊu populacija P16 i P18. Proseĉna						
	Euklidska udaljenost meĊu populacijama Th. pannonicus je bila 6,51, dok je raspon bio						
	od 3,26, izmeĊu populacija P19 i P20, do 9,05 izmeĊu populacija P23 i P34.							



  Tabela 3.12 Korelacije izmeĊu pet najzastupljenijih komponenti etarskog ulja podsekcije Pseudomarginati Th. balcanus je bila 4,12, dok je raspon bio od 2,32, izmeĊu P24 i P27, do 5,46, meĊu populacijama P25 i P26. Kod vrsta Th. moesiacus i Th. praecox uzorkovana je samo jedna populacija, tako da se Euklidske udaljenosti ne mogu raĉunati. 


	Tabela 3.13 Sopstvene vrednosti korelacione matrice i statistiĉki podaci za komponente etarskog ulja		
	podsekcije Pseudomarginati									
	Sopstvena vrednost	Myrcene Linalool Neral Kumulativni Totalne % %	Linalyl acetate	Geranial	α-Terpinyl acetate	Neryl acetate	(E)-Caryophyllene	Bicyclogermacrene	G-Cadinene
	Myrcene	varijanse	1.00	ns	ns	ns	ns	ns	ns	ns	ns	ns
	Linalool 1 3.774681 37.74681	0.68	1.00 37.7468	ns	ns	ns	ns	ns	ns	ns	ns
	Neral 2 2.605924 26.05924	-0.33	-0.38 63.8061	1.00	ns	***	ns	***	ns	ns	ns
	Linalyl acetate 3 1.960076 19.60076	0.60	0.60 83.4068	-0.40	1.00	ns	ns	ns	ns	ns	ns
	Geranial 4 1.231002 12.31002	-0.34	-0.38 95.7168	1.00	-0.40	1.00	ns	***	ns	ns	ns
	α-Terpinyl acetate		-0.35	-0.38	-0.20	-0.40	-0.20	1.00	ns	ns	ns	ns
	Neryl acetate (E)-Caryophyllene Na osnovu deset najzastupljenijih komponenti etarskih ulja izraĉunata je -0.15 -0.17 0.97 -0.36 0.97 -0.28 1.00 -0.24 -0.48 -0.03 -0.22 -0.03 -0.40 -0.14	ns 1.00	ns ns	ns *
	Bicyclogermacrene Euklidska udaljenost izmeĊu populacija (Tabela 3.14). Proseĉna Euklidska udaljenost -0.19 0.10 0.02 0.65 0.02 -0.34 -0.09	0.00	1.00	ns
	G-Cadinene ns -nema znacaj, * (0.05<p<0.01), ** (p<0.01) -0.49 -0.42 -0.05 za populacije vrste je Tabela 3.14 Matrica Euklidskih distanci izmeĊu populacija podsekcije Isolepides na osnovu 15 -0.44 -0.05 -0.25	-0.15	0.90	-0.06	1.00
	najzastupljenijih sastojaka etarskog ulja.							
		P24		P25	P26		P27	P31	P32			
	P24	0,00		5,09	3,18		2,32	3,98	4,17			
	P25	5,09		0,00	5,46		5,20	5,08	5,16			
	P26	3,18		5,46	0,00		3,48	4,56	4,74			
	P27	2,32		5,20	3,48		0,00	4,06	4,99			
	P31	3,98		5,08	4,56		4,06	0,00	4,41			
	P32	4,17		5,16	4,74		4,99	4,41	0,00			



  Tabela 3.16 Distribucija površinskih flavona i flavanona kod analiziranih vrsta roda Thymus iz Srbije. 


	Komp. Takson Takson Takson	Conc a Conc a Conc a	Tip supstitucije u A prstenu i naziv flavona Apig Genk 5,6-diOH-7-Apig Genk 5,6-diOH-7-	Rt (min) (LC-MS) Površinski flavoni Površinski flavoni Površinski flavoni 5,6-diOH-7,8-5,6-diOH-7,8-	UV λmax (nm) 5-OH-6,7-5-OH-6,7-	MH + (m/z) 5-OH-6,7,8-5-OH-6,7,8-	Površinski Površinski flavanoni b Površinski flavanoni b flavanoni b
			Lute Lute	Apig Genk 5,6-diOH-7-OMe OMe	5,6-diOH-7,8-diOMe diOMe	5-OH-6,7-diOMe diOMe	5-OH-6,7,8-triOMe triOMe
	5,7-diOH and 5,6,7-triOH flavoni Lute					OMe			diOMe		diOMe	triOMe
	1 2 5-OH-7-OMe flavoni 5,7,3′,4′-tetraOH flavone (luteolin) 5,7,4′-triOH flavone (apigenin) 1 2 1 2 3 5,4′-OH-7-OMe (genkwanin) 1 2 Subsect. Alternantes Th. glabrescens P12 l P22	+	3 3 3	4 4 4	5 5 5 ++	6 6 6 ++	7 7 7	8 8 8	+	13.6 14.9 9 9 17.4 9	255, 347 268, 340 10 11 10 11 268, 336 10 11 +++	12 12 12	287 13 14 13 14 271 285 13 14	15 15 15
	5,6-diOH-7-OMe flavoni 4 5,6,4′-triOH-7,3′-diOMe or 5,6,3′-triOH-7,4′-diOMe 5 5,6,-diOH-7,3′,4′-triOMe 6 5,6-diOH-7,4′-diOMe (ladanein) Th. pulegioides P01 l +++ Th. pulegioides P02 m Th. pulegioides P03 m ++ + Th. glabrescens P13 m Th. pannonicus P23 m Th. glabrescens P14 l Th. pannonicus l P34 Th. glabrescens P15 l + Subsect. Pseudomarginati	+		++ + +++ + +++ + + +++ ++ ++ ++ +++ ++ +++ ++	+++	13.7 15.0 16.1 ++ ++ ++ ++ + + + + ++ + ++ +	284, 336 284, 344 288, 332	331 345 315 +? +?	+++
	5,6-diOH-7,8-diOMe flavoni 7 5,6,4′-triOH-7,8-diOMe (thymusin) Th. pulegioides P04 l ++ Th. glabrescens l + P33 8 5,6,4′-triOH-7,8,3′-triOMe (thymonin) 9 5,6-diOH-7,8,3′4′-tetraOMe 10 5,6-diOH-7,8,4′-triOMe (pebrellin) 5-OH-6,7-diOMe flavoni 11 5,4′-diOH-6,7-diOMe (cirsimaritin) 12 5-OH-6,7,4′-triOMe (salvigenin) 5-OH-6,7,8-triOMe flavoni 13 5,4′-diOH-6,7,8-triOMe (xanthomicrol) 14 5-OH-6,7,8,3′,4′-pentaOMe (5-desmethylnobiletin) 15 5-OH-6,7,8,4′-tetraOMe (gardenin B) Th. pulegioides P03 m ++ + Th. Th. balcanus P24 tr marschallianus P16 l Th. balcanus P25 tr Th. pulegioides P05 l + +++ + +++ +++ ++ +++ + Th. Th. balcanus P26 l + + Th. pulegioides P06 l + ++ + marschallianus P17 l Th. balcanus P27 tr Th. pulegioides P09 m + +++ + Th. marschallianus l Th. moesiacus l ++ + P31 Subsect. Isolepides P18 Th. pannonicus l + Th. praecox l P32 P19 Th. glabrescens P10 m + + +++ ++ Th. pannonicus P20 l + +++ Flavoni sa najvećom UV absorpcijom na 335 nm u HPLC oĉitavanju ekstrakta; ++ Flavoni sa drugom po veliĉini UV absorpcijom na 335 nm u HPLC oĉitavanju 14.6 296, 336 ++ + ++ + 331 14.6 288, 348 361 15.9 288, 344 375 17.0 296, 332 345 15.9 275, 336 315 17.8 276, 332 329 16.8 280, 332 345 17.8 282, 336 389 18.7 284, 332 359 ++ ++ +++ +? + ++ +++ ++ +++ ++ ++ +++ +++ + ++ +++ +++ ++ +++ ++ + +++ + ++ E, M + + + + +++ ++ ++ + M M + ++ + +++ ++ M ekstrakta; +minorni flavon u ekstraktu; Videti tabelu 3.10 za imena površinskih flavona 1-15. a Conc, koncentracija flavonoida; h, visoka (UV absorpcija najvišeg
	Th. glabrescens P11 Th. pannonicus P21 HPLC pika u ekstraktu je >1.0 Absorpcione Jedinice AU); m, srednja (UV absorpcija najvišeg pika u ekstraktu je 0.1-1.0 AU); l, niska (UV absorpcija najvišeg pika u l + +++ + + ++ ++ l + + M ekstraktu je 0.01-0.1 AU); tr, u tragovima (UV absorpcija najvišeg pika u ekstraktu je <0.01 AU). b Flavanoni: E, eriodictyol; M, metoksilovani flavanoni (nekoliko + Th. pannonicus l + + + M razliĉitih jedinjenja, MH + m/z 331, 347 i 361).

Table 3 .

 3 17 Molekularni diverzitet dobijen od 2591 AFLP markera kod kod sedam vrsta roda Thymus 


	Vrsta (Podsekcija*)		n	%P	N pr	H j (stdev)
	Th. pulegioides (A)		25	73.41	80	0.406 (0.332)
	Th. glabrescens (I)		16	64.61	32	0.392 (0.346)
	Th. marschallianus (I)		8	51.18	2	0.366 (0.380)
	Th. pannonicus (I)		11	58.78	10	0.392 (0.366)
	Th. balcanus (P)		14	64.76	26	0.403 (0.350)
	Th. moesiacus (P)		6	40.06	7	0.314 (0.395)
	Th. praecox (P)		3	22.69	7	0.208 (0.385)
	Average		11.86	53.64	23.43	0.355 (0.072)
	Total		83	100	164	0.488 (0.248)
	n -veliĉina uzorka; %P -proporcija polimorfnih traka; N pr -broj osobenih traka; H j (stdev) -Shannonov
	informacioni indeks i njegova standardna devijacija		
	*Podsekcija: (A) Alternantes, (I) Isolepides, (P) Pseudomarginati	
	Nei i Lijeve distance zasnovane na AFLP podacima su se kretale od 0,43 do
	0,76, sa proseĉnom vrednošću od 0,62.			
	Tabela 3.18 Jednosmerna analiza molekularne varijanse (AMOVA) za prticiju AFLP variacije izmeĊu
	sedam vrsta roda Thymus, meĊu populacijama unutar vrste i unutar populacija
	Izvor varijacije	df	Komponenta	Procenat varijacije	-statistics	P()
			varijacije			
	Among species	6	0.033	10.45	 CT = 0.104	< 0.0001
	Among populations within species	25	0.032	10.18	 SC = 0.114	< 0.0001
	Within populations	51	0.253	79.38	 ST = 0.206	< 0.0001
	P() --statistics probability level after 10,000 permutations		

05 Th. balcanus Pseudomarginati Th. moesiacus Pseudomarginati Th. praecox Pseudomarginati Th. glabrescens Isolepides Th. pulegioides Alternantes Th. pannonicus Isolepides Th. marschallianus

  
					54	55 67	P04S3 P04S3 P01S2 P01S2 P03S1 P03S1
			62	85	P01S3 P01S3 P01S1 P01S1 P04S2 P04S2
					P04S1 P04S1
					P06S3 P06S3
		90		62	P02S3 P02S3	P02S2 P02S2
					P02S1 P02S1
					P03S3 P03S3
	94		61	P06S1 P06S1 P06S2 P06S2
				89	P03S2 P03S2 P09S2 P09S2
		90		62	P09S1 P09S1 P08S3 P08S3
					P08S2 P08S2
				82	P08S1 P08S1 P05S2 P05S2
					P07S1 P07S1
					93	P05S1 P05S1 P07S3 P07S3
	79	88	79 98 95	P07S2 P07S2 P12S3 P12S3 P12S1 P12S1 P12S2 P12S2 P14S2 P14S2 P14S1 P14S1
		96	70	P15S1 P15S1 P15S3 P15S3
	93		90	P15S2 P15S2 P10S2 P10S2	P11S2 P11S2
	86				P10S1 P10S1
					P11S3 P11S3
		70 79 71	P11S1 P11S1 P13S3 P13S3 P13S2 P13S2
				77	P21S1 P21S1	P13S1 P13S1
		53			P20S2 P20S2 P20S1 P20S1
	63			P22S2 P22S2 P20S3 P20S3
					P22S1 P22S1
					P19S1 P19S1
					P16S2 P16S2
					P18S1 P18S1
					P18S3 P18S3
		61	90	P19S2 P19S2 P18S2 P18S2 P17S1 P17S1	Isolepides
					P16S3 P16S3
					P17S2 P17S2
					P16S1 P16S1
	100	76	P23S1 P23S1 P23S3 P23S3
				55	P23S2 P23S2 P24S1 P24S1
					P26S2 P26S2
					P27S1 P27S1
					P27S3 P27S3
					P26S3 P26S3
	95	88			P27S2 P27S2 P26S1 P26S1
	55			P25S1 P25S1
	62			99	P25S2 P25S2 P29S1 P29S1
					P29S2 P29S2
					P28S2 P28S2
					P28S1 P28S1
					P28S3 P28S3
					P32S1 P32S1
					P32S2 P32S2
	100	69 99	P32S3 P32S3 P30S1 P30S1 P30S2 P30S2 P30S3 P30S3
					80	P31S1 P31S1 P31S2 P31S2
					P31S3 P31S3
		0.	

05 Th. balcanus Pseudomarginati Th. moesiacus Pseudomarginati Th. praecox Pseudomarginati Th. glabrescens Isolepides Th. pulegioides Alternantes Th. pannonicus Isolepides Th. marschallianus

  
	54 Dvosmerna Analiza molekularne varijanse (AMOVA) je pokazala da najviše 67 55
	62 genetiĉkog diverziteta proizilazi iz razlike meĊu jedinkama unutar populacija (79.38%)
			85		
	(Tabela 3.18). Preostala varijabilnost bila je skoro podjednako distribuirana izmeĊu
	90 vrsta (10.18%) i izmeĊu populacija unutar vrsta (10.45%). Ipak, oba izvora 62
	94 varijabilnosti su imala veoma visoku znaĉajnost (P < 0.0001). 61	
	89 Serija jednosmernih AMOVA za svaku vrstu pokazala je da se komponenta
		90	62		
	82 varijabilnosti unutar vrste kretala od 85,5% kod Th. glabrescens do 92,3% kod Th.
	marschallianus, ukazujući da sve analizirane vrste imaju sliĉnu distribuciju
			93		
	98 79 meĊupopulacijske i unutarpopulacijske varijabilnosti (Tabela 3.19). U svim sluĉajevima
	79  ST -vrednosti su imale visoku znaĉajnost, potvrĊujući postojanje populacione strukture. 88 95
		96	70		
	93				
	90 Tabela 3.19 Jednosmerna analiza molekularne varijanse (AMOVA) za particiju AFLP variacije izmeĊu
	86 i unutar svake populacione komponente za svaku vrstu roda Thymus	
		70			
	79 71 77 Vrsta (Podsekcia*) 53	Procenat varijacije MeĊu populacijama Unutar populacija		-statistics	P()
	63 Th. pulegioides (A)	11.15	88.85	0.112	<0.0001
	Th. glabrescens (I)	14.46	85.54	0.145	<0.0001
	Th. marschallianus (I)	7.68	92.32	0.077	<0.0001
	Th. pannonicus (I) 61 90 Th. balcanus (P)	9.11 9.95	90.89 90.05	Isolepides 0.091 0.100	0.002 <0.0001
	Th. moesiacus (P)		11.83	88.17	0.118	<0.0001
	100 *Podsekcije: (A) Alternantes, (I) Isolepides, (P) Pseudomarginati 76	
			55		
	95	88			
		55			
	62		99		
		99 69		
		100			
			80		

.

  Pojedinaĉne jedinke koje pripadaju Th. pannonicus i Th. maschallianus nisu se razdvojile u skladu sa pripadnošću vrstama. S drug strane, vrste iz podsekcije Pseudomarginati su bile jasno razdvojene i dobro podrţane, Th. preacox i Th. moesiacus sa BS 100 % i Th. balcanus sa BS 62 %. Tabela 3.20 Interspecijska  ST vrednost (ispod dijagonale) i srednja vrednost Nei i Lijeve distance (iznad dijagonale) meĊu sedam vrsta roda Thymus. Srednja vrednost intraspeciiske Nei i Lijeve distance data je u dijagonali (u kurzivu) 


	No. Vrsta (Podsekcija)	1	2	3	Species 4	5	6	7
	1 Th. pulegioides (A)	0.568	0.659	0.635	0.647	0.651	0.661	0.646
	2 Th. glabrescens (I)	0.130 ***	0.578	0.616	0.627	0.660	0.657	0.667
	3 Th. marschallianus (I)	0.128 *** 0.094 ***	0.534	0.551	0.604	0.592	0.603
	4 Th. pannonicus (I)	0.132 *** 0.097 ***	0.013 ns	0.553	0.613	0.603	0.611
	5 Th. balcanus (P)	0.122 *** 0.126 *** 0.080 *** 0.079 ***	0.575	0.612	0.624
	6 Th. moesiacus (P)	0.168 *** 0.157 *** 0.109 *** 0.108 *** 0.100 ***	0.521	0.629
	7 Th. praecox (P)	0.163 ***	0.180 **	0.148 **	0.137 **	0.130 **	0.199 *	0.478
	*** Signifikantnos priP < 0.001; ** Signifikantnos priP < 0.01; Signifikantnos priP < 0.05; ns -	
	Nesignifikantna vrednost							



  Tabeli 3.16 se zapaţa da se na osnovu sastava površinskih flavonoida ispitivane populacije vrsta roda Thymus sa podruĉja Srbije mogu podeliti u dve grupe. 


	4.2 Površinski flavonoidi klimatskih uslova takoĊe je utvrĊena i kod Parahebe catarractae
	Prvoj grupi bi pripadale vrste koje imaju niske i srednje koliĉine površinskih
	flavonoida, kao i one kod kojih su se površinski flavonidi nalazili samo u tragovima.
	Kod ove grupe su najzastupljeniji flavoni sa 5,6-diOH-7-OMe i 5,6-diOH-7,8-diOMe
	supstitucionom šemom u A prstenu. U drugu grupu bi se mogle svrstati populacije koje,
	uglavnom, imaju malu koliĉinu površinskih flavonoida i kod kojih je su najzastupljeniji
	flavoni sa 5-OH-6,7-diOMe i 5-OH-6,7,8-triOMe supstitucionom šemom u A prstenu.
	Većina ispitivanih populacija Th. pulegioides (podsekcija Alternantes), po
	prisustvu površinskih flavonoida pripada prvoj grupi vrsta. Kod populacija P02, P03,
	P04, P05 i P09 najzastupljeniji flavon je 5,6,-diOH-7,3′,4′-triOMe, dok je drugi po
	zastupljenosti 5,6-diOH-7,8,3′,4′-tetraOMe. Kod populacije P06, ova dva jedinjenja su
	pulegioides iz Makedonije najzastupljeniji površinski flavon je takoĊe bio 5,6,-diOH-
	7,3′,4′-triOMe, dok je drugi po zastupljenosti bio ladanein, koji je u većini uzoraka iz
	Srbije prisutan, ali ne u velikom procentu. Kod uzoraka Th. pulegioides sa Pirinejskog
	poluostrva glavni površinski flavonoid je bio 5,4′-diOH-6,7-diOMe (cirsimaritin), a
	5,6,4′-triOH-7,8-diOMe (timusin) i 5,6,4′-triOH-7,8,3′-triOMe (timonin) su takoĊe bili
	vaţne komponente u ovim uzorcima (Hernández i sar., 1987). Ni jedan od ovih
	površinskih flavonoida se nije nasao ni u tragovima kod populacija iz Srbije, osim
	timonina, što je već pomenuto kod P06. Ovo dodatno ukazuje, kako su naveli Marin i
	sar. (2003), da u okviru ove vrste koja ima široko rasprostranjenje postoji izraţena
	infraspecijska varijabilnost.
	Iz podsekcije Isolepides su ispitivane populacije vrsta Th. glabrescens, Th.
	marschallianus i Th. pannonicus. U okviru ove podsekcije ispitivane vrste pripadaju
	obema grupama.

Marin i sar. (2003) a kod populacije P01, je luteloin bio najzastupljenija komponenta.Luteolin se javlja kao komponenta druga po zastupljenosti i kod P03 i P04, dok je kod P06 i timonin dobro zastupljen.Ovi rezultati su u saglasnosti sa rezultatima koje su dobiliMarin i sar.(2003), koji su ispitivali vrste roda Thymus iz Makedonije. Kod Th. 


  (Marin i sar., 2003)e jedinke vrste Th. pulegioides formiraju posebanu kladu koja ima visoku bootstrap podrušku i ujedno cela ova grupa je najviše divergirala od ostalih vrsta koje su ukljuĉene u ovu analizu, sa najvišom srednjom  ST vrednošću.Th.glabrescens ima rasprostranjenje u centralnoj i jugo-istoĉnoj Evropi i Turskoj.Klada koja obuhvata jedinke ove vrste ima visoku bootstrap podršku.Za K=3 sve jedinke vrste Th. glabrescens su grupisane u Klaster B.Th. marschallianus se u Flora Europaea tretira kao sinonim za Th. pannonicus, koji je opisan kao vrsta sa rasprostranjenjem u centralnoj i jugo-istoĉnoj Evropi.Klada koju formiraju jedinke koje pripadaju Th. marschallianus i Th. pannonicus nema bootstrap podršku veću od 50% i jedinke ove dve vrste su meĊusobno izmešane.AMOVA pokazuje da je  ST vrednost izmeĊu ove dve vrste veoma niska, što ukazuje da ove dve vrste meĊusobno nisu diferencirane.Za K=5 jedinke obe vrste su preteţno svrstane u Klaster E.Morfološke razlike izmeĊu Th. glabrescens i Th. maschallianus veoma male i njihovo grupisanje u razliĉite klade je neoĉekivano.MeĊutim, i ranije je utvrĊeno da su unutar ove grupe taksonomski odnosi veoma nejasni(Marin i sar., 2003). Th. vrsta sa holotrihnim stablom i rasprostranjenjem u severnim i centralnim delovima Balkanskog poluostrva. Jedinke vrsta Th. balcanus i Th. praecox su se odvojeno grupisale. TakoĊe,  ST vrednost izmeĊu ove dve vrste je visoka, što ukazuje na postojanje genetiĉke diferencijacije izmeĊu ove dve vrste. Th. moesiacus je u Flora 


	Europaea opisan kao Th. longicaulis C. Presl, vrsta sa alelotrihnim stablom i
	rasprostranjenjem u centralnoj i jugo-istoĉnoj Evropi.
	Pri prouĉavanjima blisko srodnih, meĊusobno ukrštajućih vrsta, utvrĊeno je da
	je najveći deo genetiĉka varijabilnost, dobijena analizom AFLP markera, unutar samih
	vrsta, a ne izmeĊu vrsta. U sluĉaju ĉetiri vrste iz roda Quercus preko 90% varijabilnosti
	je utvrĊeno unutar samih vrsta (Dodd i Kashani, 2003 ). IzmeĊu populacija svih
	analiziranih vrsta je primećena visoka vrijabilnost (Tabela 3.19), dok je komponenta
	varijabilnosti izmeĊu vrsta bila relativno niska, što ukazuje da diferencijacija izmeĊu
	vrsrta nije izraţena (Tabela 3.18). Razlog za ovo moţe biti ili brza evolucija AFLP
	Unutar podsekcije Pseudomarginati i Jalas, (1972) (Flora Europaea) i Diklić
	(1974) i (Flora SR Srbije) navode da je prisutana velika morfološka varijabilnost, kako
	izmeĊu vrsta, tako i unutar samih vrsta. Jedinke sve tri vrste iz ove podsekcije, koje su
	ukljuĉene u ovo ispitivanje, formiraju monofiletsku kladu, koja ipak nije podrţana
	visokom bootstrap vrednošću, dok su, s druge strane, na nivou vrste, Th. balcanus, Th.
	Za K=2 sve praecox i Th. moesiacus dobro podrţani. Za K=5 jedinke ove tri vrste su preteţno
	jedinke se grupišu u Klaster A, ĉime su izdvojene od ostalih jedinki. Genetiĉka grupisane u Klaster B.
	izdvojenost vrste Th. pulegioides je podrţana i morfološkim karakterima, pošto je za Prema Jalas-u (1972) Th. balcanus je opisan kao Thymus praecox Opiz subsp.
	ovu vrstu karakeristiĉno gonotrihno stablo po ĉemu se lako razlikuje od ostalih vrsta polytrichus (A. Kern. ex Borbás) Jalas, vrsta sa alelotrihnim stablom i rasprostranjenjem
	ukljuĉenih u ovo ispitivanje.

vidljivo je veliko neslaganje, kako u morfološkim karakteristikama pojedinih vrsta, tako i u rasprostranjenju odrĊenih vrsta u Evropi.Th.pulegioides pripada podsekciji Alternantes i u Flora Europaea i u Flori SR Srbije ovaj takson ima iste okvire.TakoĊe, prema oba izvora široko je rasprostranjen u Prema dobijenim rezultatima podsekcija Isolepides je polifiletska, mada su morfološke razlike meĊu obuhvaćenim vrstama veoma male.Prema Flora Europaea vrsta marschallianus i Th. pannonicus se morfološki jasno razlikuju po indumentumu na listovima, dok su kod Th. pannonicus listovi prekriveni višećelijskim neţlezdanim dlakama; listovi kod Th. marschallianus su goli.Sliĉna situacija je uoĉena i kod irskih populacija Quercus petrea i Q. robur, koje su se znatno bolje razlikovale na osnovu morfoloških karaktera nego analizom molekularnih markera (AFLP)(Kelleher i sar., 2005). Bez obzira na ovu jasnu morfološku razliku ove dve vrste roda Thymus, su genetiĉki nedovoljno razliĉite, što podrţava pristup iz Flora Europaea da se tretiraju kao jedna vrsta. u juţnojEvropi i juţnom delu centralne Evrope. Prema istom izvoru Th. praecox, kako je opisan u Flori SR Srbije, je Thymus praecox Opiz subsp. skorpilii (Velen.) Jalas, markera ili retikulatna evolucija. Ova druga hipoteza je verovatnija, naroĉito ukoliko se ima u vidu da reproduktivna izolacija izmeĊu vrsta sekcije Serpyllum gotovo da ne postoji 


  (Schmidt-Lebuhn, 2007)9)brojevi hromozoma kod svih vrsta koje su ukljuĉene u ovo ispitivanje, kod Th. pulegioides 2n=28, 30, kod Th. glabrescens 2n=28, 32, 52, 56 i 58, kod Th. pannonicus 2n=28 i 35 i kod Th. praecox 2n=24, 28, 50, 54, 56 i 58(Morales, 1997).Rezultati pokazuju da se podsekcije Alternantes i Pseudomarginati mogu smatrati dobrim podsekcijama.S druge strane, u podsekciji Isolepides, Th. glabrescens se jasno izdvaja od druge dve vrste iz ove podsekcije, iako su morfološki karakteri veoma sliĉni onima kod Th. marschallianus.IzmeĊu vrsta Th. marschallianus i Th. pannonicus, koje su takoĊe iz podsekcije Isolepides, genetiĉka diferencijacija nije izraţena, mada se morfološki znaĉajno razlikuju.Sliĉno je primećeno u zonama hibridizacije dve vrste roda Cardamine (Brassicaceae), gde je skorašnja studija pokazala da morfološki karakteri, posmatrani nezavisno, mogu da navedu na pogrešan zakljuĉak o psmatranim genotipovima(Lihova et al., 2007).Sliĉni rezultati su dobijeni i ispitivanjem mikrosatelitnih regiona kod hibrida Quercus coccifera L. i Quercus ilex L.(Ortego and Bonal, 2009), kao pri ispitivanju skorih hibridizacija u okviru Ĉileanskih vrsta roda Puya (Bromeliaceae) pomoću AFLP markera(Shulte et al., 2010).Ovi rezultati govore u prilog hipotezi o stalnom protoku gena izmeĊu bliskih vrsta u sekciji Serpyllum roda Thymus.U sluĉajevima kada se dve, ili više vrsta javljaju simpatriĉki, ekološki faktori, kao na primer senovito i vlaţnije stanište u odnosu na suvlje, otvoreno stanište, mogu da utiĉu na selekciju razliĉitih morfoloških i fizioloških tipova (na primer: dlakavost jedinki i/ili postojanje razliĉitih hemotipova), i na taj naĉin ih stabilizuju, uprkos pretpostavljenom stalnom protoku gena(Schmidt-Lebuhn, 2007). Iz svega iznetog, moţe se smatrati neprikladnim da se sve ispitivane populacije svrstaju u svega dve ili tri vrste, jer bi se na taj naĉin zanemarila ekološka i regionalna diferencijacija. TakoĊe, lošije bi se razumela morfološka, genetiĉka i ekološka varijabilnost. Stoga je najuputnije da se na vrste roda Thymus primeni filogenetski koncept vrste, prema kojem vrste predstavljaju deo filogenije izmeĊu dve taĉke grananja. Drugim reĉima, vrste bi bile najmanji agregat populacija, kod seksualne reprodukcije, ili linija, kod aseksualne reprodukcije, koje su, na osnovu stanja odreĊenih karaktera razlikuju od drugih grupa date filogenije (semaforonti). Filogenetska definicija vrste je zasnovana na karakterima i orijentisana na obrasce 





  Isolepides, vrsta Th. glabrescens se jasno izdvaja od druge dve vrste ove podsekcije.Sve populacije Th. glabrescens po sastavu etarskih ulja pripadaju fenolnom hemotipu, s obzirom da su kod svih populacija utvrĊene visoke koncentracije p-cimena, γ-terpinena i timola.Po sadrţaju površinskih flavonoida sve ispitivane populacije pripadaju istoj grupi, sa niskim i srednjim koliĉnama flavonoida i 5,6-diOH-7-OMe i 5,6-diOH-7,8-diOMe supstitucionim šemama u A prstenu.AFLP markeri, takoĊe, navode na zakljuĉak da je Th. glabrescens dobra vrsta, pošto sve ispitivane jedinke ove vrste formiraju posebnu kladu sa visokom bootstrap podrškom.4.Vrsta Th. marschallianus, iz podsekcije Isolepides, je po sastavu etarskih ulja ispitivanih populacija, veoma jednoobrazna, pošto sve ispitivane populacije imaju kao najzastupljeniju komponentu germakren-D.Po sadrţaju površinskih flavonoida sve ispitivane populacije pripadaju istoj grupi, sa niskim koliĉinama flavonoida i 5-OH-6,7-diOMe i 5-OH-6,7,8-triOMe supstitucionim šemama u A prstenu.AFLP markeri, meĊutim, ne izdvajaju ispitivane jedinke ove vrste u jednu kladu, već formiraju zajedniĉku kladu sa jedinkama vrste Th. pannonicus.U ovoj kladi jedinke ove dve vrste su izmešane i klada ima bootstrap podršku ispod 50%.5.PodsekcijiIsolepides pripada i vrsta Th. pannonicus.Ova vrsta je po sastavu etarskih ulja najheterogenija od svih ispitivanih taksona ovog roda.Svaka od ispitivanih populacija ima svoj hemotip.Po sadrţaju površinskih flavonoida populacije ove vrste se razlikuju kako po koliĉinama, tako i po tipovima supstitucije u A prstenu.Kod dve populacije prisutna je 5-OH-6,7-diOMe i 5-OH-6,7,8-triOMe supstituciona šema u A prstenu, kod jedne 5,6-diOH-7-OMe i 5,6-diOH-7,8-diOMe, kod jedne 5,6-diOH-7,8-diOMe i 5-OH-6,7,8-triOMe, a kod preostale dve populacije koliĉine površinskih flavonoida su male.Analizom AFLP markera, jedinke ispitivanih populacija su pomešane u zajedniĉkoj kladi sa jedinkama Th. marschallianus.6.Rrezultati ispitivanja, i fitohemijskih i molekularnih markera, navode na zakljuĉak da je podsekcija Isolepides polifiletska.Prema našim rezultatima, Th. glabrescens je dobra vrsta, dok ne postoji dovoljna genetiĉka diferencijacija izmeĊu populacija Th. pannonicus i Th. marschallianus.U sluĉaju ove dve vrste, a imajući u vidu jasne morfološke razlike, prikladno bi bilo primeniti filogenetski koncept vrste.7.Iz podsekcije Pseudomarginati ispitivane su populacije vrsta Th. balcanus, Th. moesiacus i Th. praecox.Kod tri ispitivane populacije Th. balcanus, glavne komponente etarskih ulja su linalil acetat, linalool i mircen, dok su kod jedne geranial i neral.Kod ispitivane populacije Th. moesiacus najzastupljenija komponenta etarskog ulja bio je α-terpinil acetat, a kod Th. praecox glavna komponenta etarskog ulja je (E)-kariofilen.Kod ispitivanih vrsta iz ove podsekcije koliĉina površinskih flavonoida je mala ili samo u tragovima.Kod sve ĉetiri populacije Th. balcanus i populacije Th. moesiacus najzastupljeniji je bio pebrellin, a znaĉajan je još bio i 5,6-diOH-7,8,3′,4′-tetraOMe.Ispitivana populacija Th. praecox pripada drugom flavonoidnom profilu, posto su prisutni salvigenin i gardenin B, kao i metoksilovani flavanoni.Molekularni markeri grupišu sve jedinke iz ove podsekcije u monofiletsku kladu, koja ima nisku bootstrap podršku.Na nivou vrste, Th. balcanus, Th. praecox i Th. moesiacus dobro podrţani.Svi ovi rezultati navode na zakljuĉak da je podsekcija Pseudomarginati monofiletska, a ispitivane vrste mogu se smatrati dobrim vrstama.8.Rezultati i fitohemijskih i molekularnih ispitivanja pokazuju da su, sa izuzetkomTh. marschallianus i Th. pannonicus, dobro genetiĉki diferencirane vrste. U budućim ispitivanjima vrste Th. pulegioides treba ukljuĉiti populacije sa većeg prostora, s obzirom da ova vrsta ima veoma širok areal, kao i populacije drugih vrsta iz podsekcije Alternantes, kao na primer Th. alpestris i Th. comosus. 9. Kod podsekcije Isolepides, Th. glabrescens je dobro diferencirana vrsta I, da bi se to potvrdilo u daljim istraţivanjima, treba ukljuĉiti veći broj populacija sa šireg prostora. Imajući u vidu da se Th. marschallianus i Th. pannonicus genetiĉki nedovoljno razlikuju, za dobijanje jasnije slike odnosa ove dve vrste, u istraţivanja treba ukljuĉiti veći broj populacija, naroĉito onih koje su geografski udaljenije. TakoĊe, trebalo bi primeniti još neke molekulane tehnike prikladne za ispitivanja populacione varijabilnosti, kao što su mikrosateliti. 10. Da bi se dobila jasnija slika o najverovatnije monofiletskom poreklu podsekcije Pseudomarginati kao i potvrda o odgovarajućem shvatanju okvira vrsta, u daljim ispitivanjima treba ukljuĉiti veći broj vrsta i populacija, uz primenu drugih molekularnih markera.. 11. Na osnovu rezultata istraţivanja, moţe se zakljuĉiti da su hemotaksonomski i molekularni pristup i na ovom modelu pokazali znaĉajnu kompatibilnost. To ukazuje na potrebu prouĉavanja ciljnih taksona sa hemotaksonomskog, molekularnog, kao i drugih aspekata u rešavanju filogenetskih odnosa i njihovog taksonomskog statusa. Kombinovanje pristupa je posebno vaţno u sluĉajevima kada se radi o grupama ĉiji su predstavnici morfološki veoma varijabilni i nedovoljno diferencirani, kao što su taksoni iz sekcije Serpyllum, kao i iz drugih sekcija izuzetno kompleksnog roda Thymus. Jedino takav sveobuhvatan pristup moţe da pruţi pouzdaniju sliku o evoluciji i filogenetskim odnosima unutar istraţivane srodniĉke grupe biljaka. 



* A -Alternantes; I -Isolepides; P-Pseudomarginati;
Phytochemical and genetical variability of species from section Serpyllum (Mill.) Benth. genus Thymus L. (Lamiaceae) in Serbia