Du hravka Du manović

a d v o k a ls k i p rip ra v n ik u N o v o m S a d u PRIKAZ PRESUDE EVROPSKOG SUDA ZA LJUDSKA PRAVA* Slucaj: PRAYS PROTIV EJEDINJENOG KRALJEVSTVA (Predstavka br. 33394/96) 1. U V O D 
Podnosilac predstavke, u ovom slučaju Adela Ursula Prays, državljanka Ujedinjenog Kraljevstva, tvrdi da je bila žnva kršenja člana 3. Evropske konvencije za zastitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, koji se odnosi na zabranu mučenja. Predstavka je usmerena protiv Ujedinjenog Kraljevstva, a podneta je 23. jula 1996. godine. Odluka o prihvatljivosti predstavke je cloneta 12. septembra 2000. godine. 
Ova odluka je bitna, s obzirom da je ista novijeg datuma, jer postavlja kriterijume za definiciju pojma mučenja u modemom dobu. Ona je interesantna. posebno za domace pravo, jer se cxlnosi na postupak i odnos službenih lica sa pritvorenicima i osudenicima na izdržavanju zakonske kazne. U našoj driavi se o ovom pitanju u poslednje vreme mnogo govori, jer su iznete mnogobrojne primedbe na racun odno.sa nadležnih organa sa pritvorenicima i zatvorenicima. Nakon pristupanja Srbije i Crne Gore Evropskoj konvenciji za zastitu ljudskih prava i osnovnih slobcxla, ovo pitanje postaje još interesantnije. Jasno je da ce nadležni organi morati ozbiljno da se pozabave ovom temom, a u tome će im, izmedu ostalog, pomoci i odluke Evropskog suda za ljudska prava. 

2. P R A Y S P R O T IV U J E D IN J E N O G K R A L J E V S T V A a) Činjenice
Podnosilac predstavke, Adela Ursula Prays, nema ni ruke ni noge, što je posledica fokomelije izazvane Talidomidom, pa je stoga nepokretna i vezana za invalidska kolica. Ista takode ima i problema sa bubrezima, pa je prinudena na često mokrenje. Dana 20. januara 1995. godine, za vreme postupka za naplatu duga u Okružnom sudu u Linkolnu, odbila Je da odgovori na pitanja vezana za njeno imovno stanje i osudena je na zatvorsku kaznu u trajanju od 7 dana, a iz razloga nepoštovanja suda. Sudija je nakon izricanja ove svoje odluke naredio da se gda Prays odmah posalje u zatvor u Vejkfildu. Prilikom napuštanja suda, podnosilac predstav ke je pitala jednog zatvorskog službenika da li može da ponese punjac za bateriju svojih invalidskih kolica, na sta tvrdi da joj je isti odgovorio da ne može jer se to smatra luksuznim predmetom. Kako je predmetno sudenje održano pomenutog dana u popodnevnim časovima, nije bilo mogucnosti da se podnosilac predstavke prebaci u zatvor do jutra, pa je zato noc provela u celiji policijske stanice u Linkolnu. Ćelija je imala samo drveni ležaj i dušek i bila je bez ikakve opreme za invalide. Podnosilac pred stavke tvrdi da je bila prinudena da prespava u kolicima jer joj je ležaj bio previse tvrd, sto bi joj prouzrokovalo bolove u kukovima. Isto tako, podnosilac tvrdi da su prekidaci za svetlo i slučaj opasnosti bili van njenog domaSaja, kao i da nije mogla da koristi toalet jer je bio visi od njenih kolica. 
Iz zapisnika policijskog pritvora se vidi da je podnosilac predstavke po prispecu u 19:20 časova rekla dežurnom policajcu da ima problema sa bubrezima i hroničnu infekciju uha. ali joj u tom momentu nisu bili potrebni ni lekovi niti lekarska nega. U 19:50 je odbila ponudeni obrok i topli napitak. U 20:50 je rekla da joj je hladno, pa ju je dežurni zavio u dva cebeta. Prilikom sledece provere u 21:15 jos uvek se žalila na hladnocu, a u 21:35 je zamotana jos jednim cebetom jer joj je jos uvek bilo hladno i imala je glavobolju. Odbila je ponudeni napitak. Nakon toga je spavala, a u 23:15 kada se probudila tražila je lekara koji je dosao u 23:50. 
U lekarskom izveštaju navedeno je da se pacijent žali na hladnocu, glavobolju i mučninu. Konstatovano je da nije jela od prispeca iako joj je hrana nudena. Pacijent sedi u invalidskim kolicima, govori razumno i ne ma znakova smrzavanja. Izvrsen pregled ušiju, data dijagnoza i konstato vano da pacijent vec prima Eritromicin zbog infekcije uha. Konstatovano da bi joj u celiji bila potrebna temperatura blizu 30 stepeni, jer se ne krece, pa je izvršena toplotna izolacija punjenim cebetom i dopunskim prekrivačima, kao i da je ista neuslovna za ovu vrstu invalidnih osoba. 
Prema pritvorskom zapisniku, podnosilac je spavala do 7:00 nakon cega je opet odbila hranu i pice, a u 8:30 je prebačena u ženski zatvor Njuhol u Vejktlldu, gde je bila u prilvoru do poslepodneva, 23. januara 1995. godine. 
Podnosilac predslavke je bila smeSlena u zalvorsku bolnicu, gde Je ćelija imala širi ulaz za potrebe invalidskih kolica, hidraulični bolnički ležaj i toalet sa osloncima za ruke. Podno.sioca Je pregledao zatvorski lekar koji Je zabeležio od čega podnosilac boluje, pri čemu Je isli konslalovao da bešika podnosioca predstavke nije u slanju da se u potpunosti isprazni, zbog čega Je ista prinudena na često mokrenje. Prilikom vrSenJa velike nužde, podnosiocu Je neophodna pomoc Jer niJe u stanju da se sama obriše. Lekar Je konstatovao koje se sve legobe JavlJaJu u zatvorskoj bolničkoj celiji: previše visok krevet i lavabo koJi podnosilac ne mo/.e ni da dohvati, otežana pokretljivost Jer se baterija u invalidskim kolicima postepeno prazni, podnosilac voli da pije vočne sokove ali ih ovde nema, isia Je vegetarijanac i prilikom održavanja opšte higijene poirebna JoJ Je pomoć. 
U beleškama bolničarki koJe su se starale o podnosiocu zabeleženo Je da Je Jedna od njih tražila od upravnika dozvolu da se donese punjač za baterije za kolica, što Je ovaj i odobrio. Pri tome Je ista bolničarka opisala probleme koji se JavlJaJu sa gdom Prays: potrebno Ju Je podići prili kom prebacivanja sa kolica u krevet i obratno, ako se ne okupa bar Jednom dnevno postoji opasnost da se stvore rane, stalne urinarne infekcije zahtevaju da unese bar 2 1 tečnosti dnevno, ali ista piJe samo vocne .soko ve Jer ne voli vodu, a u zatvoru .se takvi sokovi ne sluze. Bolničarke su takode u svojim izveštajima konstatovale da Jedna osoba veoma teško može sama da se brine o gdi Prays. 
Podnosilac predstavke tvrdi da Je 21. Januara 1995. godine u večernjim časovima, prilikom obavljanja nužde doživela veliku neprijatnost i poniženje Jer Ju Je na toalet podigla zatvorski čuvar-žena koja Je nakon toga otišla, pa Je na toaletu sedela sledeca 3 sata Jer nije pristala da JoJ pri silasku pomogne mu.skarac. Kako nije bilo nijedne žene u okolini, na kraju Je morala da dopusti da JoJ pomogne muškarac. U odgovoru na ovu tvrdnju, Vlada UJedinJenog Kraljevstva Je navela da Je pomenute večeri dežurala samo Jedna sestra koJa nije mogla sama da podigne podnosioca predstavke, pa Je za pomoc zamolila dvojicu muskih članova osoblja. 
Podnosilac predstavke Je navela da JoJ Je iste večeri medicinska se stra koja JoJ Je pomagala pri vrsenju nužde, skinula spavacicu i otkrila donji deo tela pred tom dvojicom stražara. Vlada Je negirala ovu tvrdnju, ukazujuci da Je gda Prays podnela žalbu upravniku zatvora pre otpusta, ali da u njoj nije pominjala gomji dogadaj. 
Prema odredbama o smanjenju kazne, navedenim u odeljcima 33. i 45. Krivičnog zakona od 1991. godine, podnosilac Je morala da odsluži samo polovinu izrecene kazne, tj. tri i po dana. Pre odlaska pregledao Ju Je dr Kid koji Je ustanovio da JoJ Je potrebna kateterizacija zbog retencije mokrace. 
Podnosilac tvrdi da Je nakon izlaska iz zatvora imala zdravstvenih problema u trajanju od deset nedelja, .^»to Je po njenim tvrdnjama posledi-ca postupanja sa njom u zatvoru, ali nije priložila nikakve medicinske dokaze kao polporu za ovu svoju tvrdnju. 
Dana 30. januara 1995. godine gda Prays je stupila u vezu sa advokatima u cilju podnošenja tužbe protiv Ministarstva unutrašnjih poslova. Odobrena joj je pravna pomoc. b) Relevantno domace pravo i praksa U UJedinJenom Kraljevstvu nije uobičajena praksa okružnog suda da odreduje gde ce optuženici biti pritvoreni. Zakon o zatvorima iz 1952. godine odreduje da Državni sekretar (Secretary of State) upucuje zatvorenike u zatvor. Član 12. ovog zakona kaže sledeće: 
-zatvorenik, bilo da mu Je izrečena kazna zatvora ili odreden pritvor pred sudenje ili iz drugog razloga, može biti držan u bilo kom za tvoru. 
-zatvorenici ce biti držani u zatvorima koje ce s vremena na vreme odrediti Državni sekretar, i mogu se njegovom odlukom za vreme služenja kazne izmestiti iz Zatvora u koine služe kaznu u bilo koji drug! za tvor." c) Postupak Predstavka Evropskom sudu za ljudska prava Je podneta 23. Jula 1996. godine i zavedena pod brojem 33394/96. Podnosilac tvrdi da izricanje zatvorske kazne i postupak prema njoj dok Ju Je izdržavala predstavljaju povredu člana 3. Konvencije, prema kome: niko ne sme biti podvrgnut mučenju, ili nečovečnom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju. 
Nadalje, podnosilac tvrdi da sudija koJi JoJ Je izrekao kaznu nije vodio računa o njenom zdravstvenom stanju, vec Ju Je neposredno poslao na izvršenje kazne. Takode podnosilac tvrdi da Je sa nJom nečovečno postupano od momenta prijema u pritvor, zaključno sa izlaskom iz zatvorske bolnice. 
Takode, podnosilac tvrdi da Jos uvek pati od emotivnih i psihičkih posledica zlostavljanja u pritvoru i traži od Suda da JoJ dodeli 50.000 GBP. kao nadoknadu za nematerijalnu stetu. 
Na kraju, podnosilac predstavke Je tražila iznos od 4.000 GBP na ime sudskih troškova. Vlada Je tvrdila da nije uobičajeno da sudija odre duje u kom ce se zatvoru služiti kazna, a da policijske i zatvorske vlasti imaju potpune podatke o opremljenosti policijskih stanica i zatvora, pa Je prihvatljivije da se odluka o smeštaju osudenika prepusti njima. Čak i da sudija nije uzeo u obzir specifične potrebe podnosioca, to samo po sebi ne bi predstavljalo povredu clana 3, osim ako Je postojala realna opasnost od ozbiljnog zlostavljanja, sto se u ovom slučaju po njihovom misljenju nije dogodilo. Specifične potrebe lužilje su uzete u obzir prilikom prijema u Njuhol, pa je podnosilac smešlena u zalvorsku bolnicu gde je imala pristup medicinskom osoblju koje joj je i pružalo poirebnu negu. Vlada Je demantovala da su podnosiocu pomagali muškarci. Takode, Vlada je smatrala da je zahtev podnosioca koji se odnosi na odStelu preteran i nerazuman, naročito iz razloga Sto nije pružen nikakav dokaz da navodna trauma još uvek postoji. Na zahtev podnosioca za naknadu sudskih troškova Vlada nije imala primedbi. 

d) Odluka suda

Prilikom odlučivanja Sud je vodio računa o tome da zlostavljanje mora da dostigne odredeni minimalni nivo brutalnosti da bi polpalo pod dejstvo člana 3. Procena tog minimalnog nivoa je relativna i zavisi od konkretnih okolnosti slučaja, kao Sto su trajanje krSenja, fizičike i psihičke posledice u odnosu na žrtvu, a u nekim slučajevima bitni su i p>ol, go-diSte i zdravstveno stanje žrtve. U proceni da li je postupanje bilo ponižavajuće u smislu člana 3. Sud uzima u obzir i to da li je u ponaSanju državnog ili drugog javnog organa postojala namera. 
MiSljenje je suda da su, obzirom da podnosilac predstavke i Vlada nude različite verzije dogadaja od kog je proSlo dosta vremena i u odsustvu bilo kakvih nalaza domacih sudova. značajni pismeni dokazi kao Sto su zapisnici službenih lica iz zatvora i zapisnici lekara. 
Sud je stao na stanoviSte da je sudija, koji je podnosiocu koja je in valid, izrekao kaznu a nije vodio računa o tome da se ista smesti u ustanovu u kojoj ce joj, obzirom na njeno zdravstveno stanje, biti pružena adekvatna nega. 
Sud je ustanovio da je vec u toku prve noci, prilikom boravka pod nosioca u pritvoru, doSlo do krSenja Konvencije, tj. člana 3, jer je lekar pozvan tek nakon viSe žalbi podnosioca na hladnocu, a pripadnici obezbedenja u pritvoru nisu ucinili niSta da se podnosilac prebaci na prikladnije mesto ili oslobodi. 
Sud primecuje da su u zapisniku o prijemu podnosioca postojale be-leSke lekara i bolničarke u kojima je izražena zabrinutost zbog mogućih problema za vreme njenog odsluženja kazne, uključujući prilaz krevetu, vrSenje nužde, održavanja higijene i unoSenja tečnosti, kao i pokretljivosti u slucaju da se istroSe baterije na invalidskim kolicima. Na osnovu ovoga upravnik zatvora je ovlastio osoblje da pokuSa da pronade mesto za pod nosioca u javnoj bolnici. Uprkos tome, podnosilac nije bila prebačena u javnu bolnicu jer ne pati od neke odredene bolesti. 
Najzad, nakon sprovedenog postupka, Sud je stao na stanoviSte da je u ovom slučaju izvrSena povreda ciana 3. Konvencije, jer držanje u pri tvoru osobe sa ovakvim stepenom invaliditeta, a u okolnostima u kojima ista ne može normalno da spava, da se krece niti da vrSi nuždu, bez obzi-га što је našao da nije postojala namera nadležnih organa, predstavlja ponižavajuće postupanje. 
Imajuci u vidu odStetni zahtev podnosioca predstavke i sve gore navedeno, Sud je primenio clan 41. Konvencije koji propisuje da "kada Sud utvrdi prekršaj Konvencije ili njenog protokola, a unutrašnje pravo Visoke strane ugovornice u pitanju omogucava samo delimičnu odštetu, Sud će, ako je to potrebno, pružiti pravično zadovoljenje oštećenoj strani". Obzirom na navedeno, Sud je stao na stanovište da je podnosilac pretrpela moralnu štetu kao posledicu pritvora, a ta šteta ne bi mogla da bude nadoknadena samo konstatacijom da je povreda postojala, pa je odredio da se podnosiocu isplati odšteta u visini od 4.500 GBP. Pri tome je vodio računa da nije postojala namera nadležnih organa da se podnosilac pred stavke ponizi, kao i to da je samo lisenje slobode trajalo veoma kratko. 
Sud je usvojio zahtev podnosioca koji se odnosio na naknadu sudskih troskova i odredio da se isti isplati u celini, sa dodatkom poreza na dodatu vrednost, umanjeno za sve sume u obliku pravne pomoci koju je isplatio Savet Evrope. 
Sve gore navedene iznose tužena država je po odluci Suda bila dužna platiti u roku od 3 meseca nakon pravosnažnosti presude, a za zadocnjenje je predvidena kamata od 7,5% na godišnjem nivou. 
Ostatak zahteva podnosioca za pravicnu naknadu je odbijen. 

e) Izdvojeno mišljenje sudije Brace zajedno sa sudijom Kostom

Ove sudije ističu da primamu odgovomost u ovom slučaju ne snose policija ili zatvorske vlasti vec pravosudne vlasti koje su poslale podnosi oca direktno na izdrzavanje zatvorske kazne. Dokumenta podneta sudu navode na zaključak da je bilo izvesnih nedostataka u vezi sa postupanjem prema osudeniku od strane policije i zatvorskih vlasti, ali su one u velikoj meri posledica njihove nepripremljenosti da prihvate i da se staraju o osobi sa ovako visokim stepenom invaliditeta, a u uslovima neprikladnim za njene potrebe. 

f) Izdvojeno misljenje sudije Greva

Ovaj sudija se složio sa mišljenjima gore pomenutih kolega. On smatra da je oduziroanje prava podnosiocu da ponese punjač za bateriju svojih kolica, kao i njeno držanje u uslovima u kojima je otežano obavljala životne funkcije, povreda prava na telesni integritet. Ovaj sudija je mišljenja da su svi koji su učestvovali u zatvaranju podnosioca: sudija, policija i zatvorske vlasti, dali jednak doprinos kršenju člana 3. Konven cije. 
Svako od pomenutih lica je mogao da spreči slanje podnosioca u pritvor pre nego što se obezbede adekvatni uslovi za njen prihvat, a to su uslovi kojima bi se osiguralo da njen tretman bude isti kao i trelman svih ostalih zatvorenika. 
Takođe, sudija Greva smatra da su ovim treimanom podnosioca prekršene ne samo Odredbe Konvencije o zašiiti Ijudskih prava i osnovnih sloboda, već i kompletnog duha Slandardnih minimalnih pravila za postupanje sa zatvorenicima od 1955. godine. 

IS T O R IJ A T

Član 3. Konvencije predstavlja apsolulnu zabranu, šlo znači da se od njega ne može odstupiti ni u slučaju rata ili neposredne ratne opasnosti. Ovaj član sadrži zabranu mučenja. nečovečnog poslupanja i ponižavajućeg postupanja. 
Za definiciju gore pomenutih termina značajan Je slućaj Tajra iz 1978. godine. Ovaj slučaj govori o maloletniku od 12 godina koji se potukao sa drugim maloletnikom, nakon čega ga je nadležni sud osudio na tri udara štapom. Na ovu presudu se Tajra žalio Evropskom sudu za IJudska prava, navodeći da je izrečenom kaznom povređen član 3. Konvenci je, jer je kazna ponižavajuća. Imajući u vidu okolnosti slučaja, kao i vreme u kom je kazna izrečena, Sud je stao na stanovišle da izrečena kazna nije prikladna za modemo doba, ali da u ovom slučaju ipak nije došlo do kiienja člana 3. Konvencije. 
Pri torn je Sud odredio kriterijume, tj. stepen povrede koji mora biti ispunjen da bi se smatralo da je došlo do povrede navedenog člana. U skladu sa tim. mučenje predstavlja besraman oblik po.stupanja kojim se određenom licu nanose teške fizičke i psihičke povrede. Slav je suda da se mučenje može vršiti i radnjama prinude. 
Nečovečno postupanje je blaži stepen povrede od mučenja koji takode sadrži elemente fizičke i psihičke patnje. 
Ponižavajuće postupanje postoji kada je pojedinim radnjama čovek povreden u svom samopoštovanju i kada gubi sposobnost moralnog samoodržanja, tj. drugim rečima kada trpi psihičke patnje. 
Vrlo često sud prilikom ocene o p>ovredi člana 3. dolazi do zaključka da isti nije povreden, ali da se krše neki drugi članovi Konvencije. Тако je u slučaju Efstraiiou protiv Grčke doneo odluku (presuda od 18. 12. 1996. godine) da nisu povredeni članovi 3, 9. i član 2. protokola 1, a da je povreden član 13 (pravo na delotvoran pravni lek). 
Vezano za ovu tematiku, veoma je značajan slučaj Kalašnikov protiv Rusije iz 1999. godine gde se pomenuti zatvorenik žalio na lo!»e uslove u zatvoru: malu zatvorsku ćeliju, lošu ventilaciju, mali broj kreveta tako da su zatvorenici morali spavati na smenu, loš toalet koji je bio vrlo blizu kuhinje... Sud je ovde prilikom donošenja odluke vodio računa o .standardima koje je propisao European Commitee for the Prevention of Torture and Inhuman and Degrading Treatment or Punishment (CPT), koji izmedu ostalog propisuje da veličina zatvorske celije mora biti najmanje 7 m^. 
СРТ se bavi pitanjima vezanim za uslove i tretman zatvorenika, tako da Sud prihvata normative koje on odredi. U ovom slučaju Sud je stao na stanovište da je došlo do povrede člana 3, člana 5. stav 3 (pravo na slobodu i sigurnost) i člana 6. stav 1 (pravo na pravično suđenje). 

A N A L IZ A

Ustavna povelja Srbije i Cme Gore ne nabraja pojedinacno ljudska prava onako kako to čini Konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. vec kaže da se ona imaju poštovati zaJedno sa manjinskim pravima i slobodama. Ustav Republike Srbije u članu 26. jamči poštovanje ljudske ličnosti i dostojanstva u krivičnom i drugom postupku, kao i u slučajevima ograničenja slobode i izvršenja kazne. Istim clanom se takode proklamuje zabrana mučenja, ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja. Tretmanom sa pritvorenicima i zatvorenicima se u domacem zakonodavstvu have sledeci zakoni: clan 6. Osnovnog krivičnog zakona predvida ograničenja prilikom izvršenja krivičnih sankcija: učiniocu krivičnog dela prilikom izvršenja sankcije mogu biti oduzeta ili ograničena odredena prava samo u meri koja odgovara prirodi i sadržini te sankcije i samo na način kojim se obezbeduje poštovanje ličnosti učinioca i njegovog Ijudskog dostojanstva. 
Član 148. Zakonika o krivičnom postupku opisuje postupak sa pri tvorenicima, pa se navodi da se u toku samog postupka ne sme vredati ličnost i dostojanstvo pritvorenika. Isti clan reguliše pojedina pitanja kao sto su: odmor (predviden je nocni odmor u kontinuitetu od 8 sati), boravak na vazduhu od 2 sata dnevno, posete, pošiljke, održavanje čistoće. Isti zakon predvida da nadzor nad pritvorenicima vrsi ovlašćeni predsednik suda. Pojedinim podzakonskim aktima, najčešće pravilnicima, reguli-ŠU se pitanja vezana za boravak osudenih lica u ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija. Tako je Pravilnikom o kucnom redu u zavodima zatvorenog i strogo zatvorenog tipa predvideno da se prilikom prijema osudenog prvo vrsi njegova identifikacija. zatim pretresanje. privremeno oduzimanje predmeta, lekarski pregled i ispitivanje ličnosti osudenog u prijemnom odeljenju, a nakon toga upravnik zavoda vrsi rasporedivanje osu denog. U drugoj glavi pravilnika je opisan položaj osudenika, pa je pred videno da svaki zatvorenik mora da ima 8 m^ prostorije za sebe, regulisana su pitanja vezana za osvetljenje i ogrevanje prostorija u kojima osudenici borave, odevanje, posedovanje stvari za ličnu upotrebu, izmedu ostalog i ortopedskih pomagala. 
Važno je napomenuti da je u nasoj zemlji predvideno da se oboleli zatvorenici smeštaju u izdvojenu zatvorsku bolnicu u Beogradu, sto znači da ne postoje takve bolnice u sklopu ustanova za smestaj osudenika i pritvorenika. Razlog za postojanje jedne izdvojene institucije ovog tipa leži verovatno u razlozima nedostatka finansijskih mogucnosti za njihovo opremanje. 
Iz svega navedenog se vidi da domaći propisi sadrže odredbe kojima je ustanovljena zabrana mučenja i nečovečnog postupanja, medulim, nije precizirano koje se radnje imaju smatrati radnjama kojima se vreda IJudsko dostojanstvo i ličnost osudenika, nili su ovi pojmovi definisani onako kako Je to učinjeno i evropskoj Konvenciji, što i dalje ostavlja prostora za zloupotrebe. 
Član 3. Konvencije Je opšleg karakiera, pa se stoga njegova primena ne može ograničiti samo na postupak pred državnim organima. Kao takav, on predstavlja opštu zabranu koju moraju pošlovali kako Javne ustanove. tako i sva ostala pravna i fizička lica. SlučaJ Prays protiv Velike Britanije Je veoma značajan Jer pokazuje da se krsenje člana 3. Konven cije može desiti i u visoko civilizovanim državama kao što Je Velika Britanija. SlučaJ Je značajan i za pilanje pritvorskog i zatvorskog tretmana invalida. U organizaciji i opremanju usianova za zatvorski smešlaj invalida veliku pomoc daju i razne institucije kao što Je gore pomenuti CPT, koJe propisuju kriierijume kojih bi nadležni organi u državama članicama Saveta Evrope trebalo da se pridržavaju. Pomenuti slučaj Je značajan i iz razloga što Je doprineo definisanju pojmova mučenja, nečovečnog i ponižavajućeg postupanja, pa su time olklonjene razne nedoumice oko njihovog tumačenja. 
Iz svega navedenog, možemo zaključiti da se kršenje člana 3. i dalje dešava, ali da se pojam mučenja, nečovečnog i ponižavajućeg postupanja u modemom dobu razlikuje od nekadašnjeg, pa tako danas i relativno blaži stepen povrede predstavlja krsenje pomenutog člana. 
5. z a k l j u Ca k 

Rad primljen: 03. XI 2003.