Keywords: white coat hypertension, stress, psychological, metabolic syndrome X

Hipertenzija belog mantila (HBM) (engl. "White Coat Hypertension-WCH") podrazumeva tranzitorni porast krvnog pritiska, kako u dece tako i odraslih, koji se manifestuje samo u prisustvu lekara. Bolest predominantno postoji kod dece, dok je kod odraslih znatno ređa. Smatra se da čak 20% dece sa hipertenzijom ima HBM. HBM je nedovoljno poznate etiologije. Etiološki su bitni nasleđe, psihogeni stres, tip ličnosti. Bolest je obično blagog kliničkog toka. Bolest ima tendenciju da evoluira u ustaljenu hipertenziju. Komplikacije bolesti mogu biti u vidu oštećenja ciljanih organa, akutnog koronarnog sindroma i akutnog cerebrovaskularog insulta. Dijagnoza se postavlja 24/h monitoringom krvnog pritiska u ambulantnim uslovima. Terapija lekovima obično nije potrebna jer se umesto toga savetuje praćenje u dužem periodu radi blagovremene dijagnoze trajne arterijske hipertenzije koa treba aktivno da se leči. 
Ključne reči: hipertenzija belog mantila; stresni poremecaj; metabolički sindrom. "White coat" hypertension is a transitory increase of the blood pressure in children and adults that is manifested in the presence of the medical doctor. The disorder is predominantly manifested in children whereas in adults appears to be significantly rare. It is considered that 20% of hypertension cases in children have white coat hypertension. The exact cause of white coat hypertension has remained established. Possible etiological factors are the following: heredity, psychological stress, type of a personality. The disorder is of usually mild clinical manifestations. The disorder has a tendency to evolve into sustained hypertension. The complications of the disorder can be presented as "target organ damage". Gold standard for diagnosis is 24/h ambulatory blood pressure monitoring. Drug therapy is usually unnecessary because, instead, the monitoring is advised over a longer period for timely diagnosis of persistent hypertension, which should be actively treated. 

Hipertenzija belog mantila (HBM) je stanje koje de niše povišenje arterijskig krvnog pritiska (HTA) iznad 140/90 mm Hg, merenog u bolničkim uslovima. Prevalenca ovog poremećaja u dece kreće se u opsegu od 10-20% svih slučajeva hipertenzije. Kod pacijenata sa HBM pronađene su više vrednosti HTA u ambulantnim uslovima od onih u kućnom okruženju. Iz toga proističe da se povišene vrednosti HTA javljaju samo u bolničim uslovima, dok u kućnom ambijentu deca i odrasli nemaju visok krvni pritisak. 1 ogi pacijenti pokazuju izvestan stepen anksioznosti kada ulaze u lekarsku ordinaciju, što rezultira jednom vrstom odbrambene reakcije, tako da se iz tih razloga javljaju vrednosti krvnog pritiska iznad normalnih kod ovih pacijenata. Ova pojava se u savremenoj literaturi de niše kao "White coat e ect" (WCE), koji treba diferencirati od HBM, jer predstavlja odvojeni entitet. U prilog ovome govore podaci, dobijeni putem studija sekvencijalnog dizajna, koji ukazuju na to da se WCE javlja pri prvoj poseti lekaru. Tada se merenjem krvnog pritiska mogu naći povišene vrednosti. Ukoliko se situacija nadalje ne ponavlja, reč je o "White Coat E ect"-u (WCE). 1 Zanimljivo je da se pri trećoj poseti lekaru, pored povišenih vrednosti HTA, mogu očekivati i vrednosti koje ukazuju na pad HTA u vrednosti od 15/7 mm Hg za sistolnu i dijastolnu komponentu TA. Najtačnije podatke o vrednosti krvnog pritiska očekujemo tek pri merenju TA za vreme šeste posete lekaru. Ukoliko se hipertenzije prolongira posle šeste posete lekaru, reč je o HBM. 2 Savremena medicina smatra da je upotreba 24-ro časovnog ambulatornog praćenja krvnog pritiska krucijalna kao dijagnostički postupak kod dece i ljudi kod kojih postoji sumnja na HBM. Zapravo, ona je zlatni standard u dijagnozi ovog poremećaja jer omogućava kontinuirano praćenje vrednosti TA, što nama daje bolji uvid u kretanje vrednosti krvnog pritika tokom 24 sata. 
Aktivnošku kore velikog mozga i limbičkog sistema dolazi do stvaranja hormonskih stimulusa koji deluju na hipotalamus. Hipotalamus tada deluje tako što aktivira koru nadbubrega koja luči adrenalin. Kada se oslobodio adrenalin, telo biva izloženo njegovom dejstvu. Ono se ogleda u "Fight-or-Flight response". 3 Jedna od posledica je stimulacija kardiovaskularnog sistema. Dodatno, HBM je problem prevashodno dečjeg doba, tako da se roditeljima i detetovoj okolini mora predočiti činjenica da deca koja boluju od HBM imaju nešto niže kognitivne sposobnosti, slabiju memoriju, usporeniji proces mišljena. Takođe, ova deca su često anksioznija, nemirna, i mogu delovati nezaiteresovano u školi i kući. Varijabilnost srčane frekvence se često nalazi kao pratilac kardioloških i nekardioloških poremećaja, ali se može smatrati prediktorom kasnije trajne hipertenzije. 3 o 85 % pacijenata sa HBM postoje neki aspekti metaboličkog sindroma. Istraživanja su pokazala da dislipidemija postoji u većem procentu kod pacijenata sa HBM, nego u hipertoničara ili normotoničara (oko 40%). Stoga se smatra da su HBM i dislipidemija dva rana znaka metaboličkog sindroma. 4 Metabolički sindrom se karakteriše blagim in amatornim procesom, koji može da počne još u detinjstvu. Nađeno je da prekomerna težina pogoduje pojavi hroničnog in amatornom procesu na krvnim sudovima, sto dovodi do njihovih mikrolezije. One su ciljno mesto za akumulaciju adipoznih komponenti, ali vrlo često su i dobra podloga za brozni proces. Inače, metabolički sindrom obuhvata spektar poremećaja kao što su: arterijska hipertenzija, intoleranciju glukoze ili hipergilikemiju, hipertrigliceridemiju, dislipidemiju, prekomernu TT telesnu težinu i druge manifestacije. U kombinaciji sa drugim kardiovaskularnim faktorima rizika da dovedu do pojave ireverzibilnih procesa poputa dijabetes melitusa tip 2, koronarne bolesti, periferne arterijske okluzije i cerebrovskualrnog insulta. Metabolički sindrom stvara uslove za čitav niz promena u ziološkim procesima kao što su oštećenje endotelne funkcije, koagulacionih mehanizama i drugo. 6 ogi pacijenti sa HBM u daljoj evoluciji bolesti razvijaju ustaljenu hipertenziju. U jednoj studiji kod 1412 pacijenata čak 16,1% su imali HBM već na prvom ispitivanju. U narednih 10 godina, zabeležen je porast od čak 42,6 % pacijenata sa HBM koji su razvili ustaljenu HTA. 7 U poslednje vreme mnogo se polemisalo o tome da li izolovana HBM poveća rizik za pojavu kardiovaskularnih i cerebrovaskularnih komplikacija a mišljenja su podeljena Pojedine patohistološke studije na koronarnim arterijama su pokazala morfološku izmenjenost (aterosklerotične promene) pre svega tunicae intimae, kod osoba sa HBM. 8 Skorašnje studije su pokazale da je reverzna HBM važan prediktor u razvoju hipertro je leve komore. 9 Bolesnici sa drugim stadijumom arterijske hipertenzije imaju značajno češću pojavu cerebrovaskualrnih dogadjaja nego osobe sa nižim krvnim pritiskom a veruje se da bi osnov naglog poremećaja cerebralne cirkulacije mogao biti posledica dejstva pulsnog talasa, koji se prenosi duž aterijskih krvnih sudova. 10 stoji saglasje da HBM ne treba lečiti medikamentima, bar u početnoj fazi. Potrebno je da se poremećaj prati tokom vremena i da se lekovi uvode samo koliko se javi ustaljena hipertenzija, ili ukoliko dođe do pojave kardiovaskularnih i cerebrovaskularnih komplikacija. 11 Ukoliko se jave znaci koji upućuju na napredovanje ka esencijalnoj hipertenziju, terapija je individualna, shodno preporukama za lečenje hipertnezije, uopšte. Neke studije sugerišu da je primena inhibitora angiotenzin konvertujućeg enzima i blokatora kalcijumovih kanala mogla da budu dobar prvi izbor kod većine ovih bolesnika.