Kulturno-historijski razvoj ilirskog naroda Naresa (civitas Narensium) / Cultural-historical development of the Illirian people of Naresi (civitas Narensium)


U historiji evropske civilizacije Rimska država se ne može okarakterisati kao konglomerat različitih naroda i kultura kako se to često prikazuje u historiografiji. Iako se o toj državi u periodu ranog carstva može govoriti kao o jednoj politički zaokruženoj cjelini, unutar mnogobrojnih rimskih provincija prisutan je fenomen lokalnog, kulturno-socijalnog razvoja zajednica. Jedna od njih su i Naresi čija se etnička komponenta razvijala u gornjem toku rijeke Neretve kroz svoj višestoljetni proces historijskog razvoja i etnogeneze. 
Pitanje etnografske slike u kasnom željeznom dobu i ranoj antici povlači određena sociološka razmatranja. Savremena antička historiografija zastupa stav da se o Ilirima ne može govoriti u značenju jednog naroda, već samo u kontekstu etničke skupine koja u sebi objedinjuje više različitih naroda, a koja je u ranijoj historiografiji označavana kao ilirska plemena. Stoga se može zaključiti da je prostor današnje Bosne i Hercegovine u ranoantičkom periodu bio naseljen s više ilirskih naroda, među kojima su i Naresi, o čemu svjedoče helenistički i rimski pisani izvori. 1 Rimljani su dosta dobro znali razlikovati narode koji su činili te etničke skupine. Tako naprimjer Strabon kaže da se stari Akvitani razlikuju od ostalih Gala po jeziku, institucijama i zakonima. 2 Cezar tako navodi da većina Belga potječe od Germana, oni su davno prešli Rajnu i naselili se u Galiji, "a Gale koji su ta mjesta naseljavali, 1 Apijan Aleksandrijski (Appianus Alexandrinus), Plinije Stariji (Gaius Plinius Secundus Maior), Kasije Dion Korkiranin (Dio Cassius Cocceianus), Strabon (Strabo), Ptolomej (Ptolemaios), Polibije (Polybios), Livije (Livius), Hekatej (Hekataios) iz Mileta 2 Strab. IV, 2 oni su otjerali i samo oni prema pamćenju naših predaka, dok je cijela Galija pustošena spriječili su Teutone i Cimbre da upadaju u našu zemlju. ". 3 Imajući u vidu ovakve podatke savremena antička historiografija teži ka izučavanju manjih naroda 4 poput Naresa i njihovo izdvajanje u kontekstu je naroda, a ne plemena. 5 ontinuitet života u gornjem toku rijeke Neretve seže još u najranije razdoblje razvoja ljudske zajednice. Povezanost ovog dijela Bosne i Hercegovine s istočnojadranskom obalom je osnovna karakteristika njegovog kulturno-historij-3 Cez. II, 48 4 Južnoslavenska skupina jezika kojoj priprada i bosanski jezik u sebi ne baštini adekvatan izraz narodne skupine iz starog vijeka. Izraz narod se uglavnom veže za novovjekovni historijski razvoj, dok bi se stupanj etničkog razvoja zajednica u antičkom periodu bolje mogao opisati engleskom riječi kingship. (Više Renfrew 1984, 41). Riječ se ne odnosi samo na zajednice koje imaju strogo strukturiranu socijalnu piramidu s kraljem na čelu, već općenito za manje narode koji pripadaju većem etničkom kompleksu. Odličan primjer za to je Atenski polis klasičnog perioda. Anglosaksonski autori ga oslovljavaju izarazom kingship, iako se u tom razdoblju gubi upraviteljska institucija basileusa i demokratsko uređenje dominira u tom polisu. Međutim, Atenjani su kao kingship, a ne kao people ili nation prepoznati u modernoj historiografiji unutar matičnog helenskog etnosa. (Više Morgan 2008, 33) 5 Stavljanjem u savremeni kontekst ove problematike najjednostavije bi bilo objasniti ovakvo stajalište kroz komparaciju s nekom od savremenih etničkih skupina. S tim u vezi Iliri bi se mogli naprimjer komparirati sa Slavenima koji u sebi sadrže veliki broj naroda. Ti narodi u većoj mjeri priznaju svoje slavensko porijeklo, ali u puno većoj mjeri ističu svoj etnos. Vidljivo je to i kod ilirskih naroda. Naime, niti jedan antički pisani izvor iz predrimskog perioda i ranog carstva ne navodi da su Iliri, Gali, Kelti, Germani, jedan narod. Unutar tih etničkih skupina izvori poimenično poznaju civitates, a ne tribe. 
Kulturno-historijski razvoj ilirskog naroda Naresa (civitas Narensium) Amra Šačić Sarajevo Godišnjak/Jahrbuch 2012,41:97-112 DOI:10.5644/Godisnjak.CBI. ANUBiH-40.6 skog razvoja i određenih prethistorijskih i historijskih faza razvoja društva. Mlađi neolit u ovom dijelu Bosne i Hercegovine manifestuje se kroz hvarsko-lisičićku kulturu. Može se reći za nalazište u Lisičićima da obogaćuje izraz cjelokupne istočnojadranske neolitske kulture jer su tu nađeni ornamentalni prikazi koji su karakteristični samo za taj lokalitet. 6 Primjer Lisičića pokazuje da se već u ranim fazama formiranja kulturološke svijesti javljaju određene osobenosti unutar ove mikroregije. 
Za prethistorijsku prošlost gornjeg toka rijeke Neretve posebno je značajno to što je ova oblast u starijem željeznom dobu ulazila u sastav teritorija na kom je egzistirala glasinačka kultura. U periodu od VIII do kraja VI stoljeća nosioci te kulture bile su autarijatske zajednice koje će kasnije biti objedinjene u ilirski narod Autarijati. 7 O Autarijatima su relativno dosta vijesti ostavili antički pisci: Pseudo Aristotel, Strabon, Apijan, Plinije, Arijan, Polyaen, Agatah, Elijan, Diodor, Justin i Orozije. 
Na osnovu izvora može se zaključiti da je dio Autarijata naseljavao i područje Istočne Hercegovine vjerovatno na prostoru oko današnjeg Konjica, 8 gdje su sa svojim susjedima Ardijejcima ratovali oko slanih izvora. 9 Granica između Autrijata i Ardijejaca se nalazila na gornjoj Neretvi. Sukobi između njih su trajali sve dok u prvoj polovici IV stoljeća pr. n. e. iz pravca panonske nizije nisu došli Kelti. Oni su potisnuli Ardijejce na lijevu obalu Neretve. 10 Preseljenje Ardijejaca na lijevu obalu Neretve moglo ih je dovesti u direktan sukob oko teritorija, a ne samo oko slanih izvora, sa susjednim Autarijatima. Kao pobjednici iz tog sukoba izašli su Autarijati. 11 Strabon 6 AL BiH, T. III, 219. 7 Za populaciju koja učestvuje u naglom kulturnom, gospodarskom i društvenom usponu u periodu VIII -kraj VI st. pr. n. e. upotrebljava se izraz autarijatska zajednica. Tek kada dolazi do ujedinjena tih zajednica, i za kasniji period, može se upotrebljavati termin Autarijati. (kraj VI -kraj IV st. pr. n. e.). (Više Mesihović 2007, 7) 8 Imamović 1972, 161;Bojanovski 1988, 112. 9 Strab. VII, 5, 11. 10 Prema Novaku, Kelti su potisnuli Ardijejce, koji su onda prešli na lijevu obalu Neretve odakle su sistemom lančane reakcije potisnuli Autarijate, koji su se i sami nedugo potom našli i na udaru Kelta, i tek tada bi se, prisiljeni keltskim pritiskom, smjestili između rijeka Tare i južne Morave. (Novak 2004, 39) 11 Govoreći o sukobima Tibala i Skordiska, Apijan (App. III, 3) sporadično spominje i sukobe Ardijejaca i Auatrijata: Na je zabilježio da su kasnije Skordisci, a potom i Rimljani pokorili Autarijate. 12 ostoji mogućnost da su Rimljani pod pojmom Autarijata podrazumijevali širu etničku zajednicu Ilira kojima nisu znali pojedinačna imena pa su ih tako oslovljavali. Tako Polyen priznaje da su ih Rimljani miješali s Ardijejcima koji su im bili susjedi. 13 Razlog za njihovo iseljavanje u Dardaniju izvori pripisuju ogromnoj pojavi žaba. 14 Taj podatak se svakako može dovesti u vezu s nekom prirodnom nepogodom koja je imala za posljedicu migraciju Autrijata ili njihovog dijela. Moguće je da je ilirska etnička skupina koja se javlja u rimskim izvorima pod nazivom Naresi zapravo ostatak te široke etničke ilirske zajednice poznate Grcima i Rimljanima pod imenom Autarijati. 15 Gore spomenuto Strabonovo tumačenje njihovog nestanka išlo bi u prilog toj tezi. Ne treba odbaciti ni prisustvo Ardijejske etničke komponente kod Naresa, ako se ima u vidu da je središte njihova matičnog teritorija po svemu sudeći bilo granično područje između Ardijejaca i Autarijata. 16 zvori koji govore o etnografiji Ilira s prostora današnje Istočne Hercegovine u koje se ubrajaju i Naresi mogu se podijeliti na dvije osnovne skupine. Prvu skupinu činili bi izvori koji se odnose na doba političke samostalnosti Ilira i početak principata, te bi se u nju ubrajali Polibije, Livije, Strabon, Apijan i Kasije Dion. Većina nabrojanih XXIIII. 23 Podatke o broju dekurija Plinije je preuzeo iz ranocarskih službenih popisa. 24 ako su Daorsi jedini narod s prostora Istočne Hercegovine koji se spominje među ilirskim narodima koji je ušao u sastav ilirske države krajem IV st. pr. n. e., bez sumnje su u teritorijalni sastav te države, za koju se prije može reći da je bila savez naroda nego unitarna tvorevina, ušli i Naresi. Ne treba odbaciti mogućnost da se Naresi mogu posmatrati kao Plinijevi Ilyrii proprie diciti, 25 odnosno Iliri u užem smislu. 26 Postoji realna pretpostavka da je Plinije koji je pisao u I stoljeću nove ere pod tim Ilirima podrazumijevao samo one ilirske narode koji su činili stanovništvo jedine ilirske državne tvorevine. 27 Tim prije što na tom širem ilirskom prostoru susrećemo ilirska imena koja su tipična "pravim" Ilirima kao što su: Annaeus, Annaia, Epikad, Pines, Plarens, Tatta, Temus, Zanatis i Ziraeus. Nabrojana imena su 23 Plin. Bojanovski 1988, 34. 25 Plin. III, 144. 26 U nauci još uvijek nije nađen odgovor na pitanje na koga je Plinije mislio pišući svoju sintagmu proprieque dicti Ilyri? Po Suiću to je geografsko-historijski naziv, koji je u stvarnosti bio općenit i kompleksan, jer je obuhvatao više užih etničkih skupina od kojih je svaka imala svoje posebno ime (Suić 1976, 180). Bojanovski također smatra da bi to bio "generički naziv za nekoliko srodnih plemena iz prvobitne jezgre, a ne jedan civitates" (Bojanovski 1988, 28). Nešto ranije od Plinija u sličnom kontekstu tu Ilirsku spominje i geograf Pomponius Mela nazivajući ih quos proprie Ilyricos vocant. Plinije se koristio Melinim radom, budući da ne daje objašnjenje za ovaj pojam, čini se da je to u I stoljeću nove ere bila općepoznata činjenica. 27 Bojanovski smatra pak da se Plinijevi Ilyrii proprie diciti trebaju dovesti u vezu s teritorijom koja je najbliža grčkom svijetu, a ne sa svim Ilirima koji su živjeli objedinjeni u zajedničkoj državi. U tom slučaju taj naziv bi se odnosio samo na nekoliko ilirskih naroda iz prvobitne jezgre koji su bili naseljeni na jugu. (Bojanovski 1988, 28). Papazoglu smatra da se pod tim Ilyrii proprie diciti zapravo misli na Ardijejce kao nosioce ilirske državnosti (Papazoglu 1967, 124-128). Suić se pak više bavi pitanjem da li su Plinijevi proprieque dicti Ilyri jedan narod ili je u pitanju lepeza različitih etničkih zajednica (Suić 1976, 182-185). Suićevo mišljenje uglavnom se poklapa sa stavovima Papazoglu i Katičića da su to Ilirski narodi koji su naseljavali jezgro Ilirske države na prostoru južno od Drima. Primijetno je pak da su se Bojanovski, Suić i Papazoglu vodili samo pisanim izvorima zanemarujući epigrafsku građu koja pokazuje arhaične ostatke tih, uslovno rečeno, pravih Ilira i na prostoru Istočne Hercegovine. Ako se pažljivo osmotre izvori, uviđa se da je Ilirska država više nalikovala savezu plemena nego klasičnom kraljevstvu. Vidi se to kroz Polibijevo svjedočenje prema kojem je Teuta priznala da ne može zabraniti svojim podanicima gusarenje (Polib. II, 4, 8). nadijevana i kod Ilira koji su živjeli na rijeci Drimu, kao i kod Ilira iz doline Neretve, Bregave ili Trebišnjice. 28 Takvih imena nema kod Delmata, na primjer, koji su im bili geografski puno bliži. Veliki broj autora Narese i ostale narode naronitanskog konventa navode kao Plinijev "Illyricum vocatur generatim". 29 Međutim, iz teksta izvora se vidi da se ta sintagma odnosi na skradonitanski konvent (conventum Scardinitanum) kome pripadaju etničke zajednice koje nisu ulazile u sastav ilirske države. 
Na osnovu Plinijevog svjedočenja jasno se vidi da su Naresi bili najbrojniji ilirski narod Istočne Hercegovine. Po svojoj brojnosti bili su odmah iza Dezidijata kada je u pitanju cjelokupni naronitanski sudbeni konvent. Sudeći prema podacima koje daje Plinije Stariji, njihova populacija se kretala između 15.300 do 20.400 ljudi. 30 Ime im se također pojavljuje i u opisu Ilirije, Klaudija Ptolomeja. Zanimljivo je to da se njihovo etničko ime (Narensioi) 31 pojavljuje u Ptolomejevoj "Geografiji", dok se brojniji narodi poput Delmata i Dezidijata ne pojavljuju. 32 Ne treba odbaciti mogućnost da je spomenuti pisac imao priliku koristiti rad u kome Naresi zauzimaju značajnije mjesto u historijskom procesu unutar opisa nekih Ptolomeju poznatih događaja. 
Apijan u Ilirykama spominje Narese (Narèsoì) 33 ubrajajući ih u narode koji su pružili dosta jak otpor Rimljanima prilikom njihovih sukoba s Oktavijanovom vojskom (35-33. g. pr. n. e.). Ovaj izvor ne navodi naprimjer njihove susjede Daorse, jer su oni ulazili u krug onih naroda koji su ostali vjerni Rimu. Taj podatak je 28 Gèza Alföldy je onomastičkom analizom došao do zaključka da su ova imena kakteristična za "prve" Ilire koji su živjeli južno od rijeke Neretve i proširujući se južno od provincijske granice s Makedonijom na rijeci Drimu. (Više, Alföldy 1969). Ovakav stav prihvata i Wilkes (Više Wilkles 2001). 29 Plin. III, 139. 30  Gabričević (1953) i Stipčević (1988) su iznijeli tvrdnju da svaka dekurija iz Naturalis Historia predstavlja demografsku jedinicu koja broji od 150 do 200 ljudi. Ovakvo demografsko rješenje je prihvatljivo ukoliko se ima u vidu da su Rimljani bili praktičan narod te je i njihova birokratija bila takva, pa su radi prikupljanja poreza narode morali dijeliti na manje demografske jedinice. 31 Ptol. (II, 16, 5). 32 Mesihović smatra da je Klaudije Ptolemej prilikom rada na svojoj izvornoj građi koja se odnosila na zapadni Balkan jednostavno kompilirao sam tekst, usput slučajno izostavivši Dezitijate i neke druge narode. (Više Mesihović 2011, 670) 33 Api. III, 16. značajan jer pokazuje da su Naresi zbog teritorijalne udaljenosti od većih urbanih cjelina imali manjeg dodira s Rimljanima, te su teže prihvatali njihovu vlast. 
Stoga iako ih izvori ne spominju, za očekivati je da su Naresi učestvovali u Batonovom ustanku (6-9. g. n. e.). Takav razvoj događaja je logičan ako se zna da su visoki porezi bili glavni razlog pokretanja tog ustanka. Naime, Iliri koji su živjeli na dolini gornje Neretve, preživljavali su zahvaljujući stočarstvu. Stočarstvo im je bilo osnovna grana privrede kojom su se bavili jer su zbog konfiguracije tla jedino za to imali uvjete. U tim stočarskim krajevima u prvim godinama rimske uprave još uvijek nije bila zaživjela novčana privreda te se porez plaćao u robnoj naturi. Takav oblik plaćanja poreza zahtijevao je višestruko veća izdvajanja za državu u poređenju s narodima koji su svoje poreske obaveze izmirivali u gotovom novcu. Ako se tome pridoda i bahatost lokalne rimske administracije, vjerovatnoća da su se Naresi priključili Batonovom pokretu je velika. 
Autori kao što su Ivo Bojanovski34 i John J. Wilkes,35 prilikom lociranja područja u kome su živjeli Naresi, polaze od tumačenja etnonima Naresi koji je po njima sinonim za pojam Neretljani, što bi značilo da je ovo pleme naselilo dolinu Neretve koja se u antičkim izvorima pojavljuje pod nazivom Naron. 36 Međutim, ovakvo etnonimsko tumačenje ni u kom slučaju ne omogućava da se odredi okvirna geografska linija koja bi zaokružila prostor egzistiranja Naresa. Čak naprotiv, ovakvo tumačenje moglo bi dovesti do konfuzije i Narese locirati u bilo kom dijelu neretljanske doline. Ipak njihovo ime, kao ime ni jednog drugog ilirskog naroda, ukazuje na to da je prostor njihove egzistencije usko vezan za tok rijeke Neretve. 
Prostor koji su Naresi naseljavali najlakše je historijski indentifikovati ukoliko se ima u vidu kako je izgledao raspored drugih ilirskih naroda u dolini rijeke Naron ili Neretve. 3 Naravno, detaljnija arheološka istraživanja bi mogla potvrditi ili u potpunosti negirati Wilkesovu tvrdnju. Ne treba odbaciti ni mogućnost određene asimilacije jednog dijela od ove dvije ilirske plemenske skupine na tom području koje je uslovno rečeno pogranično. Po svemu sudeći, arheološka istraživanja na tom području Hercegovine mogla bi otvoriti nove horizonte kada je u pitanju ova tematika. plodne zemlje oko Lisičića i Čelebića, 44 ali arheološka građa ukazuje na dominaciju stočarstva. 45 ored stočarstva, ovakav reljef omogućavao je i bolju fizičku zaštitu koja je posebno potrebna u predrimskom periodu. Između planinskih masiva Bitovnje, Bjelašnice i Visočice na sjeveru, te Prenja i Čvrsnice na jugu, još u predrimsko doba formira se civitas, o čijoj snazi i vitalnosti svjedoče brojna gradska naselja. Tako je, na primjer, krajnji izdanak planine Visočice korišten kao utvrda još u prethistorijsko doba. 46 ada su vremenske odrednice u pitanju, arheološka građa nam ukazuje na neupitan kontinuitet života na navedenom području. Naravno, taj kontinutet ne znači da su Naresi jedina etnička skupina koja je naseljavala taj dio toka rijeke Neretve. 47 Zbog svog specifičnog reljefa ovo područje je bilo naseljeno još u mlađem neolitu, 48 ali se ilirsko stanovništvo najvjerovatnije na ovom području naselilo u bronzanom ili tek u željeznom dobu. Treba naglasiti da je Čović za period ranog bronzanog doba na tom prostoru definirao prelaznu zonu. 49 Moguće je da se taj prostor iz Čovićeve prelazne zone razvijao u smjeru srednjobosanske ili srednjodalmatinske kulturne grupe. Za ilirske zajednice iz razdoblja nakon urušavanja Autarijatske zajednice na kraju IV st. pr. n. e. naseljene na prostoru koji su naseljavali Autarijati ili direktno proizašle iz njih, Mesihović 44 Bojanovski 1988, 133. 45 Zanimljiv je podatak da je stočarstvo čak i u XX stoljeću bilo dominatna privredna grana na području sjeverne Hercegovine, što je svakako u skladu s prirodnim uvjetima te sredine. 46 AL BiH, T. III, 213. 47 Nalazište u Donjem Selu kod Konjica jeste primjer koji se može navesti kako se kroz materijalnu građu može pratiti kontinuitet naseljenosti gornjeg toka rijeke Neretve. Prilikom raznih građevinskih radova, otkriven je pod debelim nanosima sterilne zemlje kulturni sloj iz neolitskog doba. Na donjem dijelu nalazišta, bliže Neretvi, zemljište je posuto ulomima građevinskog matrijala. Tu su nađena dva tumula s ukopinama datiranim u 3. st., postolja za usađivanje stela, kao i stela s natpisom Tita Aurelija Kara (rimsko doba I-III stoljeće). 48 Hvarsko-lisičićka grupa (Lisičićka grupa u Hercegovini pripada mlađem neolitu. Ova grupa je nazvana po prvom i za sada najpoznatijem nalazištu, po naselju Lisičićima kod Konjica). 49 Ta prelazna zona bi obuhvatala južnu Bosnu i sjevernu Hercegovinu, s rijekama Rama i Neretvica. (Više Čović 1983, 170-171) pak smatra da se može upotrebljavati termin postautarijatske zajednice. 50 otrebno je imati u vidu da je u bronzanom, odnosno željeznom dobu raspored naroda u unutrašnjosti Hercegovine, kako to dobro uočava Bojanovski, bio drugačiji. Izvori kao istočne susjede Ardijejaca spominju Autarijate, za koje Strabon kaže da su nekoć bili najveće i najmoćnije pleme kod Ilira. 51 Na osnovu tog Strabonovog zapisa može se zaključiti da su naseljavali jedan dio teritorije na gornjoj Neretvi koju su u rimskom periodu naseljavali Naresi, što se pak može zaključiti na osnovu Plinijevog zapisa (Plin. III, 143). Kao i većina ilirskih naroda i Naresi su svoj vrhunac u kulturološkom smislu vjerovatno dosegli u razdoblju III stoljeća stare ere do uspostavljanja rimske vlasti. 52 jihovo etničko ime se pojavljuje na dva epigrafska sakralna spomenika. Niti jedan od tih spomenika nije pronađen na njihovom matičnom teritoriju. Spomenik iz Gatačkog polja podignut je mladoj ženi koja je potjecala iz tog naroda (AE 1994, 1342), a bila je udata za jednog od Melkumana. 53 O njenoj etničkoj pripadnosti zapravo najviše govori cognomen njenog oca Batona Naresa. U Prijepolju, u Crnoj Gori, pronađen je drugi natpis: D(is) M(anibus) / Narens(is) v(ixit) a(nnos) XXVIII / Mage Ael(i) P /antoni(s) serv₅/uso at CO(niugi) p(osuit). 54 Nares, koji se spominje na natpisu iz Pljevalja, boravio je među Pirustima kao rob (servus). Oba spomenika potječu iz II stoljeća kada je etnička svijest kod Ilira bila još uvijek jaka. U tom stoljeću počinje intenzivnija romanizacija Naresa što se zaključuje kroz detaljnu anlizu epigrafske građe s njihovog matičnog područja. Naime, dosta veliki procent Aeliusa (41%) koji se pojavljuju na epigrafskim spomenicima jasan je pokazatelj toga. Kod tih Ilira carski nomen potječe vjerovatno iz vremena cara Hadrijana (117-138). 
Pripadnici ove etničke skupine služili su i u vojnim legijama rimske vojske u Panoniji. Do- 50 Mesihović 2007, 7. 51 Strab. VII 5, 11. 52 Pitanje etnogeneze naroda Istočne Hercegovine u predrimskom razdoblju bi zahtijevalo detaljnu naučnu studiju budući da još uvijek ima mnoštvo pitanja na koja nauka treba pronaći odgovore. 53 

TEMVS B[A] / TONIS FIL / NARENSAI [-]/ ANNVAE

• ANN 5/ XXV HIC SITA / EST; Temus B[a] /tonis fil(iae)/ Narensai [et]/ Annuae ann(orum) ₅/XXV hic sita / est (Sl. 1) 54 Mirković 1975, 100, spom. 7. kazuje to spomenik legionara II legije Adiutrix Pinniusa koji je umro u Basijani, a sahranjen u Glavatičevu. 55 Pripadao je tek drugoj generaciji rimskih građana, što se vidi po njegovoj i onomastici njegovih roditelja. Ta pojava je česta kod Ilira koji su živjeli daleko od upravnih središta. Domaća ilirska imena koja su najčešće nadijevali Naresi u rimsko doba su: Boio, Laiscus, Dazas, Carvus, Iacus, Mandeta, Pines, Temus i Pinnius. Na nekim imenima (Posaullonis, Boio, Dazas) koja su prisutna na natpisima s njihove teritorije javljuju se posebni znakovi kojih nema u latinskoj abecedi ili grčkom afabetu. 56 Ta imena nisu mogla da se prilagode latinskom izgovoru i njegovom morfološkom sistemu te su ti znakovi odraz njihovog ilirskog jezika i mogu se čak protumačiti kao naznake ilirskog pisma. Naresi su jedan od rijetkih ilirskih naroda kod kojih je uočena ova pojava, stoga predstavljaju svojevrsni specifikum. Treba napomenuti da njihova imena pripadaju tipičnim ilirskim imenima koja su nadijevali oni Iliri iz nekadašnjeg Ilirskog kraljevstva. Veliki broj keltskih imena kod ove etničke skupine u dosadašnjoj historiografiji je imao dva objašnjenja. Jedno je da su ti Kelti doseljenici u dolinu Neretve iz Norika i Panonije, 57 a drugo je da su keltska imena s prostora gornje Neretve prisutna zbog pojedinačnog doseljavanja Kelta iz službenih i bračnih razloga. Drugo objašnjenje je ispravnije budući da ima svoju potvrdu u epigrafskoj građi. Naime, za suprugu veterana Tita Aurelija Karva koja je keltskog porijekla može se pretpostaviti da je svog supruga upoznala dok je on vršio vojnu službu izvan provincije Dalmacije te da je zajedno s njim pošla u dolinu gornje Neretve (ILJug I, 89 = ILJug III, 1744). 58 Nasuprot njima, porodice u kojima se pojavljuju kod djece keltska, a kod roditelja ilirska imena mogu se dovesti u vezu s nekim vanjskim utjecajem Kelta. Za takav primjer može poslužiti spomenik iz Homolja kod Konjica (CIL III, 14617, 4). 

is) M(anibus) / Aur(elius) Maximus / et Mandeta / vivi fecerun[t] ₅/ sibi et Aur(eliae) / Magna def(unctae) an(norum) [---] / et Maxim[i] no / def(uncto) an(norum) II[---] / ca(rissimis?) (Sl. 3)

Analizom epigrafske građe može se uočiti da se imena keltskog porijekla javljaju više kod žena nego kod muškaraca, te da se javljaju u porodicama koje imaju kobinovanu keltsko-ilirsku onomastiku. Lijep primjer te pojave izražen je na spomenutom spomeniku iz Homolja gdje majka ima ilirski cognomen Mandarta, a kći keltsko ime Magna. 60 Očigledno je keltski etnički element imao utjecaja na ilirske narode koji su naseljavali to područje. Naravno, ne može se reći da je u IV stoljeću pr. n. e. došlo do keltiziranja starosjedilaca. Prije bi se radilo o onomstičkom utjecaju malobrojnijeg elementa, u ovom slučaju keltskog, u brojniji ilirski. Onomastički ostaci mogu poslužiti kao dokaz tog procesa. Oni se zadržavaju dugo kod zajednica koje su na istom 60 Ne treba odbaciti mogućnost da se u ovom slučaju radi i o grčkom imenu, a ne keltskom. stupnju razvoja, dok u slučaju akulturacije manje razvijene zajednice u više razvijenu, izvorna onomastika se brže gubi. Onomastika nije jedini dokaz prisustva keltskog elementa kod Naresa. Oni su koristili i sivu latensku keramiku karakterističnu za Kelte, zatim određene keltske ukrase koji se javljaju na reljefima nadgrobnih stela. 61 Najkarakterističniji 61 Bojanovski navodi još i običaj sahranjivanja inhumacijom u tumule koje su arheolozi uočili na prostoru gornje Neretve (Bojanovski 1988, 138). Međutim, takav način sahranjivanja na tom prostoru prisutan je više od 2000. g. pr. n. e., te se ne može nikako povezati s Keltima. Često je u italskim i je zaobljeni gornji luk na nišama za portrete pokojnika. 62 Ovu pojavu u materijalnoj građi kao keltsku okarakterisali su Patsch i Bojanovski, pritom zanemarujući činjenicu da su u provincijalnoj epigrafiji za izgled spomenika više bili odgovorni klesari nego dedikanti spomenika. Samim tim izvjesnije je da je majstor koji je radio spomenik stranac, doseljenik u dolinu Neretve, nego da Iliri s tog prostora baštine keltsku sakralnu tradiciju. 
Keltski utjecaj je u manjoj mjeri prisutan i na odjevnim predmetima prikazanih likova. Na dva spomenika iz Homolja kod Konjica prepoznaju se keltski elementi na odjeći. 63 Zanimljivo je da je muška odjeća koja je prikazana na reljefu loše očuvanog spomenika identična odjeći muškog lika iz Ostrošca kod Jablanice. 64 Međutim, poistovjećivati Narese s Keltima bilo bi svakako pogrešno. To što su Naresi koristili latensku keramiku je pojava koja ukazuje na postojanje stranog importa na prostor koji su naseljavali. Onomastički pojmovi uglavnom se javljaju kao rezultat bračno-porodičnih veza koje nisu bile posljedica značajnijih migracija već su pratile tokove vojno-političkog razvoja rimske države. 
Konzervativnost ovih gorštačkih Ilira bila je velika, naročito kod ženskog dijela stanovništva. One su duže baštinile tradicionalna imena i nošnju što se vidi i po reljefima. Žene iz ovog naroda nosile su dalmatinske toge i pokrivale su svoju kosu nekom vrstom marame, dok su njihove kćerke hodale gologlave. Muškarci su preko tunike nosili plašt koji je fibulama bio pričvršćen za ramena. 65 Čak ni na spomenicima iz II i III stoljeća ne susreću se prikazi ljudi odjevenih na rimski način. 
Kroz teritoriju Naresa prolazila je značajna putna komunikacija. To je onaj dio ceste Narona -Argentaria koji je prolazio kroz Nevesinjsko prema Sarajevskom polju. Kako je kanjon Neretve na tom prostoru prilično uzak i nepristupačan, ta cesta je išla samo njegovim rubom. Njeno glavno raskršće nalazilo se na Nevesinjskom polju, a njena gradnja je počela dok je namjesnik provincije Dalmacije bio čuveni Kornekeltskim provincijama, dok se u Dalmaciji pojavljuje najčešće u muškom obliku Magnus. (Adföldy 1969, 235) 62 Patsch 1902, 307. 63 CIL III, 14617, 2; CIL III, 14617, 4. (Sl. 3) 64 ILJug III, 1752 = CIIL III, 14617, 3. (Sl. 4) 65 Patsch 1902, 307. Sl. 4. Nadgrobna stela iz Ostrožca kod Jablanice. Stelu je Publije Elije Verus podigao svojim roditeljima Rufu i Tatui. Odjeća muške ličnosti na steli je keltska, a ženske ilirska (Po: Sergejevski 1965, Sl. 11) lije Dolabela (14-20). 66 Materijalni dokaz za to je najstariji epigrafski miljokaz do sada otkriven u provinciji Dalmaciji koji je nađen u Podorašcu kod Konjica (CIL III 10164). 67 Ova cesta nije ucrtana u čuveni itinerarij Tabula Peutingeriana, ali je Ivo Bojanovski metodom rekongnosticiranja došao do podataka koji potvrđuju postojanje te ceste. Podaci vezani za putnu komunikaciju Narona -Argentaria mogu pomoći pri lociranju eventualnog municipalnog središta Naresa. Odgovoriti na pitanje kako je tekao proces prelaska peregrinske civitas u municipalnu jedinicu rimskog tipa kod Naresa jedan je od težih naučnih problema. 68 Nije pronađen niti jedan epigrafski 66 Bojanovski 1974, 15. 67 DIVO / AVG; Divo Aug(usto) 68 Ovaj problem je šireg karaktera jer u nauci još uvijek nisu definirani metodološki mehanizmi koji bi omogućili da se peregrinske zajednice prate kroz proces razvoja unutarnjeg administrativno-pravnog sistema provincije. Jedini municipij koji je po imenu poznat, a nalazio se na prostoru Istočne Hercegovine, jeste municipij Dilluntum. Pored miljokaza i votivnih spomenika analiza nadgrobnih epigrafskih spomenika ukazuje na određene etničke, socijalne i administrativne parametre koji bi mogli predstavljati potvrdu postojanja municipija. Prije svega, treba naglasiti da se područje koje je naseljavao ovaj ilirski narod izdvaja po brojnosti sakralnih spomenika u odnosu na ostatak Istočne Hercegovine, što bi trebalo značiti da je gornji tok rijeke Neretve bio najnaseljeniji dio te mikroregije. Shodno tom statističkom podatku treba tražiti i municipalno središte. Iz epigrafskih spomenika mogu se sagledati faze procesa romanizacije kod Naresa. Geografski položaj je uslovio da je proces roma- 



  59 


57

  Bojanovski ovu tvrdnju zasniva na Strabonovom pisanju. 58 DM / T• AUR NEPOS / FIL •ET•AUR UR / SINA CON T P -5 / OSUER T A • /CARVO • VETE / RANO • AN / LXX; D(is) M(anibus) / T(itus) Aur(elius) Nepos / fil(ius) et Aur(elia) Ur/sina con(iunx) t(estamento) p5/osuer(unt) T(ito) Aur(elio) / Carvo vete/rano an(norum) / LXX (Sl. 2) 59 D M / AUR MAXIMUS / ET MANDeTA / VIVI FACE-RUN[-] ₅/ SIBI ET AUR / MAGNAE DEF AN [---] / ET MAXIM[-]NO / DEF AN II[---]/ CA; D( 


Sl. 2 .

 2 Nadgrobna stela veterana Tita Aurelija Karva nađena u Donjem Selu kod Konjica iz druge polovine III stoljeća. (Po: Seregejevski 1938, 22, br. 20) Sl. 3. Nadgrobna stela porodice Aurelijusa Maksimusa sa konbinovanom keltsko -ilirskom onomastikom pronađena u Homolju kod Konjica (Po: Patsch 1902, 313, Sl. 9) 




  spomenik niti su pisana vrela zabilježila postojanje municipalne jedinice koja bi pod svojom ingerencijom imala gornji tok rijeke Neretve. Kao jedan od dokaza da je na prostoru gornje Neretve postojalo municipalno središte može se uzeti i Jupiterova posvetna ara iz Cernića kod Konjica (CIL III, 14617, 1).69 Pored Stoca, za čiji prostor se zna da je u bio municipalno središte, područje Konjica je jedino u Istočnoj Hercegovini gdje su nađeni tragovi Jupiterovog kulta. Ovaj kult se može dovesti u direktnu vezu s postojanjem municipija jer po svojoj definiciji municipiji bi predstavljali "Rim u malom", pa su tragovi Jupiterovog kulta nađeni u svim značajnijim municipalnim središtima. Po njenom sadržaju može se zaključiti da je mlađa u poređenju sa spomenicima te vrste iz Stoca. Nastala je krajem III ili početkom IV stoljeća što bi u hronološkom smislu odgovaralo egzistiranju administrativne jedinice municipalnog tipa u gornjem toku rijeke Neretve. Ukoliko je postojao, terminus ante quem njegovog nastanka jeste III stoljeće.Jupiter nije bio jedino božanstvo iz kapitolske trojke koje je poštovano u antici u gornjem toku rijeke Neretve. Potvrda o samostalnom kultu božice Junone nalazi se na votivnom spomeniku pronađenom u Potocima kod Mostara (ILJug 69 I • O • M / PETRONI / MAXIMIN / ET SEVERVS; I(ovi) O(ptimo) M(aximo) / Petroni(us) / Maximin(us) / et Severus (Sl. 4) Sl. 5. Zavjetna ara posvećena Jupiteru sa kraja III ili početka IV stoljeća. Pronađena u Cerićima kod Konjica, imena dedikanta na spomeniku su orjentalnog porijekla(Imamović 1977, 365, Sl. 96) Sl. 6. Votovni spomenik posvećen boginji Junoni, pronađen u Potocima kod Mostara (Po:Imamović 1977, 365, Sl. 96) 




  organizovanja zahtijevao je postojanje određenog oblika urbane sredine u Konjicu i Lisičićima u IV stoljeću. Sadržaj teksta natpisa odražava veliku koncentraciju stranaca u tom dijelu Hercegovine. Prema njihovoj onomastici uočavamo da se najviše radi o italicima i heleniziranom stanovništvu Male Azije. Treba naglasiti da božanstva koja se pojavljuju na votivnim spomenicima nisu jedina božanstva koja su imala sljedbenike u istočnom dijelu Hercegovine. To se vidi na osnovu reljefnih predstava na nadgrobnim spomenicima. 


Sl. 7 .

 7 Epigrafski miljokaza iz vremena cara Maksimina Tračanina (235 -238), nađen u Podorašcu kod Konjica, trenutno se nalazi u Zemljskom muzeju u Sarajevu (Foto : A. Šačić) nizacije tu otpočeo nešto kasnije, a to se vidi po izostanku carskih geniticilija iz I stoljeća. 74 U komparaciji s ostatkom istočnohercegovačkog prostora, ovdje se ne susreće niti jedan natpis koji ima čisto domaću onomastiku bez rimskog genitilnog nomena. Razlog za to jeste što su Iliri u dolini Bregave i Trebišnjice bili pod određenim grčkim utjecajem tako da su od ranije poznavali princip filijacije i patronacije i lakše su se prilagođavali rimskom onomastičkom sistemu i prije dobivanja rimskog civitata. Geografski položaj također je imao presudan utjecaj da Iliri koji su živjeli južnije od Naresa brže dođu u dodir s latinskom ortografijom i na sakralnim spomeni-74 Samo jedan epigrafski spomenik iz gornjeg toka rijeke Neretve potječe iz ranog carstva. U pitanju je miljokaz iz Han Viteka. (CIL III 10164) cima u prvim generacijama ostave u potpunosti svoju autohtonu onomastiku. U dolini gornje Neretve, kao što se vidi po natpisima, dodjela civitata počinje u Hadrijanovo vrijeme. Broj natpisa ukazuje na to da je Hadrijan civitet podijelio dosta velikom broju pojedinaca (singulatima) i time proces romanizacije tog teritorija počinje da poprima prve obrise romanizacije. Relativno veliki broj stanovnika ovog dijela provincije Dalmacije rimsko građanstvo dobija u vrijeme Marka Aurelija i Lucija Vera. Time se može reći da otpočinje druga faza romanizacije. Treća i posljednja faza tog procesa svoj vrhunac je dosegla Karakalinim konstitucijama (Constitucio Antoniniana). Pristizanje stranaca može se također pratiti kroz natpise. Tako se već od II stoljeća na spo-Sl. 8. Votivni spomenik posvećen istočnjačkom kultu boga Mitre. Nađen u Konjicu, danas se nalazi u Zemljskom muzeju u Sarajevu. Potječe iz IV stoljeća. Ime božanstva je napisano u specifičnom obliku Meteri. (Po : Patsch, 1897, 660, Tab. II) 




  




  




  Kroz ranija istraživanja može se spoznati da su područje Ga-tačkog polja naseljavali Melkumani, 38 a područje Nevesinskog polja naseljavali su Glindicioni. 39 historijsko doba, u području oko rijeke Rame živjeli su Deretini, 40 dok su Ardijejci živjeli na donjoj Neretvi.U carsko doba, međutim preseljeni su zbog svog buntovnog ponašanja u neplodnu unutrašnjost uz lijevu obalu Neretve prema Cetini.41SusjediNaresabezsumnjebilisu i Daorsi koji su naseljavali neretljansku dolinu od Bijelog Polja do Gabele s Bišćem Poljem, Dabrovim i Popovim Poljem te Stolac sa širom okolinom i izlaskom na more kod Slanog.42Analizirajućigorenavedenepodatke, te koristeći se pritom historijskom kartografijom, može se odgovoriti na pitanje koje za odgovor traži jasno definisanje prostora naseljenog Naresima. Na  Naresi se mogu locirati kao ilirski narod koje je naseljavao većim dijelom gornji tok rijeke Neretve, a nešto manjim dijelom i njen srednji tok.Wilkes čak smatra da su naseljavali prostor oko današnjeg Mostara, uključujući i Bijelo Polje.Ovakva tvrdnja nema arheološku dokazanost te se stoga može smatrati da je područje u okolici današnjeg Mostara bilo pod kontrolom Daorsa.43Naresisu, po svemu sudeći, naseljavali područje od izvorišta rijeke Neretve na sjeveru do Prenja na Jugu.Današnjim administrativnim rječnikom rečeno, to bi podrazumijevalo područje općina Kalinovik, Konjic, Jablanica, te dijelove općina Prozor-Rama i Nevesinje.Još u neolitsko doba dolina rijeke Neretve predstavljala je važnu komunikacionu vezu koja je povezivala unutrašnjost s jadranskom obalom, stoga ne čudi činjenica da je to područje u periodu antike bilo gusto naseljeno. Područje koje su naseljavali Naresi odlikovalo se brdskim reljefom što je pogodovalo uzgoju stoke, a stočarstvo je bilo osnovna privredna grana kod Ilira. Bilo je i 


	ones XLIIII, Melcumani XXIIII, Naresi CII, Scirtari LXXII,
	Siculotae XXIIII...
	38 AL BiH, T. III, 105.
	39 Ibidem, 81.
	40 Ibidem, 69.
	41 Ibidem, 54.
	42 Ibidem, 69.



  Onomastički i socijalni pregled građe s nadgrobnih spomenika iz doline gornje Neretve više podliježu tekovinama rimske civilizacije i zajedno s ostalim Ilirima u kasnoj antici postaju njene najodanije pristaše.ZaključakCjelokupna historiografija, uključujući i u radu spomenute autore, dosta "maćehinski" se odnosila prema ilirskom narodu Naresi, koji je u antici naseljavao prostor gornjeg toka Neretve i bio drugi najbrojniji narod naronitanskog sudbenog konventa.Do sada nije objavljen niti jedan članak ili monografija koji bi tematski se bavio njihovim kulturno-historijskim razvojem.Sudeći po materijalnim ostacima i svjedočanstvima antičkih pisaca dolazi se do zaključka da Naresi pripadaju onoj skupini naroda nastalih etnogenezom od Autarijata, ali ne treba odbaciti i utjecaj Ardijejaca na nastanak ove zajednice.Također ne treba negirati mogućnost da se Naresi mogu posmatrati kao Plinijevi Ilyrii proprie dicti, odnosno Iliri u užem smislu.Postoji realna pretpostavka da je Plinije koji je pisao u I stoljeću nove ere pod tim Ilirima podrazumijevao ilirske narode koji su činili stanovništvo jedine ilirske državne tvorevine u čiji sastav su ušli i narodi Istočne Hercegovine.Iako ih izvori ne spominju, Naresi su pripadali onim ilirskim narodima koji su učestvovali u Batonovom ustanku (6-9. g.). Dokazi o razvijenoj etničkoj svijesti kod Naresa vidljivi su na epigrafskim spomenicima. Njihova etničko ime spomenuto je na dva nadgrobna spomenika od kojih niti jedan nije nađen na njihovoj matičnoj teritoriji. Značajan je to podatak jer ukazuje na to da su bili svjesni svoje etničke različitosti u odnosu na zajednicu u koju bi došli. Važno je napomenuti da se njihova etnička svijest može posmatrati i kroz to što su čak i u III stoljeću nadijevali ilirska imena. U nekim od tih imena poput Posaullonis, Boio, Dazas jasno su vidljive specifične grafeme koje dokazuju da su i dugo pod rimskom vlašću koristili svoj maternji jezik. Starija historiografija često je Narese povezivala s Keltima. Međutim, primjetno je da su keltski elemeti u njihovoj materijalnoj kulturi i onomastičkom korpusu zapravo posljedica inporta i bračno-porodičnih veza s tom etničkom skupinom iz drugih rimskih provincija. Premda još uvijek nije utvrđeno postojanje njihovog municipija, demografska brojnost Naresa koju spominje Plinije Stariji, a čiji je statistički pokazatelj i najveći broj epigrafskih spomenika unutar mikroregije Istočne Hercegovine, ukazuju na postojanost municipalnog središta. Jedan od argumenata za tu tvrdnju predstavljaju i tri epigrafska miljokaza koja su nađena u Podorašcu, te upućuju na važnu saobraćajnu tačku na tom mjestu. S tim u vezi treba u blizini Podorašca tražiti veće urbano središte koje bi po logici trebalo da se nalazi na mjestu današnjeg Konjica. Kultovi Junone i Jupitera, božanstava koja pripadaju kapitolskoj trojci, svakako se mogu povezati s postojanjem municipalnog središta. Naime, ova božanstva se pojavljuju na prostoru današnje Bosne i Hercegovine samo u onim dijelovima za koje imamo pisane i materijalne dokaze da su tu postojale veće urbane cjeline unuatar municipalnog uređenja. Pojava Mitrinog kulta kasnije u IV stoljeću potvrđuje pretpostavke o postojanju određene urbane jedinice na mjestu današnjeg Konjica. Na kraju treba istaći da je prostor gornjeg toka rijeke Neretve, taj neistraženi dio rimske provincije Dalmacije, usko vezan za kulturni, politički i privredni razvoj jednog, iz naučnog ugla posmatrano, neistraženog ilirskog naroda. 


	Rekonstruirani oblik na spomeniku	Ime u nominativu jednine (prevedeno)	Porijeklo imena	Spol	Društveni položaj
	Aelis Rufo	Elije Ruf	ilirsko	masculinum	nepoznat
	Tattuiae	Tatua	ilirsko	femininum	nepoznat
	P(ublius) Ael(ius) Verus	Publije Elije Verus	italsko	masculinum	nepoznat
	Aur(eliae) Tit[--]	Aurelija Titua	ilirsko	femininum	nepoznat
	Bricussa	Brikusa	keltsko	femininum	nepoznat
	L(ucius) Petroni/u(s) Maximus	Lucije Petronije Maksim	italsko	masculinum	nepoznat
	Aeliae Rufinae	Elija Rufina	italsko	femininum	nepoznat
	Mascelio	Maskelio	keltsko	masculinum	nepoznat
	A[e]l	Elijus [---]	nepoznato	masculinum	nepoznat
	Va[l]eri/a[e]	Valerija	italsko	femininum	nepoznat
	T(ito) Aur(elio) Bo[-]o/ni	Tit Aurelije Boion	ilirsko	masculinum	nepoznat
	T(itus) Aur(elius) Lais/cus Tit Aurelije Laiskus	ilirsko	masculinum	nepoznat
	Aur(elio) Nu[mer]ia/no	Aurelije Numerijan	italsko	masculinum	nepoznat
	Fl(avio) Aur(elio) Va/lerio Flavije Aurelije Valerijan	italsko	masculinum	nepoznat
	Aur(elius) / Dazas	Aurelije Dazas	ilirsko	masculinum	nepoznat
	Posaul/ionis Ia/ci	Paulionij Jacij	keltsko	masculinum	nepoznat
	T(itus) Aur(elius) Nepos	Tit Aurelijus Nepos	italsko	masculinum	nepoznat
	Aur(elia) Ur/sina	Aurelija Ursina	keltsko	femininum	nepoznat
	T(ito) Aur(elio) / Carvo	Tit Aurelije Karvus	ilirsko	masculinum	Veteranus (vojni veteran, bivši legionar)
	Aur(eli--) V[---]	Aurelije ili Aurelija V [---]	nepoznato	nepoznat	nepoznato
	Marciana	Marsijana	italsko	femininum	nepoznato
	Ael(ius) / Dracontius	Elije Drakonitus	grčko	masculinum	nepoznato
	Aur(elius) Tit(us) I[acus]	Aurelije Tit J(akus)	ilirsko	masculinum	nepoznato
	Aur(elius) Maximus	Aurelije Maksim	italsko	masculinum	nepoznato
	Mandeta	Mandeta	ilirsko	femininum	nepoznato
	Aur(eliae) / Magna	Aurelija Magna	keltsko	femininum	nepoznato
	Maxim[i]no	Maksimin	italsko	masculinum	nepoznato
	P(ublio) Ael(io) Pro/bo	Publije Elije Probo	italsko	masculinum	nepoznato
	Ael(i) Pines	Elije Pines	ilirsko	masculinum	nepoznato
	Temus	Temus	ilirsko	femininum	nepoznato
	Pinnio	Pinije	ilirsko	masculinum	Militi legionis secundaes Adiutrix
	Tab. 1				
	menicima uz keltsku i ilirsku onomastiku pojav-	predstavljaju značajan historijski izvor, važan ko-
	ljuju italska te grčka, odnosno orijentalna ime-	liko i epigrafski tekst, jer puno govore o načinu
	na. O njihovim poslovnim zanimanjima ništa se	života običnog građanina rimske provincije.
	ne zna jer, izuzev vojnika i veterana, na ostalim	Veliki broj Naresa je rimski civitat dobio i u
	natpisima nema navedenog nikakvog zanimanja.	vrijeme Marka Aurelija (161-180) i Lucija Vera
	Još jedna bitna komponenta po kojoj se natpisi	(161-169) tako da se može reći da je Karakala
	iz doline gornje Neretve razlikuju od natpisa iz	(198-127) samo okončao proces koji su uspješno
	ostatka Istočne Hercegovine jesu reljefni prika-	započeli njegovi prethodnici. Poslije Constitutio
	zi na spomenicima. U ovim slučajevima reljefi	Antoniana (212. g.) može se reći da Naresi sve

Graf 1. Procentualni prikaz zastupljenosti carskih genitilnih imena na nadgrobnim spomenicima iz gornjeg toka rijeke Neretve 
Bojanovski, 1988, 133. 

Wilkes 1969, 165. 

Strab. VII 5, 5. 

Plin. III 143 (nabraja abecednim redom) ...Cerauni decuriis XXIIII, Daversi XVII, Desitiates CIII, Docleatae XXXIII, Deretini XIIII, Deraemistae XXX, Dindari XXXIII, Glinditi- 

Summary

Cultural-historical development of the Illirian people of Naresi (civitas Narensium) 
Naresi were the second largest paople in Naronian convent (Narona conventus). Their historical development can be tracked from the late Iron Age to the 3rd century AD. The process of this community's formation is related to the breakdown of Autariates ethnical complex, which makes them post-Autariat Illyrian people.
Kulturno-historijski razvoj ilirskog naroda Naresa (civitas Narensium) / Cultural-historical development of the Illirian people of Naresi (civitas Narensium)