Å L A N C I I R A S P R A V E


M i l a n T r i p k o v i ã G o r d a n a T r i p k o v i ã

ZAKASNELA TRANZICIJA U SRBIJI I (NE)MOGUÃNOST "OPAMEÃIVAWA" SRPSKIH ELITA SAŸETAK: U radu su predoåeni nalazi najnovijih istraÿivawa autora, koji su posveãeni problemu elitizacije, kriminalizacije i zakasnele tranzicije srpskog društva. 1 Ti problemi se smatraju jednom od najvaÿnijih prepreka wegove modernizacije i unutrašwe i spoqašwe integracije, odnosno tretiraju se kao kquåni åinilac izolacije Srbije i wenih neprilagoðenosti i sukobqavawa, kako sa svetom, tako i sa samom sobom. U tom kontekstu, posebna paÿwa posveãuje se precizirawu dezintegrativnih obeleÿja srpskog društva, kao i prepoznavawu wegovih integrativnih potencijala. Takva orijentacija usmerila je istraÿivawe u dva pravca: s jedne strane, autori nastoje da definišu suštinska obeleÿja srpskih elita i da odrede wihovu presudnu ulogu i najveãu odgovornost u procesima (dez)integracije srpskog društva u doba zakasnele i ubrzane tranzicije; a, s druge strane, pokušavaju da identifikuju uslove pod kojima bi te elite same mogle postati zainteresovane za demokratizaciju i stabilizaciju društva, kao i za institucionalizaciju "društveno ugovorenog trÿišta" (Mankur Olson), što se svakako moÿe smatrati najboqom i najtrajnijom osnovom regionalnog povezivawa i ukquåivawa u tzv. šire evropske integracije. 
KQUÅNE REÅI: tranzicija, elitizacija, kriminalizacija, integracija, Srbija 1 Rad je deo širih istraÿivawa autora na projektu Socijalno-ekonomske i kulturne karakteristike i potencijali Vojvodine kao åinilac regionalnog povezivawa i integracije u Evropu, koji finansira Ministarstvo za nauku, tehnologije i razvoj Republike Srbije. U wemu je korišãen i deo rezultata dobijenih istraÿivawem na projektu Multikulturalnost AP Vojvodine kao åinilac regionalnog povezivawa u Jugoistoånoj i Centralnoj Evropi, koji je finansirao Pokrajinski sekretarijat za nauku i tehnološki razvoj AP Vojvodine. Ovaj tekst je u sadrÿinskom pogledu veoma tesno povezan s prethodnim radovima autora, a naroåito s našim zajedniåkim radom Srbija izmeðu integracije i izolacije: "ekonomska kultura" i interesno uslovqeno delovawe, objavqenim u Sociološkom pregledu, kao i s radom Milana Tripkoviãa Logika moãi i hijerarhija interesa u elitizaciji Srbije, koji je objavqen u broju 123 Zbornika Matice srpske za društvene nauke. 

UBRZAWE ZAKASNELE TRANZICIJE, TAJKUNIZACIJA SRBIJE I PARCELISAWE POLITIÅKIH POSEDA:

IMA LI GRANICA IZNUDI? 
Veãina istraÿivaåa slaÿe se u oceni da je dinamika društvenih promena u Srbiji usporena, zakoåena i deformisana. Po našem mišqewu, to proizilazi iz udruÿenog delovawa nekoliko povezanih åinilaca, od kojih se svaki åini dovoqno ozbiqnim i znaåajnim. Pre svega, tu je na delu opšta dominacija politike nad svim sferama društva, a posebno wena åvrsta sraslost s privredom, što se nesumwivo moÿe oznaåiti kao jedan od bitnih i postojanih elemenata kontinuiteta sa socijalizmom, koji još nije prekinut, ali ne zato što se to ne ume, veã stoga što to ne odgovara najmoãnijim akterima. Iz prethodnog nuÿno proizilazi oštra borba meðu interesno tvrdo suprotstavqenim, a ideološki teško "zavaðenim" konkurentskim politiåko-ekonomskim elitama, što takoðe usporava proces tranzicije. Nadaqe, vaÿnu ulogu u usporenoj i deformisanoj transformaciji srpskog društva ima i odsustvo autonomne kulturno-duhovne elite, što se opet moÿe vaqano razumeti tek u kontekstu odgovarajuãeg socijalistiåkog nasleða. Tu je potom i ogroman strah gubitnika tranzicije (bivšeg "radnog naroda" koji je u veãini osiromašio i izgubio posao) da ãe u ubrzanijim i radikalnijim promenama išåeznuti i ono malo zaštite i sigurnosti što im je preostalo, s tim da ta strahovawa, koja dakako nisu bez objektivnog osnova, dodatno podgrevaju i uveliåavaju one politiåke snage kojima brÿi tok promena ne odgovara, jer tako gube relativno pouzdan osnov za uspon na vlast i moguãnost da se i same doåepaju materijalnog bogatstva. Tu je, najposle, i po brojnosti respektabilna kategorija nezaposlenog "mladog" sveta, koji se relativno dobro adaptirao na prinudu "parazitskog" naåina ÿivota i koji mašta ili da se nekako domogne inostranstva (misleãi, ne retko, da se tamo malo radi a lepo ÿivi) ili da bar zadrÿi sadašwi status, koji mu dopušta da se bez naroåitog napora odrÿava makar privid uÿivawa u tekovinama potrošaåke civilizacije, åiji ga periferni talasi, uprkos svemu, postojano zapquskuju. 
Pošto kulturno-duhovne elite ne postoje, odnosno nemaju gotovo nikakvu autonomiju,2 a "radni narod" i nezaposlena "omladina" po definiciji ne mogu bitnije da utiåu na društvena zbivawa, u Srbiji od znaåajnijih socijalnih aktera ostaju, dakle, samo politiåke i ekonomske elite, koje su istina åvrsto srasle, ali koje istovremeno vode i neprekidnu borbu za prevlast. 3 Izvesna konkurencija, pa time i moguã-nost izmene postojeãeg stawa, moÿe se traÿiti upravo u sukobu interesa delova elite, ali to samo po sebi ne garantuje i izlazak iz društvene krize. Da bi se ovo potowe desilo, neophodno je da se, osim zdušne i trajne spoqne podrške, dovrši preraspodela nasleðenog bogatstva, uåvrste institucije, marginalizuju nezadovoq(e)ne konkurentske politiåke elite, podrÿi oporavak sredwih društvenih slojeva, znatno poveãa zaposlenost, a kriminal i korupcija svedu u "normalne" okvire. A to moÿe biti preteško i nedovoqno isplativo breme za ovakve srpske elite, koje se, samo ako im se ukaÿe povoqna prilika, mogu lako opredeliti za neku od iskušanih varijanti vladawa društvom u iznudici i izolaciji. Ovo tim pre što je srpsko društvo duboko podeqeno na elitu i masu. U svakom sluåaju, ne bi trebalo umawiti potencijalne opasnosti koje proizilaze iz åiwenice da su slaba drÿava i podeqeno društvo ono što mnogim moãnim socijalnim akterima u Srbiji još uvek itekako odgovara. 
Ako se, dakle, zapitamo zašto su srpske elite sporne ili spornije nego u drugim tranzicionim zemqama, onda odgovor na to pitawe najpre treba potraÿiti u naåinu wihovog regrutovawa i iz toga proizašlim wihovim bitnim obeleÿjima, kao i u naåinu wihovog delovawa u uslovima dugotrajne društvene krize. Što se tiåe naåina regrutovawa, specifiånost srpskih elita sastoji se u tome što su one formirane u periodu produÿenog trajawa reÿima "inkluzivne hegemonije" (D a l, 1997), praãenog graðanskim ratovima, unutrašwom kriminalizacijom, spoqašwim sankcijama i vojnim intervencijama. Kada je, pak, reå o bitnim obeleÿjima na taj naåin stvorenih elita i wihovom delovawu, tu u prvi plan izbijaju partikularizam, lokalizam i razjediwenost. Oba ova momenta mogu se dovesti u tesnu vezu kako s nasleðenom kulturnom podlogom i zateåenim institucionalnim okvirom, tako i s osobenošãu konkretnih istorijskih zbivawa na ovim prostorima, te spletom parcijalnih interesa i odgovarajuãim borbama za moã. 
Drÿeãi se Patnamovih (Robert Putnam) pet bitnih tema vezanih s regrutovawem elita (kanali za prodor u elitu, postupci odabirawa, kriterijumi odabirawa, rokovi za pristup u elitu, naåin regrutovawa i osobine elita) moglo bi se reãi da svaka od wih stoji pod snaÿnim i odluåujuãim uticajem neregularnih društvenih uslova koji su stvoreni u Srbiji pod reÿimom Slobodana Miloševiãa, a koji se mogu smatrati presudnim za formirawe sadašwih i buduãih srpskih elita. 
Iako su kanali za prodor u elitu veã bili utrveni ranijim dobrim pozicijama u socijalistiåkoj nomenklaturi, ipak su oni širom otvoreni tek s ratovima i sveopštom kriminalizacijom društva, kada upotreba nasiqa postaje ne samo dopuštena i visoko vrednovana u "odbrani nacionalnih interesa", nego se pretvara i u proraåunato i legitimno sredstvo za brzo bogaãewe reÿimu bliskih pojedinaca i grupa. U postupcima odabirawa pripadnika elite glavni kriterijum tako postaje tesna povezanost s novouspostavqenim mehanizmima i centrima moãi (naroåito politiåkim, policijsko-bezbednosnim i vojno-obaveštajnim) i spremnost sluÿewa sili, pre svega kroz neobuzdano sluÿewe nasiqem. Tome su prilagoðeni i kriterijumi odabirawa, koji u uobiåajenoj kombinaciji nasleðenih i steåenih odlika prednost ipak daju steåenim, u smislu da se to "postignuãe" neprekidno mora potvrðivati i dokazivati, kako kroz odanost voði, tako i u nemilosrdnoj borbi s konkurentima koja, ne retko, podrazumeva i brutalnu fiziåku likvidaciju protivnika. Anomiåno stawe društva veoma je pogodovalo i skraãivawu rokova za pristup eliti. Tako je u Miloševiãevo doba otvoren proces vrtoglavog ubrzavawa u usponu "najsnalaÿqivijih" qudi reÿima, koji se prekonoã pretvaraju u basnoslovne bogataše, a koji ãe to bogatstvo docnije, u ogromnoj veãini, umeti i da saåuvaju.4 Najposle, kao što je i Patnam pokazao, naåin regrutovawa elita višestruko utiåe na rad institucija. To se u našem sluåaju prvenstveno oåituje u åiwenici da je ovde osobena "interna" selekcija -koja vodi taloÿewu iskustva, ali i konformizmu i preteranoj opreznosti -proizašla iz relativno oåuvanog kontinuiteta u odnosu na preðašwi sistem, åesto bila presecana svojevrsnom "eksternom" selekcijom, koja, iako olakšava prodor novih zamisli, ipak pokazuje izvesnu nesreðenost i dovodi do prodora amaterizma u društveni i politiåki ÿivot. Ovo posledwe ãe posebno biti uoåqivo nakon oktobarskih promena, ali se moÿe jasno raspoznati još i ranije, praãewem politiåkih borbi unutar samog reÿima, kao i wegovih suåeqavawa s opozicijom, koja ãe prilikom povremenih pobeda na lokalnom nivou demonstrirati veliko nesnalaÿewe u vršewu vlasti, uz upadqivo partijašewe u kadrovskoj politici i nespremnost ili nesposobnost da se dovoqno distancira od veã iskušanih i delotvornih reÿimskih modela vladawa. 
Kao što je veã reåeno, naåini regrutovawa elita odreðuju wihova svojstva i obrnuto. Drÿeãi se klasifikacije koju predlaÿu Lovel Fild (Lowell Field) i Xon Higli (John Higley), osloncem na Ðovanija Sartorija (Giovani Sartori), elite u Srbiji bi se u tom smislu najpre mogle okarakterisati kao "razjediwene", buduãi da one imaju nizak nivo strukturne integracije i konsenzusa vrednosti, tako da im je, izmeðu ostalog, svojstveno shvatawe "politike kao oblika rata" (S a r t o r i, 2001). Meðutim, na nivou odnosa delova unutar relativno ideološki i/ili interesno bliskih elita postepeno poåiwe da se uspostavqa model "politike kao cenkawa", što znaåi da se u ovom trenutku moÿe govoriti o zapoåiwawu procesa koji vodi ka "konsenzusom objediwenim elitama" (K o e n e n -I t e r, 2005: 144). 
S druge strane, ako se sledi Gidensova (Anthony Giddens) klasifikacija -koja se zasniva na naåinu regrutovawa elita (otvoren ili za-tvoren), wihovoj strukturi (nivo socijalne i moralne integracije), te raspodeli vlasti (ograniåena ili neograniåena vlast), onda se moÿe reãi da su srpske elite sada veã gotovo zatvorene, s nedovoqno razvijenom socijalnom i moralnom integracijom koja se ipak, makar i iz nuÿde, bar odrÿava na dostignutom nivou ako ne i uveãava, na osnovu interesno uslovqenog zajedniåkog shvatawa morala, prinudne uåestalosti meðusobnih kontakata i rudimentarnog oseãaja solidarnosti roðenog iz zajedniåkih interesa vladawa i uveãawa i oåuvawa ekonomskog bogatstva. Tome treba pridodati i zajedniåke teÿwe elita ka neograniåenoj vlasti, mada se one trenutno u praksi sve teÿe ostvaruju. Na delu je zapravo proces transformacije od "solidarne" elite (snaÿno integrisana elita u autoritarnom reÿimu), ka "uspostavqenoj" (relativno zatvoren sistem regrutacije i nizak stepen integracije), što ãe moÿda rezultirati stvarawem "jednoobrazne elite" (relativno zatvoren postupak regrutovawa i velika gustina unutrašwih kontakata) ili åak "apstraktne" koja odgovara zapadnim društvima (K o e n e n -I t e r, 2005: 141-143). 
Pridodamo li tome i Mertonovo (Robert K. Merton) razlikovawe "lokalnih" i "kosmopolitskih" elita -pri åemu se prve oslawaju na široku mreÿu liånih veza, što znaåi da se wihov uticaj mawe zasniva na onome što poznaju a više na onima koje poznaju; dok kosmopolite svoj uticaj temeqe na ugledu koji im obezbeðuju performanse i kompentencije -onda se srpske elite mogu okvalifikovati još i kao "lokalistiåke". U Srbiji su politiåke formacije stoga, ne retko, lokalistiåki organizovane i lokalistiåki usmerene (regionalno, etniåki) sa znaåajnim lokalistiåkim ciqevima i s "polimorfnim uticajem" (K o en e n -I t e r, 2005: 146-149). 
Sve to mora se, meðutim, staviti još i u kontekst stabilnosti, odnosno nestabilnosti sistema. Pri tom se pod nestabilnim sistemima, u skladu s odreðewima Filda i Higlija, podrazumevaju oni u kojima se javqaju drÿavni udari i/ili wihovi pokušaji ili u kojima su oni verovatni, pa se nadnose kao pretwa institucijama; dok bi stabilni bili oni u kojima takve pojave ne izgledaju verovatnim, a oni se dele na predstavniåke, u kojima se politiåke elite nalaze u otvorenoj i zakonitoj utakmici za vršewe vlasti i nepredstavniåke, gde se politika predstavništva ne upraÿwava aktivno, mada mogu postojati periodiåni izbori, koji ne znaåe i pravu utakmicu i wihov rezultat nema istinskog uticaja na stvarnu politiku. 5 Ako se ova klasifikacija malo elastiånije tumaåi, Srbija bi se mogla oznaåiti kao "nedovoqno stabilan sistem na putu ka predstavniåkom", åija elita prevaquje krivudavi put od "ideološki ujediwene", preko "razjediwene" do "konsenzusom objediwene". Još u doba socijalizma, a pogotovo u Miloševiãevo vreme, ovde je stvoren jedan visoko riziåan sistem, gde gubitak vlasti moÿe da dovede ne samo do socijalne smrti nego åak i do fiziåke likvidacije (K o en e n -I t e r, 2005: 173). To je verovatno jedan od razloga tihe unutrašwe opstrukcije znaåajnih delova reÿima Slobodana Miloševiãa neposredno pre i posle septembarskih izbora 2000. godine. Taj deo srpske elite je svakako ispravno zakquåivao da je sazrelo vreme za prelazak na sistem niÿeg rizika, u kome završetak nekog politiåkog mandata, bio on prinudan ili ne, moÿe da bude kompenzovan drugim odgovornim, moãnim i uglednim poloÿajem, u prvom redu putem konvertovawa dotadašwe politiåke moãi u ekonomsku, ali i ostvarivawem drugih politiåkih kombinacija i sklapawem novih politiåkih saveza u vreme "razjediwene moãi" na globalnom i lokalnom planu. Tome su naroåito išla u prilog veã steåena materijalna bogatstva, po osnovu dotadašwih privilegovanih politiåkih i ekonomskih pozicija, zatim velike moguãnosti preÿivqavawa na rezervnom lokalnom nivou i u okriqu od ranije dobro opskrbqenih partijskih infrastruktura, te uåestalost izbora i potreba da se s teškom mukom sastavqaju najneobiånije (pa i "neprirodne") koalicije na raznim nivoima vlasti zbog razdrobqenosti politiåkog prostora, usled velikih sujeta politiåkih lideråiãa i "prokletstva malih politiåkih razlika". Ovome vaqa dodati još i wihove procene i oåekivawa, koja su izgleda u trenutku prevrata pretvarana u neku vrstu preãutnih ili izriåitih usmenih sporazuma, da se neãe odluånije zasecati u uhodane sprege kriminala i delova preðašwe vlasti, posebno onih u policiji, ali i u pravosuðu, vojsci i sl. 
U svakom sluåaju, moÿe se zakquåiti da su na prelazu iz socijalizma u kapitalizam u Srbiji krajem dvadesetog veka, nasleðem strukturisane moguãnosti bitnijeg uticaja na društveni ÿivot bile za najveãi broj socijalnih aktera male, odnosno wihova strukturna ograniåewa su bila (i ostala) velika; dok su, nasuprot wima kao masi, za mawi broj odranije dobro sistemski pozicioniranih pripadnika socijalistiåke elite one bile velike i stalno su rasle. Zapoåiwawem graðanskih ratova i raspadawem druge Jugoslavije te moguãnosti su se višestruko uveãavale, a vreme potrebno za enormno bogaãewe u anomiånim uslovima postsocijalizma radikalno se skraãivalo. U tome su presudnu ulogu imali oni delovi bivše komunistiåke elite koji su se u preðašwim unutarpartijskim "idejnim borbama" (tako inaåe svojstvenim socijalizmu) pokazali najbezobzirnijim i najagresivnijim. Wima nije bilo nimalo teško da preko noãi promene staru socijalistiåko-samoupravqaåku "politiåku formulu", 6 koja im je ionako sluÿila samo kao ideološki plašt za oåuvawe vlasti i privilegija, u novu nacionalistiåku koja im je omoguãavala da zadrÿe privilegovan poloÿaj a da istovre-meno, u uslovima spoqa nametnutog i nevoqno prihvaãenog "pluralizma", zadobiju još širu podršku izmanipulisanih masa. 
Manipulacija masom uz pomoã nacionalizma kao nove politiåke formule (a koja je, kao kolektivistiåka, lako zamenila preðašwu socijalistiåku) omoguãena je prvenstveno zbivawima na Kosovu i oko Kosova (kontinuirano i iritirajuãe delovawe agresivnog albanskog nacionalizma i podrška koju je on otvoreno i bezuslovno dobijao od nacionalistiåkih voða iz drugih republika); a potom i nepovoqnim poloÿajem u koji su dovedeni Srbi u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini, za šta se ne moÿe smatrati krivim samo Miloševiã i wegovi nacionalistiåki ideolozi, veã, u podjednakoj meri, i nacionalisti u novonastajuãim drÿavama na prostoru bivše SFRJ. 
U doba Miloševiãeve vladavine, u Srbiji je kontrolisani i usmeravani haos bio ne samo upravqen na osvajawe i uveãawe moãi, veã je nesumwivo bio i u funkciji realizacije parcijalnih interesa, pre svega putem pqaåke kao najšire osnove i glavnog mehanizma stvarawa novih-starih elita, što je inaåe tipiåno za Olsonove (Mancur Olson) "autokratije s kratkim horizontom planirawa", koje su u tom pogledu sliåne "bandama bez stalnog prebivališta" (O l s o n, 2006). Dokaza otimaåine ili svojevoqnog i jednostranog razvrgavawa ugovora Miloševiãa kao autokrate s narodom ima napretek i oni su opštepoznati: pored inflacije kao standardnog i najvaÿnijeg sredstva pqaåke, tu su još i propala devizna štedwa graðana, zatim åuveni "zajam za privredni preporod Srbije", piramidalne banke pod kontrolom reÿima, i sl. A da se i ne pomiwu korupcija i organizovani kriminal, koji su po definiciji rezultat åvrste sprege s drÿavnim strukturama, åija je glavna obaveza da odano sluÿe vrhu reÿima, koji im, za uzvrat, omoguãava znaåajan udeo u "preraspodelu". Tako su se vrlo brzo oformile nove tranzicione elite i pre nego što je tranzicija zvaniåno i javno otpoåela. 
Ishod je bilo stawe potpune društvene anomije, s temeqnim razarawem institucija, razbijawem društvene integracije i krajwom relativizacijom društvene regulacije, s odsustvom bilo kakve solidarnosti, ekstremnim i masovnim siromaštvom i ogromnim društvenim nejednakostima, s gotovo potpunim rastakawem i nestankom sredwih slojeva, s gubitkom motivacije za delovawe i padawem u beznaðe najveãeg broja pojedinaca (tzv. gubitnika tranzicije), uz tešku zaraÿenost celog društva kriminalom i korupcijom. Jer, iako najveãi broj ÿrtava usmeravane i kontrolisane anomije ostaje dugo zaslepqen populistiåkom ideologijom, na kraju veãina ipak uviða da se ne isplati pošteno raditi i ÿiveti od svoga rada, pa se i oni, koliko mogu i gde mogu, ukquåuju u opštu otimaåinu. Tako celo društvo biva dovedeno u neregularno stawe, a kod veãine socijalnih aktera useqava se oseãawe nemoãi i bezizlaznosti. 
To je potvrðeno i u našem najnovijem empirijskom istraÿivawu, posebno u onom wegovom delu gde smo nastojali da utvrdimo rasprostrawenost korupcije i stavove ispitanika prema tom krupnom, ako ne i najkrupnijem problemu srpskog društva. 7 Pri tom je ispitivawe, kao što ãe se videti iz dowih tabela, bilo usmereno samo na one najvidqivije, najgrubqe i najdirektnije, pa samim tim ne i na one najteÿe oblike i manifestacije korupcije, što znaåo da nije obuhvatalo wegove prefiwenije, skrivenije i po svojim efektima daleko štetnije forme. Poraÿavajuãe, ali u isti mah i ubedqivo deluje nalaz da åak preko devedeset posto ispitanika misli (imajuãi o tome posredno ili neposredno iskustvo) da je kod nas za uspešno obavqawe posla potrebno "imati dobru vezu". A ako se zna da se "veze" najlakše stiåu i najuspešnije odrÿavaju u jednom sistemu uzajamnog klijentistiåko-interesnog åiwewa usluga, posredstvom formalnog i neformalnog interesnog povezivawa u åijem središtu svakako stoji partijska povezanost, onda nije lako zakquåiti gde se nalazi ÿarište nelegalnosti u našem dru- štvu. Ne åudi stoga što se u Srbiji danas praktiåno nijedna ozbiqnija javna funkcija u drÿavnom, ili s drÿavom povezanom, sektoru ne moÿe ni steãi ni odrÿati bez podrške politike, koja je zadrÿala stare komunistiåke navike da se u sve meša, da o svemu odluåuje i da sve usmerava i nadzire. 
Po mišqewu naših ispitanika, obavqawe javnih funkcija u društvu, raznog nivoa opštosti i uticajnosti, donosi više-mawe opipqivu materijalnu korist (videti tabelu 2), u åijem središtu stoji primawe novåanog mita, åije se davawe smatra gotovo neizbeÿnim, i to ne samo za krupnije poslove (35,5%) nego i za one sitnije, to jest "za bilo koji posao ili uslugu" (38,6%). Pri tom, i ovde znatan broj ispitanika (åak 10.6%) izjavquje da o tome ne zna ništa, ne ÿeleãi verovatno da se izlaÿe bilo kakvim potencijalnim "neprijatnostima" u tom pogledu, što je vaÿno kada se razmišqa o moguãnostima iskorewivawa korupcije kod nas. Ono što je izvesno jeste da sve dok politiåka pripadnost presudno ili åak iskquåivo odreðuje (ne)moguãnost zadobijawa i vršewa funkcija u javnom sektoru, koje se shvataju kao sredstvo za sticawe neposredne ili posredne materijalne koristi, Srbija ãe imati nesposobnu i korumpiranu drÿavnu upravu i istu takvu "preduzetniåku" strukturu u javnim preduzeãima i ustanovama, pa je svaka priåa o wenoj "modernizaciji" ili "evropeizaciji" u takvim okolnostima potpuno deplasirana. Koliko je ova pojava uzela maha, pokazuju i odgovori na pitawe "da li ste Vi liåno ili qudi u koje imate poverewa bili u prilici da morate dati novac ili neku drugu materijalnu vrednost kako biste obavili neki posao ili obezbedili sebi neku uslugu". Mada 48.3% ispitanika poriåe da su to uåinili, oni ili qudi kojima veruju, a 8.6% ne moÿe o tome da se izjasni (pa se moÿe osnovano pretpostaviti da su bliÿi odgovoru "da" nego "ne"), ipak wih 43.0% izjavquje da je bilo u takvoj (ne)prilici, s tim da 10.5% tvrdi da je takvu iznudu odbilo (videti tabelu 3). Šta više, kao što se vidi iz tabele 4, jedna petina ispitanika se veã pomirila s tom pojavom, s obzirom na to da, iako ne misli "da je u redu ako se neko podmiãuje za uslugu koju åini, a koja inaåe predstavqa wegov/wen posao za koji prima platu", ipak smatra da "se tu ništa ne moÿe uåiniti, jer je postalo toliko rašireno da se gotovo moÿe smatrati normalnim". Pri tom su, oåekivano, najoštriji u osudi onih koji mito primaju (44.1%), smatrajuãi ih nekom vrstom ucewivaåa koji zloupotrebqavaju svoj poloÿaj, pa se za wih traÿi strogo kaÿwavawe, dok se davaoci mita nešto blaÿe tretiraju, pošto se verovatno polazi od pretpostavke da su oni prinuðeni da åine ono što inaåe ne bi da ne moraju. Gorwi podaci potvrðuju našu ranije izreåenu pretpostavku da se nedovršeno prisvajawe "društvene svojine", koje u mnogim elementima ima obeleÿja organizovane pqaåke, pokazuje tako kao kquåni problem srpskog društva, predstavqajuãi glavnu prepreku za wegovu stabilizaciju, zbog dugog trajawa i nezavršenosti; i integraciju, zbog nedovoqno legalnih uslova u kojima se odvija i izrazite podvojenosti društva na elitu i masu kao ishoda "divqe" tranzicije. U svemu tome vaÿnu ulogu ima i izostanak ili nedovoqna podrška moãnih spoqašwih åinilaca, pre svega Evropske unije, kao i åiwenica da je jedan znaåajan deo srpske politiåke elite ostao skrajnut od politiåke moãi i uskraãen u preraspodeli nasleðenog bogatstva. 

MOÃ I (NE)ODGOVORNOST SRPSKIH ELITA:

MOGU LI SE SRBI "OPAMETITI"? 
Prethodne analize pokazale su da moguãnost ili nemoguãnost "opameãivawa" 9 srpskih elita presudno zavisi, s jedne strane, od toga da li ãe, kada ãe i na koji naåin ãe proces unutrašweg prisvajawa raspoloÿivih dobara biti dovršen; a, s druge, kakav ãe biti odnos Srbije sa svetom, a pre svega sa Evropom, pri åemu je to dvoje u veoma tesnoj vezi. Ukoliko Srbija relativno brzo i trajno bude ukquåena u procese evropskih integracija i ukoliko unutrašwe prisvajawe bude uskoro okonåano na relativno širokoj i koliko-toliko ravnomernoj ili "pravednoj" osnovi, uz znaåajno uåešãe stranog kapitala, tako da novostvorene elite procene da im pouzdanu kontrolu wihovog bogatstva obezbeðuje samo åvrst i stabilan demokratski institucionalni okvir, što neãe biti baš jednostavno jer iziskuje ozbiqne ustupke od strane elita (odricawe od reketirawa i uzajamne zloupotrebe politiåke i ekonomske moãi, odustajawe od izbegavawa plaãawa poreza, legalizacija i boqe nagraðivawe radne snage i sl.) moÿe se oåekivati relativno skori ulazak u fazu stabilizacije kapitalizma i demokratije. I obrnuto, ukoliko Srbija, iz bilo kog razloga, ostane izolovana, s niskim udelom neproblematiånog ("åistog") stranog kapitala ili s wegovim povlaåewem i zamenom sumwivim ("prqavim") kapitalom sa strane, elite ãe najverovatnije zadrÿati svoj pqaåkaški karakter i izrazito privilego-17 9 Ovaj izraz je preuzet od Mankura Olsona, koji smatra da glavni izazov siromašnih društava nije nedostatak sredstava, veã teškoãe u organizovawu globalnih aktivnosti, naroåito na nivou delovawa vlade, pa se stoga izlaz vidi u uspostavqawu "trÿišno podsticajne vlade", koja je jedan od najvaÿnijih åinilaca stvarawa i odrÿavawa odgovarajuãeg institucionalnog okruÿewa, neophodnog za društveni razvoj. Pri tom je bitno da se vodi raåuna o åiwenici da nema "gotovih recepata" za "opameãivawe", odnosno da nema utabanih i lagodnih puteva kako da se doðe do stabilne demokratije i razvijene trÿišne privrede. Sve što se moÿe uåiniti jeste da se paÿqivo prouåavaju iskustva drugih koji su u tome uspeli i da se ona kreativno prilagoðavaju svojim specifiånim situacijama i potrebama, za šta je neophodan interesni konsenzus ekonomskih, politiåkih i intelektualnih elita, što je samo jedna od moguãnosti a ne izvesnost koja ãe se, pre ili kasnije, ionako dogoditi. Prema tome, "opameãivawe", kao jedini pravi izlaz za Srbiju, sastojalo bi se u okretawu ekonomskom razvoju i konsolidaciji demokratije. A kao što je Mankur Olson ubedqivo pokazao, postoje "samo dva opšta uslova neophodna za trÿišnu privredu koja vodi ekonomskim uspesima" (O l s o n, 2006: 223). Prvi uslov je "da su prava pojedinaca sigurna i dobro definisana", što konkretnije znaåi da "trÿišna privreda moÿe dostiãi svoj puni potencijal samo ako weni uåesnici (bila to preduzeãa ili pojedinci, domaãi ili stranci) imaju prava na nezavisne mehanizme ostvarivawa ugovora napravqenih po wihovom izboru", a što takoðe podrazumeva neophodnost "da sve strane imaju sigurna i jasna prava na privatnu svojinu", pri åemu se ta prava "nikada ne dobijaju sama po sebi, veã su rezultat društvenog i drÿavnog dogovora". Drugi uslov neophodan za razvijenu trÿišnu ekonomiju jeste odsustvo otimaåine svake vrste. Neke pqaåke, poput onih u ratu svih protiv sviju u hobsovskoj anarhiji ili konfiskovawa svojine i poništavawa ugovora u autokratiji veã su iskquåene ako vaÿe prava definisana prvim uslovom. Meðutim, druga vrsta otimaåine moÿe da se åesto dešava, åak i u društvima s najboqim pravima pojedinaca: to je prisvajawe putem lobirawa grupa s posebnim interesima za legislaciju ili regulaciju ili kroz kartelizaciju kako bi se nadomestile cene ili plate (O l s o n, 2006: 224). vanu poziciju, socijalne nejednakosti ãe rasti, siromaštvo ãe se širiti, organizovani kriminal ãe dobijati na zamahu, a demokratija ãe biti ugroÿena zahtevima za vraãawem "åvrstoj ruci", tako da ãe celokupni politiåki i društveni ÿivot sve više nalikovati veã viðenim modelima Dalovih (Robert A. Dahl) "takmiåarskih oligarhija", presecanih povremenim diktaturama, a u najboqem sluåaju teško da ãe ikada moãi da se odmakne od nestabilnih "pribliÿnih poliarhija" (D a l, 1997). 
Otuda ne åudi da su svuda uspostavqene mawe-više vidqive veze politiåkih i ekonomskih elita srbijanskog društva. Ta sprega, koja još nije pokazala svoje pravo lice i snagu, nuÿno ãe voditi daqoj elitizaciji Srbije, što je zapravo jedno tipiåno stawe nerazvijenih industrijskih zemaqa. To je jedan od razloga što naši graðani imaju izrazito negativno mišqewe o našim politiåarima, o åemu svedoåe i ovi podaci iz našeg istraÿivawa. Kao što se vidi, samo 2,2% ispitanika ima pozitivan stav o srpskim politiåarima, 23,6% se opredequje za neutralno mišqewe, dok blizu dve treãine wih (67,4%) ima krajwe negativan (41.8%) ili negativan (25.6%) stav prema politiåarima, pri åemu je indikativno da neuobiåajeno veliki procent ispitanika (6,7%) zapravo ne ÿeli (ili moÿda ne sme) o tome da se izjasni. Ali, ne bi vaqalo ukoliko bi se iz toga, kao i iz onoga što je napred kazano, izveli neki pogrešni zakquåci, od kojih bi se ovom prilikom mogla izdvojiti samo dva: 1. da zapravo i nema nekih bitnijih razlika izmeðu politiåkih stranaka u Srbiji, kao i pojedinaca unutar svake od wih; 2. da su uoåena negativna obeleÿja politiåke scene svojstvena samo srpskom društvu. Suprotno tome, kao što politiåke partije, jednako kao i pojedinci unutar wih, nisu i ne mogu biti sasvim isti, po bilo kome od pobrojanih parametara, tako su i mnoga, ako ne i sva pomenuta obeleÿja, svojstvena i drugim društvima, odnosno primerena politici i politiåkoj sferi kao takvoj. Što se tiåe meðupartijskih razlika, one su, na unutrašwem planu, naroåito izraÿene izmeðu onih koje su više tradicionalistiå-ki orijentisane i koje zagovaraju kruti centralizam, i onih koje su više usmerene na modernizaciju srpskog društva i koje imaju više razumevawa za ravnomerniji regionalni razvoj i za uvaÿavawe multikulturnih razliåitosti; dok se, na spoqašwem planu, ta razlika pre svega uspostavqa na liniji razdvajawa izmeðu onih koje imaju pozitivan stav prema širim evropskim integracijama i onih koje su prema tome podozrive i koje se drÿe starih izolacionistiåkih zabluda, vezanih dakako i za wihove realne interese. 
S druge strane, ako se poredi politiåki ÿivot u Srbiji i u razvijenim demokratijama, onda se nesumwivo dolazi do zakquåka da su negativne odlike ovdašweg politiåkog ÿivota mnogo izraÿenije nego u stabilnim i razvijenim društvima, koja bi trebalo da nam sluÿe kao uzor. Ovo tim pre što one u našim, veoma nepovoqnim uslovima, zadobijaju mnogo veãi znaåaj i mogu presudno uticati na daqi razvoj zemqe, pa i sudbinu åitavog srpskog naroda, kao i onih etniåkih zajednica koje zajedno s wim ÿive. Imajuãi u vidu da se srpsko društvo tako dugo nalazi u stawu permanentne i duboke krize, verovatno je da ãe wegove, ionako krhke, demokratske tekovine na taj naåin postati još nesigurnije, a pluralistiåke vrednosti ugroÿenije. Sve to moÿe voditi daqoj zbuwenosti, razoåarawu i pasivizaciji graðana, a onda ãe nada u "ozdravqewe društva" ostati samo pusta ÿeqa ili puka (samo)obmana. Tako bi sudbina naroda, na duÿe vreme, mogla biti predata u ruke malom broju odviše samouverenih i grabeÿqivih, a nedovoqno sposobnih i odgovornih qudi, åime bi se naše teškoãe uveãale i gorko posrtawe nastavilo. Opasnost je utoliko veãa što se u Srbiji, još od famoznog "dogaðawa naroda", mogu opaziti snaÿne teÿwe ka obnavqawu nekih varijanti autokratskih formi vlasti, koje, s izvesnim modifikacijama, pretrajavaju do danas, ugroÿavajuãi nedovoqno jaku i stabilnu demokratiju. 
U svakom sluåaju, pošto su sredwi društveni slojevi u Srbiji srozani na dno, prirodno je što su normalni kanali vertikalne mobilnosti uveliko zatvoreni i što su svedeni, bilo na uobiåajene mehanizme do tada marginalizovanih društvenih grupa koje bezobzirno iskorišãavaju priliku koja im se najednom ukazala (raspojasana i prizemna estrada, gladijatorski sportovi, surovi i svuda prisutni kriminal, razni oblici socijalne patologije, itd.) bilo na veã odavno uoåene oblike kojim se sluÿe nove elite, a kojima je zajedniåka åvrsta sprega koncentrisane politiåke vlasti, globalne ekonomske moãi i manipulativne industrije svesti. Moÿe se oåekivati da ãe takve tendencije i daqe jaåati, posebno od onog trenutka kada pristigne prva generacija potomaka sadašwih tajkunskih elita, koja ãe definitivno legalizovati na problematiåan naåin steåeno bogatstvo svojih roditeqa, i koja ãe biti daleko obrazovanija, prefiwenija, veštija, moãnija. Jedino se moÿemo tešiti da je to neizbeÿno i da ãe elitizacija biti izvedena po modelu najrazvijenijih "postindustrijskih" društava, a ne prema veã viðenom scenariju u zemqama "treãeg sveta". 
Za sada, meðutim, novokomponovani srpski bogataši imaju veoma rðav imix u javnosti, o åemu svedoåe i nalazi iz našeg istraÿivawa, prikazani u narednoj tabeli (videti tabelu 6). Kao što se lako da zapaziti, tek neznatna mawina ispitanika (5,8%) smatra da je reå o sposobnim i marqivim qudima "koji su samo dobro iskoristili priliku koja im se ukazala"; dok ih ogromna veãina doÿivqava negativno -bilo kao sposobne, ali nemoralne qudi koji su zloupotrebili naše nevoqe za liåno bogaãewe (43,3%), bilo kao nesposobne i nemoralne qude, koji su pokrali narod i drÿavu i kojima bi trebalo oduzeti tako steåenu imovinu (42.9%). Zbog toga se sadašwe srpske elite mogu najboqe okarakterisati na paretovski (Vilfredo Pareto) naåin -kao grupe qudi koji su postigli najveãi uspeh u obavqawu svoje delatnosti, bez obzira kojim sredstvima se to postiglo i na koju društvenu oblast se taj uspeh odnosio. Jedna od najvaÿnijih negativnih posledica takvog naåina formirawa srpskih elita jeste društvena dezintegracija, koja se, izmeðu ostalog, iskazuje i kao odsustvo baziånog konsenzusa o temeqnim drÿavnim i nacionalnim interesima, kao i o strategijama za wihovu uspešniju realizaciju. Nije onda åudno što je tako iznutra oslabqena i ekstremno razjediwena zemqa lak plen za svakojako mešawe sa strane i za lagodno namirivawe vlastitih potreba i interesa, kao i potreba i interesa svojih odanih saveznika, na raåun srpskih nacionalnih interesa. Sliåno se moÿe reãi i za rezultate promene vlasti iz oktobra 2000. godine, prema kojoj su inaåe gajena (pre)velika oåekivawa i u šta su polagane ogromne nade, o åemu smo veã ranije kritiåki pisali, upozoravajuãi na negativne tendencije koje su obeleÿile DOS-ovsko vladawe veã u prvoj godini (T r i p k o v i ã, 2001). Pre svega, treba reãi da prema našem najnovijem istraÿivawu, jedna polovina ispitanika (videti tabelu 7) svoje aktuelno materijalno stawe ocewuje kao "podnošqivo", a 33.8% kao "dobro" ili "odliåno" (3.0%). Iz ova dva potowa odgovora moglo bi se zakquåiti da je, nakon petooktobarskih promena, nesumwivo došlo do izvesnog poboqšawa ÿivotnog standarda qudi, s jednom ogradom da se ovde radi o subjektivnoj (samo)proceni, koja se ne mora poklapati s objektivnim stawem stvari. Ovo tim pre što je naše društvo, u celini gledano, još uvek snaÿno tradicionalistiåki obojeno, pa odgovori ispitanika mogu biti time uslovqeni ili deformisa-ni, u najmawe dva, meðusobno nesaglasna, pravca: s jedne strane, moÿe se pretpostaviti da deo ispitanika ÿeli da prikaÿe svoje stawe kao boqe, jer se "stidi" da prizna da je ono loše; dok, sa druge strane, nije iskquåeno da neki od wih to stawe prikazuju kao lošije, bilo zato što se plaše da ono ne bude gore (da se ne "urekne", ako se pohvali) ili što je naviklo da jadikuje, kako bi mu drÿava pomogla ili ga bar ostavila na miru, ne natovarujuãi mu neke nove i veãe daÿbine. Naravno, sve to je snaÿno posredovano i ideološko-politiåkom orijentacijom, odnosno politiåkom pripadnošãu, pa se sopstveni poloÿaj kudi ili hvali zavisno od toga da li se "navija" za opoziciju ili za one koji su trenutno na vlasti. Ovo posledwe (politiåko opredeqewe ili politiåka preferencija) dolazi moÿda još više do izraÿaja u odgovorima na pitawe da li se svoj trenutni ÿivot i ÿivot svoje porodice, posmatrano u odnosu na period pre politiåkih promena iz 2000. godine, moÿe oznaåiti kao boqi, lošiji ili isti (videti tabelu 8). Samo jedna petina ispitanika (20.6%) izjavquje da sada ÿivi lošije, a wu verovatno najveãim delom åine tzv. gubitnici tranzicije, posebno oni koji su, zbog privatizacije ili steåaja društvenih preduzeãa, izgubili posao, mada se ne moÿe iskquåiti da se meðu wima nalazi i jedan mawi broj politiåkih protivnika aktuelnog reÿima, åiji se ÿivot objektivno nije pogoršao, ali ga oni ipak tako doÿivqavaju ili jednostavno nastoje da ga takvim prikaÿu. Naravno, ne bi trebalo zanemariti ni izvesnu neodreðenost, pa samim tim i podloÿnost subjektivnom tumaåewu komparativnih kvalitativnih atributa tipa "boqi", "lošiji" ili "isti". Ono što je svakako u svemu tome ohrabrujuãe jeste okolnost da je, sudeãi bar prema ovom našem istraÿivawu, došlo do bitne promene u vrednosnim orijentacijama ispitanika (tabela 9). Naime, na pitawe "šta je za Vas i Vašu porodicu najvaÿnije", ako se izuzmu "dobro zdravqe i porodiåna sreãa", veãina ispitanika (60.0%) se opredequje za "siguran posao i dobru zaradu", dakle za one vrednosti/orijentacije ili motive za delovawe koji su u vezi s liånim i porodiånim materijalnim standardom i uopšte privatnim ÿivotom, ostavqajuãi znatno iza toga "krupna" društvena pitawa, kao što su "socijalna pravda i smawewe društvenih nejednakosti" (16.3%), "smawivawe kriminala i korupcije" (9.2%), "brÿe prikquåivawe Evropskoj uniji" (7.2%) ili "politiåka stabilnost i dobro funkcionisawe demokratije" (5.5%), mada se s velikom izvesnošãu moÿe pretpostaviti da (pošto se od wih traÿilo da izaberu samo jedan odgovor) rešavawe ovih ostalih problema oni svakako smatraju bitnim podrazumevajuãim preduslovima za ono što je wima na prvom mestu. U tom odgovoru spojene su zapravo prednosti preðašweg socijalizma ("siguran posao") i dobre strane nastajuãeg kapitalizma ("dobra zarada") tako da on dobro odslikava dvojno stawe svesti u tranzicionom periodu. O tome na poseban naåin svedoåi i relativno visok status koji u opredeqivawu ispitanika zadrÿava "socijalna pravda i smawewe društvenih nejednakosti" (16.3%), što se moÿe tumaåiti i kao recidiv ideala socijalizma, odnosno "brÿe prikquåivawe Evropskoj uniji" (7.2%), što se moÿe pripisati percepciji prednosti kapitalizma. Svojevsrnu potvrdu za prethodni zakquåak nalazimo, bar implicitno, u odgovorima na pitawe kakav je stav ispitanika o potrebi i moguãnostima prikquåewa Srbije Evropskoj uniji (videti tabelu 10). Gotovo åetiri petine ispitanika (78.0%) smatra da je potrebno da se Srbija prikquåi Evropskoj uniji. Razlike se, meðutim, javqaju tek pri proceni da li je to i moguãe, odnosno koliko je realno da se to i ostvari, pošto åak 43.4% wih misli da ãe se to teško ostvariti, dok 3.0% sumwa da je to uopšte moguãe. Interesantno je da jaka desetina ispitanika (11.6%) smatra da je prikquåewe moguãe, ali da ono nije potrebno, dok svega 4.0% drÿi da to nije ni moguãe ni potrebno. Naravno, kao i kod svih kompleksnih pitawa, i ovde je broj onih koji ne mogu o tome da se izjasne priliåno visok (6.4%), što upuãuje na potrebu veãeg anga-ÿovawa politiåkih i uopšte javnih aktera na tom pitawu, kako bi se najširem krugu stanovništva potanko razjasnili i pribliÿili svi aspekti ove doista, koliko vaÿne, toliko i ne baš jednostavne problematike. Jedno od najzanimqivijih pitawa, sa stanovišta integracije, jeste i ono koje se odnosilo na preferenciju formi te integracije. Kao što se moÿe videti iz podataka prikazanih u tabeli 11, najveãi broj ispitanika se opredequje "samo za prikquåewe Evropskoj uniji" (33.2%), mada za wima samo neznatno zaostaju oni koji su "za slobodan protok qudi, roba i usluga, bez prikquåewa NATO paktu i Evropskoj uniji" (31.6%), što se moÿe smatarti veoma indikativnim za stawe svesti kod nas, pošto jedan deo politiåkih aktera kod svojih pristalica podgreva nadu da je dobru integraciju moguãe postiãi i bez formalnog prikquåewa Evropskoj uniji -dakako, i bez ispuwavawa "nezgodnih" preduslova koji se pred nas u tom pogledu postavqaju. Doduše, to je verovatno, bar delimiåno, uslovqeno i okolnošãu što je u našem pitawu Evropskoj uniji "pridodat" i NATO pakt, åiji je "rejting" u srpskom društvu, iz dobro znanih razloga, i daqe veoma nizak -svega 0.3% ispitanika se izjašwava "samo za prikquåewe NATO paktu". Što se tiåe procene izgleda Srbije "da u narednih deset godina postane punopravni ålan Evropske unije" (tabela 12), samo 14.2% ispitanika je sigurno da ãe se to dogoditi, dok znatno veãi broj wih (43.5%) zadrÿava izvesnu dozu rezerve, misleãi da ãe se to najverovatnije desiti, ili je åak izrazito skeptiåno prema takvoj moguãnosti (31.6%), iako je reå o jednom relativno dugom periodu od celih deset godina. Glavnog "krivca" za takav izrazito skeptiåan stav trebalo bi izgleda najpre potraÿiti u "nesposobnosti i nejedinstvu naših politiåara", buduãi da upravo srpske politiåare 37.8% ispitanika identifikuje kao najveãu prepreku za ulazak Srbije u Evropsku uniju (videti tabelu 13). Meðutim, odmah iza politiåara nalaze se "neprihvatqivi politiåki uslovi koje nam Evropska unija i weni saveznici postavqaju, kao što su predaja haških optuÿenika ili prihvatawe nezavisnosti Kosova i sl.". Time se potvrðuje naša ranija pretpostavka da se za dugotrajnu društvenu krizu u Srbiji ne mogu smatrati odgovornim samo naše elite, veã da one tu odgovornost dele sa spoqašwim faktorom, koji radije poseÿe za "štapom" nego što je sklon da ponudi "šargarepu". Realistiånost procena naših ispitanika osnaÿena je zanimqivim uviðawem da se za vaÿnu prepreku ima smatrati i "naša teška ekonomska situacija" (13.4%), a posebno "nespremnost naših qudi" (12.3%), åime se demonstrira i znatna mera toliko potrebne samokritiånosti. Kada je reå o proceni "najveãih prednosti ulaska Srbije u Evropsku uniju", onda apsolutnu prevagu (53.4%) odnosi "slobodan pristup evropskom trÿištu rada, veãa sloboda kretawa i veãe moguãnosti puto-vawa i usavršavawa u inostranstvu" (tabela 14), a potom slede, ali sa znatno mawom zastupqenošãu u ukupnim odgovorima, "poveãawe stranih ulagawa i dobijawe veãe materijalno-finansijske pomoãi iz inostranstva" (16.7%), te "smawivawe kriminala i korupcije kod nas" (8.1%). Kao što se moÿe uoåiti iz prezentovanih podataka, samo 15.9% naših ispitanika glavni nedostatak ulaska u Evropsku uniju vidi u poveãanoj nezaposlenosti, nesigurnosti radnih mesta i gubitku steåenih socijalnih prava, posebno u zdravstvu i obrazovawu, što bi se donekle moglo podvesti pod racionalnu procenu; dok daleko veãi broj wih ipak ostaje zarobqen bojaznima, u najveãoj meri iracionalnim, od inostranog "prisvajawa naših prirodnih bogatstava i iskorišãavawa naše radne snage" (28.1%) ili od "uništewa naše privrede, a posebno poqoprivrede, koja ne moÿe da izdrÿi inostranu konkurenciju" (16.4%). 
U tom kontekstu vaqa sagledati i stavove ispitanika o tome koje su najveãe prednosti Vojvodine (tabela 16), gde se ubedqiva veãina (wih 58%) opredequje za jedno tradicionalno, "pasivno" i "statiåno" viðewe potencijala Vojvodine, iskazanih kroz "plodno poqoprivredno zemqište i moguãnosti razvoja poqoprivrede". Najzad, pri proceni stawa trenutnih odnosa Srbije sa susednim zemqama, kao i iskazane ÿeqe ili oåekivawa kakvi bi ti odnosi trebalo da budu, upadqiv je uticaj kako nekih tradicionalnih predstava o tome ko nam je "prijateq" a ko "neprijateq", tako i skorašwih politiåkih (Crna Gora) i ratnih (Hrvatska, Bosna i Hercegovina) sukobqavawa na ovim prostorima (videti tabelu 17. i tabelu 18). Svemu tome svakako treba pridodati i okolnost da su neke od tih zemaqa još od 2004. godine punopravne ålanice EU (Maðarska), dok su se druge (Rumunija, Bugarska) u trenutku obavqawa ispitivawa na terenu veã nalazile na pragu takvog ålanstva (od 1. januara 2007. godine). Zato verovatno natpoloviåna veãina naših ispitanika odnose s veãinom suseda ocewuje kao "osredwe" ili "loše" -kao "loše" s Albanijom (71.6%), a kao "osredwe" s Bosnom i Hercegovinom (61.4%), Hrvatskom (61.2%), Crnom Gorom (53.0%) i Bugarskom (51.4%) -dok se samo s Makedonijom (56.8%) i Rumunijom (52.1%) ti odnosi veãinski oznaåavaju kao "dobri" (videti tabelu 17). Stare omraze nisu nestale (Bugarska, pa do-nekle i Maðarska) ili su još i pojaåane (Albanija, pa i Hrvatska), a u meðuvremenu su stvorene nove (Crna Gora, Bosna i Hercegovina). Što se pak tiåe oåekivawa, odnosno priÿeqkivawa kakvi bi ti odnosi trebalo da budu, stav ispitanika je, generalno posmatrano, pozitivan, što znaåi da oni smatraju kako bi ti odnosi trebalo da budu boqi nego što jesu. Ali, i tu ima "neobiånih" procena i priÿeqkivawa, oåigledno uslovqenih skorašwim dogaðajima, što se u prvom redu odnosi na Crnu Goru, kojoj oåigledno još nije oprošteno otcepqewe, koje se verovatno doÿivqava i kao svojevrsna "izdaja" (tabela 18). Gorwi nalazi upuãuju na oprez u oceni integrativnih potencijala, kako Srbije tako i Vojvodine, odnosno ukazuju na potrebu veãeg uvaÿavawa nasleðenih i novostvorenih ÿarišta dezintegracije, o kojima vaqa ozbiqno i odgovorno raspravqati i na åijem se sanirawu mora temeqno i dugoroåno raditi. Drugim reåima, naša istraÿivawa nesumwivo dokazuju da postoje ne samo potencijali za integraciju, veã i oni za dezintegraciju, a da li ãe prevagu odneti prvi ili drugi, to u najveãoj meri zavisi od delovawa socijalnih aktera, kako domaãih tako i stranih, a pre svega onih koji u svojim rukama koncentrišu najveãu društvenu moã, mada se nikada ne sme zanemariti ni uloga, pa time ni odgovornost, i svih ostalih. 

147

  Reå je o istraÿivawu koje je obavqeno pod rukovodstvom Milana Tripkoviãa, u decembru 2006. godine, na uzorku od 1204 ispitanika, u 23 naseqa iz svih sedam okruga AP Vojvodine: Alibunar, Baåka Palanka, Baåki Petrovac, Beška, Vršac, Ðurðevo, Zrewanin, Kikinda, Mali Iðoš, Mokrin, Novi Beåej, Novi Kneÿevac, Novi Sad, Panåevo, Peãinci, Ruski Krstur, Sombor, Sremska Mitrovica, Srpska Crwa, Stara Pazova, Subotica, Šid i Temerin. 




  LITERATURAA n t o n i ã,Slobodan (2002). Zarobqena zemqa, Beograd: Otkrovewe. A n t o n i ã,Slobodan (2003). Nacija u strujama prošlosti: ogledi o odrÿivosti demokratije u Srbiji, Beograd: Åigoja štampa. A n t o n i ã,Slobodan (2006). Elita, graðanstvo i slaba drÿava, Beograd: Sluÿbeni glasnik. B e c k,Ulrich (2004). Moã protiv moãi u doba globalizacije, Zagreb: Školska knjiga. B e c k, Ulrich; G r a n d e, Edgar (2006). Kozmopolitska Europa. Društvo i politika u drugoj moderni, Zagreb: Školska knjiga. B e g o v i ã, Boris, M i j a t o v i ã, Boško, red. (2001). Korupcija u Srbiji, Beograd: Centar za liberalno-demokratske studije. B e k, Ulrih (2001). Riziåno društvo, Beograd: Filip Višnjiã. B e r g e r, Peter L. (1995). Kapitalistiåka revolucija. Pedeset postavki o blagostanju, jednakosti i slobodi, Zagreb: Naprijed. B o b i o, Norbert (1995). Liberalizam i demokratija, Beograd: Zavod za udÿbenike i nastavna sredstva. B o l å i ã, Silvano i dr. (1995). Društvene promene i svakodnevni ÿivot: Srbija poåetkom devedesetih, Beograd: Institut za sociološka istraÿivawa Filozofskog fakulteta u Beogradu. B r d a r, Milan (2004). Osnovne strategije tranzicije i wihova logika: akteri, alternative i perspektive, Beograd: Sociološki pregled, 3/2004, str. 445-462. B r d a r, Milan (2006). Dinamika reformsko-demokratskih kapaciteta u strukturnim promenama subjekta tranzicije, Beograd: Sociološki pregled, 2/2006, str. 137-164. B u r d i j e, Pjer (1999). Signalna svetla, Beograd: Zavod za udÿbenike i nastavna sredstva. C v e t k o v i ã, Vladimir, prired. (2002). (Re)konstrukcija institucija. Beograd: Institut za filozofiju i društvenu teoriju. D a l, Robert (1997). Poliarhija. Participacija i opozicija, Beograd: Filip Višnjiã. D a m j a n o v i ã, Milan, ured. (2002). Politikološke teme, Beograd: Magna agenda. D o m e n a k, Ÿan-Mari (1991). Evropa: kulturni izazov, Beograd: Biblioteka XX vek. Ð o r d a n o, Kristijan (2001). Ogledi o interkulturnoj komunikaciji, Beograd: Biblioteka XX vek. E p š t e j n, Mihail (1998). Postmodernizam, Beograd: Zepter book world. F u k u j a m a, Frensis (1997). Sudar kultura, Beograd: Zavod za udÿbenike i nastavna sredstva. F u k u j a m a, Frensis (2002). Kraj istorije i poslednji åovek, Podgorica i Banja Luka: CID i Romanov. F u k u j a m a, Frensis (2003). Naša posthumna buduãnost, Podgorica: CID. G i d e n s, Entoni (1998). Posledice modernosti, Beograd: Filip Višnjiã. G o l u b o v i ã, Zagorka (2006). Kuda ide postoktobarska Srbija, Beograd: Sluÿbeni glasnik. G r u p a a u t o r a (1996). Legitimnost demokratske vlasti, Zagreb: Naprijed. G r u p a a u t o r a (2003). Kritiåki pojmovnik civilnog društva I, Beograd: Grupa 484. H a n t i n g t o n, Semjuel P. (2004). Treãi talas, Beograd: Stubovi kulture. H e l d, Dejvid (1997). Demokratija i globalni poredak, Beograd: Filip Višnjiã. H e n k o k, Graham (2002). Gospodari siromaštva, Beograd: Plavi krug i Neven. K a n i n g a m, Frenk (2003). Teorije demokratije, Beograd: Filip Višnjiã. K o e n e n -I t e r, Ÿak (2005). Sociologija elita, Beograd: Clio. 


8

  Tabela 1. -Na osnovu Vašeg iskustva i iskustva qudi sa kojima o tome razgovarate, mislite li da je kod nas za uspešno obavqawe posla potrebno imati dobru vezu? 


		Frekvencije	%
	Ne	59	4.9
	Da, ali samo za krupnije poslove ili usluge	286	23.8
	Da, za bilo koji posao ili uslugu	803	66.8
	Ne znam	54	4.5
	UKUPNO	1202	100.0



  Tabela 2. -Na osnovu Vašeg iskustva i iskustva qudi sa kojima o tome razgovarate, mislite li da je kod nas za uspešno obavqawe posla potrebno dati novac onome ko vam u tome moÿe pomoãi? 


		Frekvencije	%
	Ne	183	15.2
	Da, ali samo za krupnije poslove ili usluge	428	35.5
	Da, za bilo koji posao ili uslugu	465	38.6
	Ne znam	128	10.6
	UKUPNO	1204	100.0



  Tabela 3. -Da li ste Vi liåno ili qudi u koje imate poverewa bili u prilici da morate dati novac ili neku drugu materijalnu vrednost kako biste obavili neki posao ili obezbedili sebi neku uslugu? 


		Frekvencije	%
	Ne	581	48.3
	Da, ali sam to odbio	127	10.5
	Da, ali retko, svega jednom ili dvaput	210	17.4
	Da, više puta	159	13.2
	Da, åesto	23	1.9
	Ne mogu da se izjasnim o tome	104	8.6
	UKUPNO	1204	100.0



  Tabela 4. -Mislite li da je u redu ako se neko podmiãuje za uslugu koju åini, a koja inaåe predstavqa wegov/wen posao za koji prima platu? 


		Frekvencije	%
	Da	16	1.3
	Ne, i trebalo bi strogo kaÿwavati one koji mito primaju	530	44.1
	Ne, i trebalo bi strogo kaÿwavati kako one koji mito primaju, tako i one koji ga daju	381	31.7
	Ne, ali se tu ništa ne moÿe uåiniti, jer je postalo toliko rašireno da se gotovo moÿe smatrati normalnim	249	20.7
	Ne znam, nemam stav o tome	25	2.1
	UKUPNO	1201	100.0



  Tabela 6. -Kakvo je Vaše mišqewe o qudima koji su se kod nas naglo obogatili posle raspada socijalizma? 


		Frekvencije	%
	To su sposobni i marqivi qudi koji su samo dobro iskoristili priliku koja im se ukazala	70	5.8
	To su sposobni, ali nemoralni qudi koji su zloupotrebili naše nevoqe za liåno bogaãewe	520	43.3
	To su nesposobni i nemoralni qudi, koji su pokrali narod		
	i drÿavu i kojima bi trebalo oduzeti tako steåenu	515	42.9
	imovinu		
	Ne znam, nemam stav o tome	96	8.0
	UKUPNO	1204	100.0



  Tabela 7. -Kako danas ÿivite Vi i Vaša porodica? 


		Frekvencije	%
	Odliåno	36	3.0
	Dobro	407	33.8
	Podnošqivo	605	50.2
	Loše	142	11.8
	Nepodnošqivo	14	1.2
	UKUPNO	1204	100.0



  Tabela 8. -U odnosu na period pre politiåkih promena iz 2000. godine, da li se Vaš ÿivot i ÿivot Vaše porodice moÿe oznaåiti kao: 


		Frekvencije	%
	Boqi	467	39.3
	Lošiji	245	20.6
	Isti	477	40.1
	UKUPNO	1189	100.0



  Tabela 9. -Ako izuzmemo dobro zdravqe i porodiånu sreãu koje svi ÿelimo, šta je za Vas i vašu porodicu najvaÿnije? 


		Frekvencije	%
	Siguran posao i dobra zarada	720	60.0
	Politiåka stabilnost i dobro funkcionisawe demokratije	66	5.5
	Socijalna pravda i smawewe društvenih nejednakosti	196	16.3
	Brÿe prikquåivawe Evropskoj uniji	87	7.2
	Uspešnije ostvarivawe nacionalnih interesa	11	0.9
	Smawivawe kriminala i korupcije	111	9.2
	Nešto drugo	10	0.8
	UKUPNO	1201	100.0



  Tabela 10. -Kakav je Vaš stav o potrebi i moguãnosti prikquåewa Srbije Evropskoj uniji? 


		Frekvencije	%
	Potrebno je da se prikquåimo i moguãe je to uåiniti	380	31.6
	Potrebno je, ali ãe se teško ostvariti	522	43.4
	Potrebno je, ali je nemoguãe to ostvariti	36	3.0
	Moguãe je prikquåewe, ali nije potrebno	139	11.6
	Nemoguãe je prikquåiti se, a nije ni potrebno	48	4.0
	Ne znam, nemam stav o tome	77	6.4
	UKUPNO	1202	100.0



  Tabela 11. -Ako biste imali prilike da odluåujete, za šta biste se najpre opredelili? 


		Frekvencije	%
	Za prikquåewe Evropskoj uniji i NATO paktu	268	22.4
	Samo za prikquåewe NATO paktu	4	0.3
	Samo za prikquåewe Evropskoj uniji	398	33.2
	Za slobodan protok qudi, roba i usluga, bez prikquåewa NATO paktu i Evropskoj uniji	379	31.6
	Svejedno mi je	72	6.0
	Ne znam, nemam stav o tome	77	6.4
	UKUPNO	1198	100.0



  Nasuprot tome, u ocewivawu najveãih nedostataka ulaska Srbije u Evropsku uniju, ispitanici se mnogo mawe rukovode racionalnim motivima, a više su podloÿni podlegawu iracionalnim strahovima ili povoðewu za predrasudama (tabela 15). 


	Tabela 14. -Šta bi, po Vašem mišqewu, bile najveãe prednosti ulaska Srbije u Evropsku
	uniju?		
		Frekvencije	%
	Slobodan pristup evropskom trÿištu rada, veãa sloboda		
	kretawa i veãe moguãnosti putovawa i usavršavawa	641	53.4
	u inostranstvu		
	Poveãawe stranih ulagawa i dobijawe veãe materijalno-finansijske pomoãi iz inostranstva	201	16.7
	Veãe poštovawe qudskih prava i boqa zaštita prava mawina	55	4.6
	Razvoj demokratije i politiåka stabilnost u našoj zemqi	77	6.4
	Poboqšawe bezbednosti i jaåawe odbrambene moãi naše zemqe	13	1.1
	Smawivawe kriminala i korupcije kod nas	97	8.1
	Nema nikakvih prednosti	84	7.0
	Ne znam, nemam stav o tome	33	2.7
	UKUPNO	1201	100.0
	Tabela 15. -Šta bi, po Vašem mišqewu, bili najveãi nedostaci ulaska Srbije u Evropsku
	uniju?		
	Frekvencije	%
	Uništewe naše privrede, a posebno poqoprivrede, koja ne moÿe da izdrÿi inostranu konkurenciju	196	16.4
	Inostrano prisvajawe naših prirodnih bogatstava i iskorišãavawe naše radne snage	336	28.1
	Poveãana nezaposlenost, nesigurnost radnih mesta		
	i gubitak steåenih socijalnih prava, posebno	190	15.9
	u zdravstvu i obrazovawu		
	Gubitak nacionalne nezavisnosti i nacionalnih		
	posebnosti, slabqewe naših odbrambenih moãi, te daqe	80	6.7
	cepkawe Srbije i gubqewe wenih teritorija		
	Preterano zapadwaštvo, slabqewe naših tradicionalno		
	dobrih odnosa s Rusima i uvlaåewe u ratove za interese	48	4.0
	drugih		
	Daqe poveãawe kriminala i korupcije	22	1.8
	Nema nikakvih nedostataka	157	13.1
	Ne znam, nemam stav o tome	168	14.0
	UKUPNO	1197	100.0



  Tabela 16. -Koje su, po Vašem mišqewu, najveãe prednosti Vojvodine? 


		Frekvencije	%
	Plodno poqoprivredno zemqište i moguãnosti razvoja poqoprivrede	697	58.0
	Razvoj prehrambene i druge industrije	117	9.7
	Povoqan geografski poloÿaj, saobraãajne veze i razvoj turizma	117	9.7
	Višenacionalni sastav stanovništva	102	8.5
	Obrazovawe, nauka i kultura	97	8.1
	Blizina zemaqa koje su veã ålanice Evropske unije (Maðarska) ili ãe to uskoro postati (Rumunija, Bugarska)	39	3.2
	Naše specijalne veze s Rusijom i moguãnosti uspostavqawa		
	dobrih odnosa s drugim nezapadnim zemqama, kao što su	6	0.5
	Kina, Indija i dr.		
	Nešto drugo	5	0.4
	Ne znam, nemam stav o tome	20	1.7
	UKUPNO	1201	100.0



  Tabela 18. -Molimo da iskaÿete Vaše mišqewe o tome kakvi bi naši odnosi trebalo da budu s pojedinim susednim drÿavama: 


		dobri	%	osredwi	%	loši	%	ukupno
	Albanijom	771	64.1	282	23.5	149	12.4	1202 (100.0)
	Bosnom i Herc.	1084	90.2	108	9.0	10	0.8	1202 (100.0)
	Bugarskom	1086	90.3	110	9.2	57	4.8	1202 (100.0)
	Crnom Gorom	1057	87.9	116	9.7	29	2.4	1202 (100.0)
	Hrvatskom	972	80.9	190	15.8	40	3.3	1202 (100.0)
	Maðarskom	1098	91.3	94	7.8	10	0.8	1202 (100.0)
	Makedonijom	1125	93.6	72	6.0	5	0.4	1202 (100.0)
	Rumunijom	1091	90.8	106	8.8	5	0.4	1202 (100.0)

Deo kulturne elite koji ima ambiciju da oåuva autonomiju ("kritiåki intelektualci") praktiåno je beznaåajan u svojoj izolovanosti i marginalizovanosti i on se najåešãe samo jada i ispoveda unutar uskog i zatvorenog kruga istomišqenika, daleko od oåiju javnosti; dok se drugi (znatno veãi) odavno otarasio iluzije o autonomnosti, svrstavajuãi se uz neku od strana i dimenzija moãi, domaãih ili stranih, pa se "angaÿovano" i "principijelno" gloÿi za wihov raåun i za neku svoju sitniju 

korist.3 Za sada, politiåke elite uspešno reketiraju bogataše, dok ovi, sa svoje strane, dobro iskorišãavaju pozicije "svojih" politiåara da bi, kao stvarni "gospodari iz senke", uveãali bogatstvo i zaštitili ga od tranzicionih rizika. Najkrupniji igraåi iz 

ekonomske elite pri tom, kako izgleda, uspešno se klade i igraju na više politiåkih trkaåa, te stoga ostaju uglavnom pošteðeni povremenih kampawa "borbe protiv kriminala i korupcije". Da li ãe se ta autonomija proširiti i stabilizovati, dovodeãi do postepenog razdvajawa politike i privrede -ostaje da se vidi. 

Ubrzani ritam pristupa elitama i inaåe je karakteristiåan za krizna vremena, dok usporeniji ritam ide s institucionalnom stabilnošãu. (K o e n e n -I t e r, 2005) Na osnovu toga, moglo bi se reãi da sada u srpskom društvu prisustvujemo fazi stabilizacije i usporavawa ritma pristupa eliti, kao i wenom sve veãem zatvarawu. 

Prema ovom stanovištu, "razjediwena elita" bi onda bila vezana s "nestabilnim reÿimom", "elita objediwena konsenzusom" bi bila svojstvena "stabilnom predstavniåkom sistemu", dok bi "ideološki ujediwena elita" odgovarala "stabilnom nepredstavniåkom sistemu". 

Kao što je poznato, ovaj izraz koristi Moska (Gaetano Mosca) da bi wime oznaåio ideološko-manipulativna sredstva, sastavqena obiåno od racionalnih i iracionalnih elemenata, kojima se sluÿi "politiåka klasa" da bi tako obezbedila "opšteprihvaãenu" moralnu i pravnu osnovu svoje vlasti. 

Slobodan Vukoviã, jedan od naših najboqih istraÿivaåa korupcije, ukazuje na postojawe tri wena osnovna tipa: prvi tip je oznaåen kao dodatno plaãawe javnom sluÿbeniku za ostvarivawe prava odnosno za dobijawe prava (dobra ili usluge) ili za wegovo ubrzavawe koje, po zakonu, sleduje pojedincu ili privrednom subjektu -ovaj oblik je, prema wegovom anketnom istraÿivawu privatnih preduzetnika, najrašireniji u Srbiji; drugi tip predstavqa podmiãivawe uz kršewe prava, što znaåi sticawe prava (dobra ili usluge) koja koruptora ne sleduju po zakonu ili podzakonskom aktu -taj tip je drugi po raširenosti u Srbiji; treãi tip bi bio podmiãivawe radi mewawa zakona, odnosno prilagoðavawe pravne regulative interesima koruptora, radi ostvarivawa dobra ili usluge -on je u Vukoviãevom istraÿivawu bio najmawe raširen u Srbiji, dok je, nasuprot tome, taj tip karakteristiåan baš za razvijena društva. (V u k o v i ã, 2003) Polazeãi od toga da u društvima gde ima više vladavine prava mawe je korupcije i obrnuto, gde je vladavina prava oskudna ili gde pravne drÿave nikada nije bilo, ili je, pak, ona rastoåena, korupcija je više raširena i razvila je dubqe korene, Vukoviã ipak skreãe paÿwu na åiwenicu da je u razvijenim društvima izraÿena selektivnost pravde, što znaåi da vladavina prava ovde mawe vaÿi za pripadnike vrha piramide društvene moãi i vlasti, pa se time mogu objasniti uoåene razlike izmeðu razvijenih (korupcija na vrhu piramide i u pojedinim segmentima) i nerazvijenih društava (korupcija zahvata celo društvo), mada bi objašwewe ove razlike bilo nepotpuno ukoliko mu se ne pridodaju i drugi åinioci, a pre svega siromaštvo koje je upravo najpogodnija osnova ne samo za širewe korupcije, osobito sitnije, veã i za relativizaciju u wenoj osudi, o åemu se detaqno govori u Vukoviãevoj studiji. 

LATE TRANSITION IN SERBIA AND (IM)POSSIBILITY TO "ENLIGHTEN" THE SERBIAN ELITES by

Milan Tripkoviã Gordana Tripkoviã 

Summary

The paper presents results of the latest authors' research on elitization, criminalization and late transition of Serbian society. Those issues are considered to be the most important obstacle for modernization and for internal and external integration of Serbian society, in other words, they are treated as a key element of Serbia's isolation and its non-adjustment and conflicts with the rest of the world, as well as with itself. In that context, special attention is given to the definition of Serbian society's disintegrative characteristics, and also to recognizing its integrative potentials. Such orientation set the two directions of the research: on one hand, authors tried to define substantial elements of Serbian elites and to determine their crucial role and biggest responsibility in the processes of (dis)integration of Serbian society in the time of late and accelerated transition; and, on the other hand, authors tried to identify conditions under which the elites could become interested in democratization and stabilization of the society, as well as in the institutionalization of "socially contrived market" (Mancur Olson), which can certainly be considered as the best and most lasting basis of regional association and inclusion in the so called, "wider European integrations". 
Key words: transition, elitization, criminalization, integration, Serbia
Å L A N C I I R A S P R A V E