godine u Dubrovniku. Istorijska analiza, zasnovana uglavnom na dokumentarnim podacima, ali i nekolicini narativnih izve{taja nastalih u vreme blisko sklapawu braka, navodi na zakqu~ak da je, uprkos evidentnom umawivawu zna~aja te veze, ~emu su neki krugovi izve{ta~a pribegavali, woj u vreme sklapawa ipak bio pridavan {iri politi~ki zna~aj, te da je korist od ovog kratkotrajnog braka Leonardo III Toko imao i posle Mili~ine smrti. 

prisustvovao je veliki broj uglednih svedoka, kao i visokih zvanica "latinskog, gr~kog i slovenskog jezika,OE 8 a neobi~no elaborirane formule obe}awa o uzajamnom po{tovawu budu}ih supru`nika tako|e pokazuju da je brak bio vi-|en kao veza od posebnog zna~aja. 9 Ipak, neki detaqi iz bra~nog ugovora jednako nedvosmisleno ukazuju na ne{to drugo. Uslovi braka i ven~awe utana~eni su u evidentnoj `urbi, svega nekoliko dana pre obavqawa samog ~ina stupawa u brak, 10 prilikom ne{to sve~anije ceremonije, daleko mawe rasko{ne od pre-i post-nupcijalnih proslava, kakve bi trebalo da prate jedan ovakav doga|aj, 11 dok su tro{kovi za slavqe bili skromni i, kako izgleda, najve}im delom podmireni od strane dubrova~kih vlasti. 12 Neobi~nost sklapawa ovoga braka ogleda se i u odsutnosti mlado`ewe, te ~iwenici da su umesto wega brak sklopili wegovi opunomo}eni izaslanici, 13 dok te`inu iskqu~ive deklaracije o saglasnosti obe strane na bra~ni `ivot prema kanonima katoli~ke crkve i zakonima Svetog Rimskog Carstva izazivaju naznake vizantijske pravne prakse, kojima se odre|uju neka pitawa polo`aja budu}e Leonardove supruge. 14 vi brak despota Leonarda III Toko 157 8 Ugovor, 215-216, red. 190-195 (reference na redove prate savremeno izdawe). 9 Za ove formule Ugovor, 211, red. 27-35, 212-213, 78-90, i komentar, str. 224, nap. 10. Za sli~ne formule u drugim va`nim brakovima sklopqenim u Dubrovniku XV veka, Janekovi}-Romer, Rod i grad, 61. 10 Mada postoje indicije da se o ovom braku generalno razmatralo u ranu jesen 1462. (v. dole, str. 12-14), hronologija wegovog sklapawa koju otkrivaju Ugovor, str. 211, red 8 i DA, Diversa Cancellariae, vol. 71, fol. 32r, jasno pokazuje da su neposredne pripreme za brak izvr{ene za mawe od dve sedmice, u periodu nakon 11. aprila 1463, a pre 30. aprila iste godine. Cf. J. Tadi}, Promet putnika u starom Dubrovniku (Dubrovnik, 1939), 98, i \. To{i}, Posqedwa bosanska kraqica Mara, Zbornik za istoriju Bosne i Hercegovine 3 (2002) 40. O `urbi strana Toko i Brankovi} tako|e svedo~i i hronolo{ka podudarnost pravnog ~ina (contractio matrimonii) i ceremonijalnog dela ven-~awa, ~inova u drugim slu~ajevima obi~no razdvojenih mesecima pa i godinama. N.b. -nasuprot uobi~ajenoj uplati miraza pre ven~awa, klauzula Ugovora koja ugovara uplatu miraza u vreme kada Milica bude stigla u dom svoga supruga (str. 213, red. 111-113), dakle, nakon obavqene ceremonije ven~awa, kako se ~ini, po{tuje dubrova~ki zakon donesen svega par sedmica pre ven~awa Leonarda i Milice, v. Liber Croceus, ed. B. M. Nedeqkovi}, u Zbornik za istoriju, jezik i kwi`evnost srpskog naroda, III odeqewe, kwiga XXIV (Beograd, 1997), cap. 34, str. 34 (28. mart 1463). 11 Ugovor, 215-216, red. 180-199. O svadbenim sve~anostima u Dubrovniku u vreme blisko ovoj svadbi Dini}-Kne`evi}, Polo`aj `ene, 76-77. Atmosferu ove svadbe svakako su nadvisivale sve~anosti koje su Dubrov~ani organizovali povodom udaje Milicine majke Jelene za Lazara Brankovi}a u jesen 1446., v. B. M. Nedeqkovi}, Dubrovnik u svatovima kneza Lazara \ur|evi}a, Zbornik Filozofskog fakulteta u Beogradu (=ZFFB) 8/2 (1964) 479-523; M. Spremi}, Despot \u-ra| Brankovi} i wegovo doba (Beograd, 1994), 315-319. 
12 DA, Diversa Cancellariae, vol. 71, fol. 32r. Resti}ev nastavlja~, p. 361. 13 Cf. Janekovi}-Romer, Rod i grad, 65, o tada{wem obi~aju da mlado`ewe li~no pregovaraju oko uslova sklapawa braka. Leonardovi izaslanici bili su Galasije Ruso (Russo/oeRuffoOE) i Ja-nu}ije Morelo. O Galasiju Ze~evi}, Bra~ni ugovor, 224, i nap. 12. Navedenom komentaru o wemu ovom prilikom dodajem ~iwenicu da wegovo ime nije zabele`eno ni u jednoj italijanskoj grani ove porodice tokom XV veka, (G. Caridi, La spada, la seta, la croce: i Ruffo di Calabria dal XIII al XIX secolo ‰Torino, 1995Š), {to ~ini izvesnom pretpostavku da je Galasije bio pripadnik ogranka ove porodice koji se u Gr~koj na{ao ranije, po svoj prilici prate}i Toko gospodare u XIV veku. 14 Ugovor, 211, red. 30-33; ibid., red. 40-43; 214, red 122. Zapadni usus ogleda se i u ugovornoj klauzuli po kojoj je Milica mogla tokom braka raspolagati polovinom svoga miraza, kao i uzmirazjem (donatio per nuptias). Elementi bliski vizantijskoj praksi ogledaju se najboqe u ~iwenici da je sa Milicine strane, uprkos wenom punoletstvu, pregovore i zakqu~ewe braka kao i Pogled na politi~ku situaciju u regionu, u vreme sklapawa braka daje jasan odgovor na to za{to sklapawu ove veze Dubrov~ani, kao ni ostali savremenici upu}eni u doga|aj, nisu mogli pridati o~ekivani zna~aj -dobro je bila poznata ~iwenica da se nijedna supru`ni~ka strana nije mogla pohvaliti istaknutim polo`ajem. Milica je, kako znamo, u svoj brak unela teret te{kih okolnosti koje su je pratile tokom wenog dotada{weg `ivota: neslo`na porodica, gubitak oca, a zatim i domovine i povla{}enog `ivota u blizini trona. 15 Wenom siroma{nom politi~kom mirazu svakako treba dodati i nesumwivo te{ko iskustvo plemenitih pojedinaca iz romejskog sveta koji su pretrpeli osmansko osvajawe i egzil. 16 U trenutku sklapawa svoga braka, Milica je ve} ~etiri godine -tre}inu svoga dotada{weg `ivota 17 -provela sa majkom u iz-begli{tvu koje ih je od Srbije, preko Ugarske, Bosne, mogu}e Peloponeza, a verovatno i Krfa i Ankone, dovelo u Dubrovnik. 18 Politi~ko breme wenog su-158 Nada Ze~evi} utvr|ivawe miraza obavila wena majka, dok je Milica li~no dala samo saglasnost i zakletvu (Ugovor, 211, red. 17-20 i 213, red. 99-100 i 110-111). G. Buckler, Women in Byzantine Law about 1100 A. D., Byzantion 11/2 (1936) 397 i 412. Za sli~nu proceduru u Srbiji, Dini}-Kne`evi}, Polo`aj `ene, 72. ^iwenica da je brak sklopqen prema kanonima rimske crkve otvara pitawe Milicinog eventualnog konfesionalnog preobra}ewa. Mogu}nost da je Milica zbog svoga braka prihvatila katoli~anstvo nigde nije direktno dokumentovana, no sude}i prema analogiji sa sli~nim slu~ajevima preobra}ewa katolkiwa u Srbiji (Dini}-Kne`evi}, Polo`aj `ene, 62), kao i dobro poznatoj ~iwenici da je jedan deo ~lanova Milicine porodice sa maj~ine strane ispovedao katoli~anstvo -ili mu je bar bio deklarativno naklowen -nije nemogu}e da se tako ne{to uistinu dogodilo. Nasuprot nedostatku pomena ovog pitawa u Milicinom bra~nom ugovoru, brak wene ro|ake Jelisavete sa Matijom Huwadijem izri~ito je uslovqen nevestinim ostankom u pravoslavqu, v. M. Spremi}, Despot \ura| Brankovi} i papska Kurija, ZFFB 16 (1989) 173. No, ~ak i ukoliko je Milicina udaja doista zna~ila promenu wene verske konfesije, u vreme kada su i mo}niji Romeji od we katoli~anstvo videli kao jedinu mogu}nost opstanka (\uri}, Sumrak Vizantije, 334-340) takav potez svakako ne bi trebalo smatrati neobi~nim. 15 O smrti wenog oca, despota Lazara Brankovi}a u januaru 1458, te porodi~nom razdoru koji je neposredno usledio nakon toga v. Dini}-Kne`evi}, Sremski Brankovi}i, 6-7, Spremi}, Despot \ura|, 515-20; 574. O politi~kim neprilikama koje su usledile za namesni{tvo A. Veselinovi}, Granica izme|u Srbije i Bosne u XV veku, u Bosna i Hercegovina od sredwega veka do novijeg vremena, Me|unarodni nau~ni skup 13-15. decembar 1994 (Beograd, 1995) 87-100. 16 O razli~itim aspektima egzila najmarkantnijih pojedinaca i grupa izbeglica od Osmanlija, W. Miller, Balkan Exiles in Rome, in id., Essays on the Latin Orient, Amsterdam 1964 repr , 497-515; N. Iorga, The Exiles, in id., Byzantium after Byzantium, Engl. translation L. Treptow (Iaôi-Oxford, 2000) 31-55. J. Harris, Greek emigres in the West 1400-1520 (Camberley, Surrey, 1995). 17 Ra~unaju}i prema dobi wene najstarije sestre Mare, koja je 1459. godine imala 12 godina, Milica je mogla imati u vreme udaje -kada je svakako bila punoletna -izme|u 13 i 15 godina. O tome M. A. Purkovi}, K}eri kneza Lazara (Melburn, 1957) (Palermo, 1967-1975), vol. 3, fasciculum 24, no. 7196; tako-pruga nije bilo ni{ta lak{e: Leonardovo odsustvo sa sopstvenog ven~awa upravo je najboqa ilustracija te`ine polo`aja u kome se nalazio, i{~ekuju}i u prole}e 1463. godine kona~an napad Osmanlija. 19 Domen porodice Toko godinama se smawivao -od smrti wegovog oca Karla II 1448. godine do leta 1460, jedina wihova utvrda na kopnu u Epiru, koji je porodica nekada u celosti posedovala, bila je Vonica, a neposredno u vreme ven~awa ~ak je i porodi~no jezgro na jonskim ostrvima bilo ugro`eno osmanskim napadima. 20 Pri organizovawu odbrane, Leonardo se nije mogao oslawati na sopstvene snage: produktivna mo} wegove vlasti nezadr`ivo se smawivala, a za odbranu nije nedostajao samo novac, ve} i qudstvo, oru`je, pa ~ak i osnovne `ivotne namirnice. 21 Od svojih suverena Leonardo se nije mogao nadati nikakvoj za{titi. Dvojica od wih, tada{wi aragonski kraq u Napuqu Ferante (1458-1494) i \ovani Antonio Balzo Orsini, tarantski princ, u ovo vreme bili su vi{e zainteresovani za re{ewe me|usobnog sukoba nego za odbranu wima dalekih prekomorskih poseda porodice Toko. 22 Tek od svog tre}eg formalnog za{titnika, Mleta~ke republike, Leonardo nije mogao da o~ekuje ni{ta dobro -Mle~ani su mu ve} du-`i niz godina nerado davali krajwe simboli~nu pomo}, dovoqnu tek toliko da se domen odr`i do onog trenutka kada bi ga oni bez ikakvog otpora mogli pot-~initi svojoj direktnoj vlasti. 23 Dobra ilustracija mleta~kog neraspolo`ewa prema Leonardu dolazi iz pore|ewa sa wihovim neskrivenim favorizovawem \ur|a Kastriotija. Samo jednom prilikom tako su ovoga Mleta~ke vlasti, izme|u ostalog, pomogle sa 2000 dukata, dok wihove donacije Leonardu nikada Kako izlazi iz svega re~enog, ~ini se da su pomenute vesti narativnih izvora o va`nosti braka Leonarda Toko i Milice Brankovi}, rezultat preterivawa. No, sa druge strane, ukoliko je politi~ki zna~aj braka bio odista neznatan, kako to sugeri{u dubrova~ki dokumenti iz vremena wegovog sklapawa, tada neuobi~ajeni koraci koje je Leonardo Toko u~inio stupaju}i u tu vezu ostaju bez obja{wewa. Naime, za razliku od svojih predaka, mu{kih naslednika Toko poseda u Gr~koj, koji su se svi, bez izuzetka incestoidno, ali strate{ki pro-mi{qeno, vezivali za pripadnice uskog endogamog kruga mo}nih italijanskih porodica koje su gravitirale napuqskom tronu -Orsini, A}auoli, Buondelmonti 24 -Leonardo se, brakom sa Milicom, vezao za dinastiju koja ne samo da nije bila bliska italijanskim krugovima, ve} je tradicionalno bila vezana za pravoslavqe 25 u ~ije simpatizere Leonardovi preci zasigurno nisu spadali. 26 akav Leonardov postupak name}e nekoliko pitawa vezanih za motive za sklapawe braka. [ta je veza sa Milicom, li{enom pogodnosti svoga plemenitog porekla, mogla doneti Leonardu kada je gubitak vlasti i uticaja bio siguran? Da li je, u takvoj situaciji, weno srpsko-vizantijsko porodi~no nasle|e zaista moglo imati zna~aja, i to takvog da je Leonardo kovawe planova o sigurnoj `enidbenoj alijansi sa bilo kojom plemenitom nevestom iz poznatih apeninskih krugova podredio sklapawu braka sa princezom bez domovine? Jednako, {ta je Milicu, izlo`enu svim mogu}im nepogodama egzila, navelo da pristane na `ivot sa mu`em koji je svakog ~asa mogao da do`ivi sudbinu koja je ve} zadesila wu, naslednike wenog oca ili dedu po majci? 
Pogled na izvorne naznake o li~nim interesima ven~anih strana pokazuje da su trenutne egzistencijalne potrebe supru`nika svakako imale znatnu ulogu u wihovom pristanku na ovaj brak. Za Milicu, i wenu majku koja je u Dubrovniku aktivno ugovarala bra~nu vezu, a zatim se i pridru`ila }erci na posedu porodice Toko, 27 udaja za Leonarda otvarala je perspektivu, makar i privremenog, prestanka ~estog i neprijatnog preseqewa. Sa stanovi{ta wihove finansijske situacije, bra~ni aran`man tako|e je obe}avao solidno obezbe|ewe bu-du}i da je u ime duarija (uzmirazja) Milica trebalo da dobije 4.000 dukata, plus godi{we prihode od imawa porodice svoga supruga na Kefaloniji u iznosu od 1.000 dukata, 28 mogu}nost da te prihode uve}a u slu~aju da Leonardo po-160 Nada Ze~evi} nisu prelazile nekoliko stotina dukata (npr. AAV 3: 25, no. 7449; AAV, 3: 24, no. 7236). Otvorene mleta~ke aspiracije na posed Toko zabele`ene su u AAV 3: 25, no. 7282 (4. februar 1463). 24 Genealo{ko stablo porodice Toko u Nicol, The Despotate, 256. 25 Brankovi}i su se, pak, nastojali povezivati sa vizantijskim vladarskim krugovima, na {to Spremi}, Despot \ura|, 320, ukazuje kao na element srpsko-gr~ke simbioze. 26 Otvoreno neprijateqstvo prema pravoslavqu Leonardov predak, Leonardo I (c. 1357-c. 1374) pokazao je progonom pravoslavnih episkopa sa ostrva Lefkade i Kefalonije tokom sedme dekade XIV veka (Miller, The Latins, 292), dok je wegov sin Karlo I (samostalno vladao 1390-1429) u svom pismu Neriju A}ajoliju od 20. novembra 1424, in J. A. Buchon, Nouvelles recherches historiques sur la Principaute franüaise de Moree et ses hautes Baronnies, vol. 2 (Paris, 1843), no. 65, pp. 284-5, veru svojih gr~kih podanika nazvao oevarvarskom.OE 27 Za hronologiju odlaska Milice i Jelene na Lefkadu, v. dole, nap. 76. 28 Ugovor, 214, red. 133-140 i red. 145-150, str. 215, red. 160-163, pokazuje da se ovde radi o oblastima Paliki (rtu na jugozapadu Kefalonije), te izvesnom broju teritorija koje su se na-vrati svoje epirske posede, kao i mogu}nost da samostalno raspola`e polovinom svoga miraza. 29 Na prvi pogled, sli~ni razlozi naveli su i Leonarda na `enidbu. Nevesta je donosila miraz od 9.000 zlatnih dukata, {to je, imaju}i na umu Leonardove lo{e finansije, svakako nagove{tavalo olak{awe. Kada se, me|utim, uzme u obzir to da Milicin miraz nije dolazio u novcu ve} u dragocenostima, te ~iwenica da Leonardo prema odredbama bra~nog ugovora nije mogao u potpunosti da raspola`e ovim predmetima, 30 postaje, ipak, jasno da je wegovu `enidbu potrebno objasniti i nekim drugim razlozima. 
Kako pokazuju tragovi Leonardove prepiske, on je u vreme sklapawa svoga prvog braka o~ekivao zna~ajnu pomo} sa Zapada, ali ne od svojih nezainteresovanih suverena, ve} iz centra zapadnog hri{}anstva, od pape Pija II (1458-1464). 31  godini koja je prethodila Leonardovom ven~awu, 1462-oj, katoli~ki pontifeks obavqao je pripreme za veliki antiosmanski pohod koji je, po wegovoj zamisli, trebalo da okupi sve sile tada{we katoli~ke Evrope, kao i izvestan broj gospodara sa romejskog Istoka. 32 Me|u tim gospodarima najistaknutija figura bio je Toma Paleolog, deda po majci Leonardove neveste. On je nakon gubitka svojih teritorija na Peloponezu u maju 1460, i kratkog boravka na Krfu i Veneciji, od prole}a 1461. svoje izbegli~ke dane uglavnom provodio kao povla{}eni gost u rimskom okru`ewu papske Kurije, zavre|uju}i papinu milost ne samo svojim carskim poreklom, ve} i svojim ranijim vezama sa Kurijom, relikvijom sv. Andrije koju je sve~ano predao papi, te izjavama o svom katoli~anstvu i podr`avawem papske ideje o uniji katolika i pravoslavnih. 33  no mesto u papskim planovima za antiosmanski pohod koji je pozivao na obnavqawe carske vlasti Paleologa, i to po~ev{i od Peloponeza, ~ijim je jednim delom Toma prethodno vladao. 34 Sa Leonardom je situacija bila druga~ija: antiosmanski planeri, ma koliko ga hrabrili, na wega nisu ozbiqno ra~unali. 35 maju}i to sve u vidu, Leonardu je brak sa unukom papinog favorita bio potreban iz perspektive ulaska u krug oblasnih gospodara koji su u planiranoj krsta-{koj ofanzivi imali najboqe izglede za kona~no oslobo|ewe od osmanske opasnosti. Leonardov interes za oro|avawe sa Tomom Paleologom radi wegovog bli-`eg povezivawa sa Kurijom potvr|uju i naizgled sitni izvorni detaqi. Me|u wima su posebno ilustrativni primeri direktnog isticawa ro|a~ke povezanosti despota Toko i Paleologa kroz wihovo zajedni~ko pomiwawe, 36 kao i Leonardove izjave o o~ekivawu teritorijalnih dobitaka u planiranom krsta{kom pohodu -teritorije kojima se nadao nalazile su se upravo u oblasti koja je nekoliko godina pre sklapawa braka pripadala dedi wegove mlade `ene. 37 znaka o o~ekivanosti Leonardovog braka na {irem nivou, navedena u wegovom pismu ovla{}ewa od 11. aprila 1463. inkorporiranom u bra~ni ugovor, 38 ukazuje na to da je interesovawe za ovu vezu ~ak i prevazilazilo li~ne ambicije supru`nika. Direktnih priznawa o ume{anosti istaknutih poli-ti~kih li~nosti i entiteta u osmi{qavawu ove veze, dodu{e, nema, te se do odgovora na pitawe kome je ovaj brak sve mogao koristiti mora do}i posrednim putem, kroz pra}ewe izvora koji osvetqavaju interese onda{wih politi~kih strana zainteresovanih za doga|awa na Balkanu. 39 ako, nekoliko izvornih vesti sugeri{e da je ne mali stepen interesovawa za alijansu Leonarda i Milice postojao kod nevestinog dede, Tome Paleologa, {to je moglo delimi~no da po~iva na ve} postoje}im rodbinskim vezama porodica Paleolog i Toko, nakon udaje Leonardove tetke po ocu, Magdalene-Teodore za Tominog brata, kasnijeg cara Konstantina XI (1449-1453). 40 O ~vr{}em porodi~nom vezivawu Toma je imao razloga da razmi{qa i u vreme koje je neposredno prethodilo braku Leonarda i Milice, kada su wegove teritorije padale pod osmansku vlast. U prilog takvom zakqu~ku ide podatak da je Tomino prvo uto~i{te u begu od Osmanlija leta 1460. bilo upravo ostrvo pod vla{}u porodice Toko, gde ga je Leonardo srda~no primio zajedno sa wegovom `enom, mnogobrojnom decom i ~lanovima gr~kog plemstva koje ga je pratilo. 41 vestan nesigurnosti lutawa koje ga je daqe o~ekivalo, Toma je mogao da brak Leonarda i Milice upravo tada osmi{qava, u nadi da }e wemu i wegovoj porodici oblast pod vla{}u porodice Toko omogu}iti sigurno pribe`i{te. 42 deju o Tominom interesovawu za sklapawe braka wegove unuke i Leonarda podr`avaju i mleta~ki izvori. Iz wih se vidi da je avgusta 1462, ne{to mawe od devet meseci pre ven~awa, Toma od Mle~ana tra`io specijalne prijateqske preporuke kojima se hteo po nekom pitawu obratiti Leonardu. Istom prilikom, Venecijanci su potvrdili i spremnost da wegovu }erku, Milicinu majku Jelenu, tako|e preporu~e gospodaru Toko. 43 Mleta~ki kapitul iz avgusta 1462. 41 Mada ovaj doga|aj jasno bele`i Pii Comm., 1, 8, 1, 367-368, te nagove{tava i Sfrances, Memorii, 40, 12, 122, moderni pregledi Tominog izbegli{tva previ|aju ovu epizodu. Da li se Milica nalazila me|u pomenutim ~lanovima porodice koji su pratili Tomu u ovoj fazi wegovog iz-begli{tva (sa suprugom i mla|om decom Toma se rastao na venecijanskom Krfu u jesen 1460) nije otvoreno re~eno; ukoliko jeste, to bi vodilo zakqu~ku da je svoga supruga li~no poznavala i pre sklapawa braka. 42 Izvesna naznaka postojawa kontakta izme|u Tome i Leonarda u kasno leto sugerisana je i tonom pisma venecijanske uprave Krfa, AAV 3: 24, no. 6959 (23. avgust 1460). Sli~an potez bra~nog povezivawa sa lokalnim gospodarom u otprilike isto vreme (1464.) u~inio je i gr~ki aristokrata Jovan Rali, udav{i svoju k}erku Irinu za Repo{a, ne}aka Skenderbegovog (cf. Musachi, 295), prema O. J. Schmitt, Das Venezianische Albanien (1392-1479) (Munchen, 2001), 599, n. 14 (fragmentarni citat dokumenta iz mleta~ke kancelarije daje detaqe miraza zanimqive za pore|ewe sa Milicinim). 
43 AAV 3: 24, no. 7196, i no. 7197, oba od 12. avgusta 1462. Navedeni podaci o mleta~kim preporukama Jelene i Tome Leonardu i Dubrov~anima, dovedeni u vezu sa Jeleninim putovawem iz Ankone u Dubrovnik koje je usledelo neposredno nakon wenog susreta sa ocem (oktobar 1462), te podatkom o izvesnom Tominom izviwewu koje je Jelena trebalo da usmeno izlo`i Dubrov~anima uz svoje zahteve (DA, Consilium Rogatorum, vol. 17, fol. 142r -digitalni snimak u mom posedu), mogli bi biti veoma zna~ajni u svetlu razmi{qawa o ranijem pripremawu Paleologa za Mili-daqe pomiwe i da je paralelno sa ovim, Jelena od Mle~ana nabavqala i izvesnu sve~anu ode}u. 44 Ode}a nije opisana u detaqe, no da se radi o svadbenoj ode}i Jelenine k}erke, zakqu~uje se iz mleta~ke naznake o Leonardu kao jednom od interesenata za nabavku te ode}e, kao i ~iwenice da se vreme pomenute nabavke podudara sa vremenom u kome su prema regionalnim obi~ajima neveste nabavqale svadbenu ode}u. 45 derni istori~ari koji su pomiwali brak Leonarda i Milice u kontekstu odnosa Dubrovnika i porodice Brankovi} odavno su istakli da je wegovo sklapawe svakako i{lo u prilog gradu pod Sr|em. 46 Prema uvre`enom mi-{qewu, }erka despota Lazara bila je prevelik balast za Republiku sv. Vlaha, u kojoj je sa svojom majkom Jelenom od oktobra 1462. godine. 47 Za ovu nepo`eqnost ~ini se da je mlada princeza mogla da zahvali u najve}oj meri upravo svojoj majci. Kako pokazuju vesti iz dubrova~ke kancelarije, Jelenino pona-{awe u vreme dok je boravila u ovom gradu izazivalo je doma}ine: u grad je sa pratwom do{la nepozvana 48 i ostala svakako du`e nego {to su to doma}ini mogli o~ekivati; izdr`avawe koje je dobila od dubrova~kih vlasti -ne posebno izda{no ali nagla{avano kao gest gostoprimstva 49 -nije je spre~ilo da nekoliko puta poku{a da utera navodne dugove, {to su podanici i predstavnici vlasti Republike bili skloni da shvate kao svojevrsnu nezahvalnost i uznemiravawe. 50 Kona~no, suo~eni sa neposrednim strahom od Osmanlija, koji se od prole}a 1463. ose}ao iz Bosne, gde je kraqevao nevestin zet, Dubrov~ani su se pla{ili da bi se gostoprimstvo koje su ukazali Jeleni Paleolog me|u osmanskim osvaja~ima moglo shvatiti kao ozbiqna provokacija. 51  je za brak Leonarda i Milice postojalo interesovawe i na papskoj Kuriji svedo~i nekoliko detaqa iz wihovog bra~nog ugovora: ceremonijom ven~awa u Dubrovniku dominirali su duhovni svedoci, i to visokog ranga, 52 dok su sva trojica prisutnih svetovnih svedoka bila dubrova~ki plemi}i, dobro upu-}eni u papske antiosmanske planove. 53 Dvojica plemi}a, Junije Gradi} i Sigismund Gu~eti}, bili su u vreme blisko sklapawu braka izrazito anga`ovani na odr`avawu neposrednih kontakata Dubrovnika sa Kurijom i Ugarskom, upravo po pitawima planiranog krsta{kog pohoda. 54  Prilikom razmatrawa zainteresovanosti papskih krugova za brak o kome pi{emo, neophodno je imati na umu i to da se u`urbane pripreme za wegovo za-kqu~ewe vremenski poklapaju sa, isto tako u`urbanim, pripremama Kurije za jednu posebnu diplomatsku misiju -nagovarawe Venecije da u|e u rat protiv Osmanlija uz priznavawe vrhovnog papskog vo|stva u pohodu. Kao {to je poznato, ova misija bila je prili~no osetqivo pitawe s obzirom na to da je papinom planu o povratku Tome Paleologa na Peloponez mleta~ki du`d pretpostavqao zauzimawe ove oblasti za ra~un Venecijanaca. 56 Kada se ovome doda i neskriveni sukob izme|u papskog favorizovawa Tome Paleologa i otvorenog mleta~kog zahteva da ovaj bude potpuno iskqu~en iz pohoda, 57 postaje jasno da Mle~ani svojom vizijom nisu izazvali samo papskog {ti}enika, ve} i ulogu, a konsekventno i autoritet, samog Pija II. 58 Vi|en u svetlu ovoga problema, brak izme-|u Leonarda i Milice lako je mogao da bude rezultat poku{aja Kurije da, vezu-ju}i svog eksponenta za Leonarda kao mleta~kog vazala, zakulisno oja~a osnovicu za zahtevawe mleta~kog u~e{}a u antiosmanskoj koaliciji pod papinim uslovima. 59 {te je poznato da je kqu~na li~nost u sprovo|ewu papske krsta{ke koncepcije i wenom nametawu Mlecima bila osoba koja je dobrim delom i osmislila aktivnosti papinog antiosmanskog projekta iz 1462. i 1463. godine -nikejski kardinal Visarion. 60 Na veze izme|u unija}enog Trapezuntskog Grka jakog carigradskog identiteta i Tome Paleologa ne treba posebno ukazivati -modernoj nauci dobro su poznati detaqi wihovog bliskog prijateqstva, zasnovanog jo{ u vreme kada je katoli~ki kardinal tek postajao pravoslavni sve-{tenik u Moreji pod Teodorom II, kao i podaci o pomo}i i za{titi koju je kao katoli~ki kardinal Visarion ukazivao Tomi, kako u vreme wegovog odolevawa Osmanlijama na Peloponezu, tako i u danima wegovog izbegli{tva. 61 Kao poznanik Leonardove tetke Magdalene, Visarion je u isto vreme slovio i za dobrog poznavaoca porodice Toko. 62 Kada se ove ~iwenice pogledaju u kontekstu Visarionovih antiosmanskih poruka iz vremena bliskog ven~awu, 63 neizbe`no se na-me}e pitawe: da li je brak Leonarda i Milice trebalo da poslu`i kao sredstvo u ostvarivawu Visarionove namere oslobo|ewa Gr~ke i obnavqawa Vizantijskog carstva za ra~un wegovog prijateqa Paleologa -za Kuriju jedinog legitimnog naslednika Carstva na istoku 64 -uz aktivnu pomo} Svete stolice? Sli~no ostalim politi~kim ~iniocima zainteresovanim za regionalna doga|awa, direktno li~no priznawe o ume{anosti u sklapawe ovoga braka Visarion nije ostavio. Ukoliko mu je brak doista slu`io za utvr|ivawe papine uloge u koaliciji tokom pregovora sa Mlecima u julu 1463, ili, mo-`da, ~ak i za osigurawe sopstvenog polo`aja u Veneciji, 65 pomenuti nedostatak priznawa svakako je trebalo da poslu`i prikrivawu wegovih namera. No, i bez ovakvog svedo~ewa, senka Visarionovog prisustva u ogranizovawu braka Leonarda i Milice ~ini se primetnom. Svedok naveden u bra~nom ugovoru odmah iza dubrova~kog rektora bio je Bla`(Vlaho) Konstancijev, 66 bolowski Prvi brak despota Leonarda III Toko 167 61 O detaqima ovoga prijateqstva, D. Zakythinos, Le despotat grec de Moree, vol. 2 (Paris, 1953), 333-334; \uri}, Sumrak Vizantije, 223; Harris, Greek emigres, 113. Posebno korisno novije razmatrawe Visarionove pomo}i izbeglicama sa romejskog istoka, Delacroix-Besnier, Les Grecs unionistes refugies, 49-73. 62 Visarionu se pripisuje autorstvo za epitaf posve}en Magdaleni Toko, po{tovanoj na romejskom dvoru po svojoj rafiniranosti i obrazovawu, PP, 4, 94-5. 63 U vreme neposredno pred sklapawa braka Leonarda i Milice, Visarion je uputio encikliku qubavi i doktrine Grcima, PG 161, 461 sq., gde je naglasio neophodnost unija}ewa. 64 Op{te je poznato da je papin koncept restauracije vlasti Paleologa prenebregavao pretenzije na porodi~ni legat Tominog brata Dimitrija, koji je prihvatio osmansku vlast. Dobar primer isticawa Tominih prava na vizantijski presto iznad prava wegovog brata dolazi iz pisma Pija II Firenci 1461, PP 4, 259-264. 
65 Pii Comm., 1, 12, 20, pp. 587-588. O Visarionovom poslanstvu u Veneciji u leto 1463, Pastor, Geschichte der Papste, 221-222. Ideju da je tokom pregovora sa Venecijom Visarion radio za sopstvenu korist potkrepquje wegova samoidentifikacija tokom 1462-1463. kao "Bessario Venetus,OE koju, pak, nije isticao u svojoj prepisci sa papom ili krugovima bliskim Piju II. O zna~ewu ove identifikacije, J. Monfasani, Bessario Venetus, in Byzantine Scholars, 133-135. Tako|e v. J. Gill, The Sincerity of Bessarion the Unionist, Journal of Theological Studies XXVI (1975) 377-392. 66 Biografski podaci o ovoj li~nosti navo|eni XVI-XIX veka jednoglasno se sla`u u tome da je Bla`Konstancijev bio poreklom Dubrov~anin, te da je oko 1444. poha|ao dominikansku gimnaziju u Bolowi, kao i da je neko vreme nakon toga u Bolowi vr{io najvi{u upravnu funkciju (o organizaciji vlasti u ovome gradu v. dole, nap. 68). Nasuprot ovom konsenzusu, Bla`ev `ivotni put od sredine sedme dekade XV veka tuma~i se toliko razli~ito -izme|u ostalog, navodi se da je bio trebiwsko-mrkawski biskup, kao i opat benediktinskog samostana na Mqetu -da se za-kqu~uje kako je osim wega na bliskom {irem prostoru delovao sli~no jo{ jedan klerik istoga imena, koji je, pak, u jednom trenutku mogao navodno biti i biskup Modona. Kontroverza Bla`a Konstancijevog prati i po pitawu wegovog duhovnog opredeqewa, obzirom na to da mu se u vreme wegovog boravka na Mqetu pripisuje i poku{aj prelaska iz reda dominikanaca u kongregaciju benediktinaca ({to je, navodno, osuje}eno bo`jim provi|ewem). Za detaqe o ovome liku v. Farlati, Illyrici sacri, 298-299; Biografska dela Igwata \ur|evi}a, ed. P. Kolendi}, Zbornik za istoriju, jezik i kwi`evnost srpskog naroda, II odeqewe: spomenici na tu|im jezicima (Beograd, 1935), biskup, 67 li~nost iz kruga klerika ovoga grada na koje je Visarion imao poseban uticaj 68 i koji su i ne{to kasnije (1472) aktivno u~estvovali u sprovo|ewu Visarionovog plana udaje Milicine tetke po majci Zoje za velikog moskovskog kneza Ivana III Vasiqevi~a (1462-1505). 69 Osim Bolowe, biskupa Bla`a Konstancijevog i Visariona direktnije su vezivale i druge stvari -od zajedni~ke pripadnosti dominikanskom redu, 70 preko sli~nih filozofsko-teolo{kih gledi{ta, do qubavi prema pisanoj re~i. 71 Naznakama o Visarionovoj zainteresovanosti za brak Leonarda i Milice treba dodati jo{ i podatak da su Bla`a Konstancijevog na ven~awe uputili sijenski kapiti kao izaslanika gospodina Benase, 72 ~iji su sugra|ani aktivno u~estvovali i u ostalim doga|ajima toga vremena u kojima su glavni protagonisti bili papa Pije II, Visarion i Toma Paleolog. 73 Kada se tome jo{ doda i poznata ~iwenica da Visarion stoji u pozadini svih korisnih kontakata koje su Toma i wegova deca imali na Zapadu, kao i Zojinog braka, a verovatno i nekih ranijih kontakata porodice Paleolog, 74 postaje jo{ izvesnije i latinsku intelektualnu elitu ovoga vremena. Bez namere da ovom prilikom detaqno ulazim u bogatu literaturu za ilustraciju Visarionovih teolo{kih stanovi{ta izra`enih tokom sedme decenije XV veka, ovom prilikom upu}ujem na ~uveni Visarionov spis In caluminatorem Platonem, in Mohler, Kardinal Bessarion, vol. 2. O uticaju u~ewa Tome Akvinskog na pisano delo Bla`a Konstancijevog mo`e se govoriti samo posredno, budu}i da wegov opus u koji se ubrajaju u~ene propovedi nije sa~uvan. Urednik \ur|evi}evog dela, P. Kolendi}, u \ur|evi}, Biografska dela, p. 19; 267, n. 593, navodi da je ne{to od materijala koji se pripisuje ovom kleriku sa~uvano i do ~etvrte dekade XX veka, na`alost, ne preciziraju}i gde i pod kojim naslovom. \ur|evi}, Biografska dela, 19, Bla`u pripisuje jo{ i delo zasnovano na kompilaciji Tome Akvinskog Supra Euangelium S. Ioannis lectura proemium, koje je, navodno, po~iwalo sa oeVidi Dominum sedentem super solium excelsum et elevatum.OE Navedeni po~etak nesumqivo je starozavetni citat, v. Kraq. 1, 22, 19, 2; Qetop. 2, 18, 18, 2; Isaija, 6, 1, 2; Amos, 9, 1, 1, dobro poznat crkvenim piscima sredwovekovnog zapada, npr. Bonaventuri (Collationes in Hexaemeron, ed. F. Delorme, Bibliotheca Franciscana Scholastica Medii Aevi 8 (1934), visio 3, collatio 2, pt. 25, ln. 6). 72 Ugovor, 215, 185-186. Identifikacija ove osobe navedena u Ugovoru predstavqa svojevrsnu zagonetku, budu}i da dubrova~ki dokumenti preostali iz vremena bliskog ven~awu ne pomiwu ovako nazvanu li~nost. Zanimqivo je da kasniji pisci -od kojih nijedan ne navodi Ugovor kao svoj izvor -pomiwu neke od delova Benasine identifikacije navedene u Ugovoru ("de Capitibus de SenisOE), ali ih pripisuju drugim osobama. Farlati, Illyircum sacrum, 173, ih, na primer, dovodi u vezu sa Fran~eskom II, dubrova~kim nadbiskupom koji je umro od kuge 1465 ("Cognomento de Capitibus, seu capiteus, alter a Francisco Capio sive Campano), dok drugi (Crijevi}, Sladi, Gams, Razzi, Le{i}, Krasi}, itd.), smatraju da se radi o pripadniku sijenske porodice ¼Kapita½ i bliskom ro|aku Pija II (detaqniji bibliografski podaci u Krasi}, Povjest dubrova~ke nadbiskupije, 96-97; 99; 103-104; 128 i ibid., n. 392). Identifikacija visokog duhovnika pod imenom "Benassa de Capitibus de SenisOE data u Ugovoru mogla bi da navede i na zakqu~ak da se radi o pripadniku dubro-va~ke plemi}ke porodice Bene{i}. Nasuprot ovim mogu}nostima, me|utim, pisawe pape Pija II, Pii Comm., 1, 8, 12, 7, p. 402, izve{tava da je u vreme blisko ven~awu Leonarda i Milice jedan od wegovih miqenika bio Bartholomeus Benassai, kapit (caput populi) grada Sijene, pripadnik sijenskog aristokratskog roda Benassa (Benassaio), za ~ije ~lanove znamo da su u XV i XVI veku ispoqavali jake politi~ke ambicije i stajali u bliskim vezama sa papama iz tog perioda. Iz ovoga proizilazi zakqu~ak da Benassa pomenut u Ugovoru nije bio dubrova~ki nadbiskup, ve} jedan od upravnika Sijene, li~nost bliska Kuriji Pija II, koja je bolowskog biskupa Bla`a Konstancijevog uputila u svoje ime (pretpostavimo po uputama iz papine blizine) u Dubrovnik za priliku ven~awa Leonarda i Milice. Da zakqu~im: uprkos {turosti i neznatnom broju direktnih dokumentarnih izvornih informacija o braku Leonarda III Toko i Milice Brankovi}, ~ini se gotovo sigurnim da je ova veza u vreme wenog sklapawa bila vi|ena kao zna~ajna politi~ka alijansa koja je obe}avala ne samo ispuwewe li~nih interesa novoven~anog para, ve} i nekoliko vi{ih politi~kih planova. Tri meseca nakon sklapawa braka, u avgustu 1463, strane za koje se ova veza pokazivala korisnom svakako su mogle da budu zadovoqne: strah od osmanskog napada u Dubrovniku je prolazio, 75 Milica i wena majka su se, verovatno na Lefkadi, odmarale od svojih lutawa, 76 Leonardo i Toma, svaki za sebe, o~ekivali su kona-~an pokret zapadne vojske kako bi se jednom zauvek re{ili Osmanlija, dok je nikejski kardinal, tada ve} carigradski patrijarh, Visarion, siguran u diplomatski uspeh svojih tek okon~anih pregovora sa Mle~anima, 77 brojao dane do pokreta wihove flote, koja je daqe trebalo da pokrene ma|arskog kraqa Matiju Korvina, ostale evropske sile, a kona~no i samog papu da zauzme vode}e mesto na krsta{kim la|ama koje bi trijumfalno jedrile ka Gr~koj. 78 i{estruka politi~ka korist koju je brak Leonarda i Milice nagove-{tavao, me|utim, nije dugo potrajala. Kao {to je dobro poznato, papska koalicija nikada nije bila do kraja okupqena, 79 dok su Mleci rat vodili na na~in i sa 170 Nada Ze~evi} sklapawe navodnog prvog braka Tomine k}erke Zoi sa sinom duke od Kalabrije; Miller, The Latins, 454, druga~ije o identitetu navodnog mlado`ewe. Cf. Harris, Greek emigres, 113, n. 139. 
75 Dokumenti dubrova~kih ve}a iz leta 1463. pokazuju da je strah od direktnog napada Osmanlija, o~ekivan tokom juna, ve} krajem slede}eg meseca prolazio. 76 Kako se sla`e ve}ina modernih istori~ara, Milica je nedugo nakon svadbe otputovala u domen svoga mu`a radi ostvarewa braka (consummatio matrimonii). Jelena se ubrzo pridru`ila k}erci, svakako nakon 14. juna, kada je dokumentovana jedna wena molba u DA, Diversa Notariae vol. 47, fol. 36v od 14. juna (mikrofilm Diversa Notariae, III/8/7, Arhiv SANU u Beogradu) i 11. oktobra, kada je umesto we izvesne poslove u Dubrovniku obavio wen dijak Kozma (za detaqne reference o tom dokumentu Dini}-Kne`evi}, Sremski Brankovi}i, 25, n. 104). Navedeni dokument od 14. juna nagove{tava da je Jelena planirala da putovawe obavi do 8. jula (istina, ne ka`e se gde, {to ne treba da ~udi obzirom na to da je ovaj dokument nastao u vreme najve}e osmanske opasnosti po Dubrovnik). Da Milica tom prilikom nije bila sa majkom zakqu~uje se iz nedostatka poime-ni~nog pomiwawa Milice u pratwi koja je trebalo da bude uz Jelenu na tom putu (oefamula et comi-tiuaOE). Navedeni izraz, osim {to potvr|uje pretpostavke o razli~itom vremenu odlaska majke i }erke u Toko domen, otvara i pitawe: da li je Milicina mla|a sestra Irina u periodu izme|u boravka u Dubrovniku (Spremi}, Despot \ura|, 552) i svoje udaje za Skenderbegovog sina (v. gore, nap. 59) izvesno vreme boravila i u Toko oblasti? 
77 O ulasku Venecije u rat protiv Osmanlija kasnoga leta 1463, i toku po~etnih operacija, Pastor, Geschichte der Papste, 223-261; R. Lopez, Il principio della guerra Veneto-Turca nel 1463, Archivio Veneto, series 5, 15 (1934) 45-131. Za hronologiju papinog postavqawa Visariona za carigradskog patrijarha v. Literaturu navedenu u nap. 60. 78 Papa Pije II po~etak krsta{kog pohoda proglasio je Bulom od 22. oktobra 1463, za tekst v. A. Theiner, Vetera Monumenta Slavorum Meridionalium, vol. 1 (Zagreb, 1863), 474-481. 79 Kako je dobro poznato, u kasno leto 1464, Mleci su u Moreji razoru`ali galije nekih od u~esnika papske koalicije, \enovqani se na papin poziv nisu ni odazvali, dok su umesto trupa ugarskog kraqa Matije Korvina pristizala isprazna obe}awa. Ve} u januaru 1465, Mleci su ve} pregovarali o miru sa Osmanlijama, J. Nagy -A. Nyari, Magyar diplomacziai emlekek Matyas kiraly korabol (1458-1490), vol. 1 (Budapest, 1875), no. 187 (29. januar, 1465). ciqevima koji su samo wima odgovarali. 80 Leonardo je jo{ neko vreme dozivao pomo} pape, 81 a ime Tome Paleologa polagano je nestajalo iz pontifovih navoda o opravdanosti pohoda. Ni Milici Brankovi} nije bilo su|eno da na du`e vreme izbegne nepogodama koje joj je donosio `ivot -najverovatnije ve} do kraja 1464. brak sa Leonardom prestao je da postoji usled wene smrti, kako se {iroko veruje, na poro|aju. 82 Ne{to ranije (avgust 1464) umro je i idejni vo|a antiosmanske zamisli tog vremena, papa Pije II, a mawe od godinu dana nakon toga i wegov {ti}enik, Milicin deda Toma Paleolog (maj 1465). U godinama koje su nastupile, Visarion se izme|u novih krsta{kih planova, sve do svoje smrti, novembra 1472, brinuo o za{titi Tomine mla|e dece, 83 Leonardo se nastojao dodvoriti Veneciji, 84 dok je wegova ta{ta, Jelena Paleolog, kao monahiwa manastira Bogorodice Odigitrije na Lefkadi, 85 po svoj prilici budno pratila da miraz wene k}erke zavr{i u rukama jedinog deteta, sina ro|enog Leonardu. 86 politi~kim krugovima tog vremena, brak Leonarda Toko i Milice Brankovi} brzo je zaboravqen prvenstveno zato {to je bio kratkotrajan, ali i zato {to je, kao posledica lo{eg politi~kog polo`aja oba supru`nika, mogao da obezbedi jedino trenutne, a nikako dugoro~ne strate{ke ciqeve politi~kih partija koje su imale o~it interes za wegovo sklapawe. Godine 1477. Leonardo se ponovo o`enio, ovaj put nevestom iz Italije. 87 ^iwenica da je wegova druga supruga stajala u bliskoj ro|a~koj vezi sa napuqskim kraqem Feranteom, ~ija je politi~ka mo} Leonardu tada mogla ponuditi najizgledniju pomo} u odbrani od Osmanlija -wihov kona~ni udar na jonska ostrva bio je pitawe dana 88dobro pokazuje da je Leonardo ponovo u{ao u brak iz trenutnog politi~kog interesa. No, u vreme kada je porodica Toko izgubila posed u Gr~koj (1479), a Leonardo sa porodicom ve} izbegao u Napuq, prvi brak posledweg despota iz ove porodice koji je vladao gr~kim oblastima neo~ekivano ponovo dobija na zna~aju. Bra~nu vezu sa srpskom princezom Milicom Brankovi} Leonardo III Toko je u italijanskim krugovima, koje je obilazio tra`e}i pomo}, predstavqao kao svoju direktnu vezu sa legitimitetom Paleologa i uop{te vizantijskom carskom tradicijom. Imaju}i to u vidu, mo`e se re}i da se prvi brak Toko gospodara jo{ jednom pokazao sredstvom ispuwavawa wegovih trenutnih interesa. 89 stina, ovoga puta ti interesi nisu bili nametnuti osmanskim osvajawem, ve} finansijskim i socio-kulturnim te{ko}ama koje je Milicinom mu`u donela ne`eqena repatrijacija. 90 Svako kasnije, kako se ~ini iz perspektive dana-{weg vremena, prenagla{eno, narativno tuma~ewe oro|avawa latinskog gospodara sa pripadnicom srpsko-vizantijskog vladarskog kruga, zasnovano je, dakle, ve} u samom svom polazi{tu, na "situacijskim interpretacijamaOE u~esnika ove veze, nastalih ne samo u vreme trajawa samog braka, ve} i nakon wegovog okon~awa. 91 



  Prvi brak despota Leonarda III Toko 163 bar primer usmenog saop{tavawa Tomine osetqive diplomatske komunikacije mo`e se na}i u PP, 4, 242-245.40 Magdalena-Teodora je bila sestra Leonardovog oca Karla II (1430-1448) koju je wihov stric, Karlo i udao za vizantijskog despota kako bi ubla`io politi~ke posledice svoga poraza koga je pretrpeo u sukobu sa Paleolozima 1428. O woj, v. Byzantinische Kleinchroniken, ed. P. Schreiner, vol. 2, (Wien, 1977), 435-436. Prema Setton, The Papacy, vol. 2, 32 i ibid., n. 102, Magdalena-Teodora koja je umrla krajem 1429. u Stamiri na Peloponezu, sahrawena je u Klarenci, odakle je weno telo preneseno u manastir Zodotos u Mistri, da bi, svakako pre 1453, bilo daqe preba~eno u carigradsku crkvu Hora (P. A. Underwood, The Kariye Djami ‰New York, 1975Š, vol. 3, 294-5, slike 2; 4, pl. 549). 




  , 63; To{i}, Posqedwa bosanska kraqica, 34. O udadbenoj dobi u Dubrovniku tog vremena, Liber croceus, cap. 2, p. 4 (13. decembar 1460). Leonardo je od svoje neveste bio znatno stariji, te je u vreme ven~awa mogao imati izme|u 26 i 29 godina (o 1335/6. god. kao mogu}em datumu wegovog ro|ewa, N. Ze~evi}, The Tocco of the Greek Realm, neobjavqena doktorska disertacija odbrawena u Budimpe{ti 2004, 216, n. 725). 18 Izvorne napomene o hronologiji i pravcu kretawa wene majke dali su G. Sphrantzes, Memorii 1401-1477, ed. V. Grecu (Bucarest, 1966), 45, 1, 134 (na novije izdawe, Georgio Sfrantze: Cronaca, ed. R. Maisano ‰Roma, 1990Š ne}u se ovom prilikom pozivati zbog op{te nepreciznosti komentara u vezi sa prosopografijom porodice Toko) i Critobuli Imbriotae historiae, ed. D. R. Reinsch, in Corpus fontium historiae Byzantinae (Berlin, 1983), lib. 3, cap. 2, p. 119, kao i venecijanska kapitula od 12. avgusta 1462, prema redakciji J. Valentini, ed., Acta Albaniae Veneta saeculorum XIV et XV, 3 tomi in 25 fascicula (=AAV) 



kako zbog wihove maloletne dobi, tako i zbog nesigurnosti prilika tog vreme- na, nalazile uz majku. Za pomo} pri nabavci materijala 17. kwige fonda Consilium Rogatorum du- brova~kog arhiva ovom prilikom izra`avam posebnu zahvalnost prof. dr. Zdenki Janekovi}-Romer (Institut za povjest Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, Dubrovnik), mr Ani Marinkovi} (Central European University, Medieval Studies Department, Budapest) i mr Hrvoju Gra~aninu (Odsjek za po- vjest Filozofskog fakulteta Zagreba~kog sveu~ili{ta, Zagreb).

  
	Prvi brak despota Leonarda III Toko	159
	23	
	|e, DA, Consilium Rogatorum, vol. 17, 139r (digitalni snimak u mom posedu). Zbog kontradiktor-
	nosti iskaza navedenih izvora, postoje izvesne razli~itosti u tuma~ewu putawe i hronologije
	izbegli{tva Jelene Paleolog, v. M. Laskaris, Vizantijske princeze u sredwevekovnoj Srbiji:
	prilog istoriji vizantiskosrpskih odnosa od kraja XII do sredine XV veka (Beograd, 1926), 119;
	Tadi}, Promet putnika, 98; Dini}-Kne`evi}, Sremski Brankovi}i, 24; Spremi}, Despot \ura|, 551; J.
	Kali}, Srpska vlastela u borbi za obnovu Despotovine, u Istorija srpskog naroda, vol. 2, (Beo-
	grad, 1982), 374; To{i}, Posqedwa bosanska kraqica, 40. Milica, kao i wena mla|a sestra Irina
	nisu nijednom prilikom izri~ito pomenute u izvorima o kretawu Jelene Paleolog, ali se da za-
	kqu~iti da su se, 19 AAV 3: 25, no. 7262 (3. januar1463).	
	20 AAV 3: 25, no. 7331 (4. maj 1463). Cf. AAV 3: 25, no. 7347 (17. maj 1463).	
	21 AAV 3: 24, no. 7025 (23. april 1461); nos. 7232 i 7233, (16. oktobar 1462); no. 7236 (26.
	oktobar 1462).	
	22 Koristan informativni pregled ovoga sukoba, koji je od 1458. sa povremenim zati{ji-
	ma trajao do kraja 1463. godine M. Spremi}, Dubrovnik i Aragonci 1442-1495 (Beograd, 1971),
	11-12. Vazalitet porodice Toko prema Tarantskim prin~evima datira iz vremena wegovih preda-
	ka, od XIV veka, dok je vazalitet tada{wem kraqu u Napuqu, Feranteu, Leonardo zasnivao ne sa-
	mo na poretku uspostavqenom od starine, ve} i prema poveqi koju mu je izdao kraq Alfons V
	(1442-1458) 16. jula 1452 (ASN, ATM, Privilegi, busta 1, perg. no. 54). Ova privilegija vremenski
	koincidira sa sli~nim poveqama koje je kraq Alfons izdao Stjepanu Vuk~i}u Kosa~i, \ura|u
	Kastrioti Skenderbegu i Tominom bratu Dimitriju. O ovim ispravama v. M. Spremi}, Vazali
	kraqa Alfonsa Aragonskog, ZFFB 12/1 (Spomenica Georgija Ostrogorskog) (1974) 455-467.



  Uz to, Toma je zauzimao central-Prvi brak despota Leonarda III Toko 161 lazile ne samo na Kefaloniji, ve} i na drugim jonskim ostrvima u vlasti porodice, kao i Epiru koji je u vreme pre Leonarda III tako|e pripadao Toko domenu. Oblast Paliki pomenuta je u Praktikonu kefalonijske episkopije nastalom u vreme vladavine Rikarda Orsinija ovim ostrvom (12. juli 1262), F. Miklosich -J. Muller, eds, Acta et diplomata graeca medii aevi sacra et profana, vol. 5 (Wien 1887), 16. Jedan deo tih poseda kasnije se, po svoj prilici, nalazio u rukama Nikole A}ajuolija 1336-1338, v. P. Topping, Estates of Niccolo Acciauoli in Cephalonia, Byzantion 36/ 2 (1966) 544-559. Kako su Toko bili u bliskoj vezi sa ovom li~no{}u (rodona~elnik oegr~kogOE ogranka porodice, Leonardo I o`enio je A}ajuolijevu sestri~inu Magdalenu Buondelmonte), mogu}e je da je na oblast koja je, kako se ~ini, preno{ena kroz kasnije generacije Toko supruga (osim gore navedenog, v. jo{ i Ugovor, str. 214, red. 145-157), porodica polagala pravo putem miraza. Uz to, navedene naznake Ugovora po kojima su dve supruge Toko gospodara ovim oblastima samostalno upravqale teritorijama datim im u vidu uzmirazja mogle bi da se dovedu i u vezu sa ranijim aluzijama o Kefaloniji kao ostrvu gde vladaju `ene, koje je ostavio J. Froissart u vreme svoga putovawa ovim oblastima neposredno nakon Nikopoqske bitke (1396.) u svojim Chroniques vol. 16, in Ouvres de Froissart, ed. K. de Lettenhove (Bruxelles, 1875), 53-54. O mestu Paliki jo{ v. Tabula imperii Byzantini, vol. 3: Nikopolis und Kephallenia, ed. P. Soustal (Wien, 1981), 220-222. 


	29 Ugovor, 214, red. 119-124.
	30 Ugovor, 214, red. 119-130.
	31 Za period blizak wegovoj `enidbi, AAV 3: 25, no. 7262 (3. januar 1462); no. 7331 (4. maj
	1463). Razloge za Leonardova o~ekivawa treba svakako tra`iti u izrazima naklonosti Pija II
	prema Toko gospodaru koji poti~u jo{ iz vremena Mantovanskog kongresa (1459), o tome K. M. Set-
	ton, The Papacy and the Levant (1204-1571), vol. 2 (Philadelphia, 1976), 212.

32L. von Pastor, Geschichte der Papste im Zeitalter der Renaissance: von der Tronbesteigung Pius' II bis zum Tode Sixtus' IV (Freiburg im Breisgau, 1928), 217-219.33O hronologiji i problematici Tominih veza sa Zapadom, kako pre tako i u vreme izbe-gli{tva, Pastor, Geschichte der Papste, 49-50 i 174-176; Harris, Greek emigres, 82; 96; 111-114; 


  Kona~no, jedan od wih, Junije Gradi}, dobro je poznato, bio je va`na li~nost u kontaktima izme|u Dubrovnika, porodice Brankovi} i papske Kurije u vreme koje je prethodilo sklapawu braka izme|u Leonarda i Milice.55Prvibrakdespota Leonarda III Toko 16551Delovi iz dubrova~kih izvora koji najre~itije govore o strahu od neposrednog osmanskog napada, posebno jakom u maju i junu 1463. objavqeni su u F. Ra~ki, Dubrova~ki spomenici o odno{aju dubrova~ke ob}ine naprama Bosni i Turskoj godine razspa bosanske kraljevine, Starine 6 (1874) 1-18 i ]. Truhelka, Dubrova~ke vijesti o godini 1463, Glasnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu 22 (1910) 1-24, dok je dah te atmosfere zadr`an i u dubrova~koj istoriografiji u vreme koje je usledelo ovim doga|ajima, npr. Annales Ragusini Anonymi item Nicolai de Ragnina, ed. S. Nodilo in Monumenta spectantia historiam Slavorum meridionalium, vol. 14 (Zagreb, 1883), 64-65. O Milicinoj starijoj sestri, udatoj za bosanskog vladara Stjepana Toma{evi}a, v. To{i}, Posqedwa bosanska kraqica Mara, 29-59. 52 Od sedmorice svedoka ~etvorica su bili visoki duhovnici. Zanimqivo je da su sva trojica dubrova~kih duhovnika koji su svedo~ili na svadbi (Rusko Sara~i}, Marin Rawina i Nikola Men~eti}) pomenuta ponovo zajedno u izvornom materijalu iz prve polovine 1465. god., u kome se govori o skandalu oko imenovawa novog dubrova~kog nadbiskupa. Iz navoda u D. Farlati, Illyrici sacri tomus sextus: Ecclesia Ragusina (Venezia, 1800), 174-175, lako se zakqu~uje o visokoj reputaciji koji su te osobe imale ne samo u Dubrovniku, ve} i na Kuriji tada{weg pape, Pavla II (1464-1471). Dubrovnik i Turska u XIV i XV veku (Beograd, 1952), 170. Sa aspekta tog mesta, {turost iskaza dubrova~ih dokumenata po pitawu Leonardovog i Milicinog braka (v. gore, nap. 6) morala bi se razumeti i kao posledica krajweg opreza Dubrov~ana o ~uvawu tajnosti pomenutih krsta{kih planova. Acta Bosnae potissimum ecclesiastica cum insertis editorum documentorum regestis ab anno 925 usque ad annum 1752 (Zagreb, 1892), no. 902, p. 211-212. Gradi} je u vreme koje je prethodilo ven~awu bio i u direktnom kontaktu sa milanskim vojvodom Fran~eskom Sforcom, o tome v. V. Maku{ev, Monumenta historica slavorum meridionalium vicinorumque populorum, tom 2 (Beograd, 1882), 91-92 (23. maj 1460), sa kojim je, pak, Toma Paleolog odr`avao prisne veze (za primere te prepiske v. PP 4, 242-243). 55 O Gradi}evim kontaktima sa Brankovi}ima koji datiraju jo{ od vremena Milicinog dede po ocu, despota \ur|a (1427-1456), posebno izdvajam: M. Spremi}, Despot \ura| Brankovi} i papska Kurija, ZFFB 16 (1989), serija A: istorijske nauke, 163-177; Spremi}, Despot \ura|, 316-317; A. Veselinovi}, Dubrova~ko Malo Ve}e o Srbiji (1415-1460) (Beograd, 1997). Poznato je da je Gradi} imao i istaknutu ulogu u ven~awu Milicinih roditeqa 1446. godine, o tome Nedeq-kovi}, Dubrov~ani u svadbi, 478-524; Spremi}, Despot \ura|, 316-317. Tako|e je zanimqivo uo~iti i to da su i Gu~eti} i Gradi}, bili ~lanovi poslanstva koje je Malo Ve}e imenovalo za do~ek Jelene Paleolog kod Lokruma 11. oktobra 1462 (DA, Consilium Minus, vol. 16, 35r, prema mikrofilmu Consilium Minus, Arhiv SANU u Beogradu, IV/4), a koje je trebalo da sazna wene namere po pitawu boravka u Dubrovniku, {to svakako govori o bliskosti veza ovih dubrova~kih plemi}a sa ~lanovima porodice despota Lazara. 



53O mestu koje je Dubrovnik zauzimao u krsta{kim planovima tog vremena, I. Bo`i}, 54 Ra~ki, Odno{aji, 5; 14; Resti}ev nastavlja~, 364-365. Tako|e, E. Fermend`in, 


  Papina referenca o Bartolomeu Benassai, me|utim, ne stavqa ta~ku na raspravu o identitetu ove li~nosti -svoga qubimca papa Pije II jasno je pomenuo kao oefalso cognomento BenassaiOE! 73 Primeri bliskosti sijenskih uglednika i pape Pija II, zasnovane svakako i na papinom poreklu iz sijenskog aristokratskog roda Piccolomini, mogu se na}i u Pii Comm., vol. 1, 8, 12, 7, 402; Mohler, Kardinal Bessarion, 3, 563-564; Pastor, Geschichte der Papste, 223 i 228, n. 2. O ulozi Sijenaca u udaji Zoi za moskovskog kneza, PP 4, XXX (29. juni 1472). O uticaju duhovnih lica na javni `ivot Sijene u ovom periodu, B. Paton, Preaching Friars and the Civic Ethos: Sienna 1380-1480 (London, 1992). 74 V. dole, nap. 83. Kako je dobro poznato, Visarionu se pripisuje izvestan uticaj na ugovarawe braka Jovana VIII i Marije Komnine, }erke Trapezuntskog cara Aleksija IV, v. \uri}, Sumrak Vizantije, 222-223. Cf. Brehier, Bessarion, 1182. F. Cerone, La politica orientale di Alfonso di Aragona, Archivio storico per le province naploetane 27/3 (1902) 601, Visarionu sli~no pripisuje da je prisustvo visokog sve{tenika Bla`a Konstancijevog na ven~awu 1. maja 1463. doista nosilo pe~at Visarionove li~ne pa`we za sam doga|aj. 



Prvi brak despota Leonarda III Toko 

THE FIRST MARRIAGE OF DESPOT LEONARDO III TOCCO

The marriage between Leonardo IIIthe last member of the Tocco family who ruled the Heptanese (1448-1479) -and Milica Brankovi}, the daughter of the Serbian Despot Lazar Brankovi} and Helen Palaiologos, concluded in Dubrovnik on May 1 1463, is an intriguing issue: it was concluded under unusual circumstances, and its significance was variously presented by the couple's earlier and later contemporaries. An analysis of several historical sources (mainly those of documentary character, also some of a narrative nature) shows that, despite the bellitlement of its significance made by some of the pair's contemporaries, the marriage was generaly seen as a prospective alliance, designed not only to satisfy the existential needs of the couple, but also to enhance the interests of various important political factors of the time: Thomas Palaiologos, the authorities of Dubrovnik, the Roman Curia, and Cardinal Bessarion. 
As widely known, the political prospectives opened by this marriage were not fully accomplished due to the short duration of this relationship (Milica died soon after the wedding). Yet this conjugal alliance proved useful for the Tocco party even after its conclusion. In the time following Leonardo's flight from the Ottomans to Naples (after 1479), he referred to the lineage with Milica as an alliance with the Byzantine imperial family, supposedly in order to achieve certain benefices from the Italian environment where he rapatriated. 
In paralel to the analyisis of the sources about the motives and significance of the first marriage of the last Tocco despot, in this paper I also deal with several prosopographic and topographic details of regional importance, mentioned on the occasion of the Tocco-Brankovi} wedding ceremony (e.g. Bishop of Bologna Blasius Constantii, Paliki, etc.).