Originalan nauåni rad S l o b o d a n V u k o v i ã STEREOTIPI O SRBIMA I RAZBIJAWE JUGOSLAVIJE 1 
SAŸETAK: U ålanku se raspravqa o uticaju zapadne štampe, pre svega, nemaåke, austrijske i ameriåke, na razbijawe/raspad druge Jugoslavije. Kada je reå o nemaåko-austrijskoj štampi to je samo obnavqawe starih i stvarawe novih stereotipa o Srbima i Srbiji u predveåerje i u toku samog razbijawa/raspada druge Jugoslavije. Uporednom analizom moÿe se videti da je reå o strukturama koje dugo traju, odnosno da je to pisawe u skladu s wihovom dugom tradicijom. I na kraju na tom poslu (razbijawa Jugoslavije) postignut je konsenzus izmeðu nemaåke i austrijske politiåke elite. Na drugoj strani, kad je reå o ameriåkim medijima, wihovo stanovište o jugoslovenskoj krizi mewalo se kako se mewao stav ameriåke administracije. Ameriåki mediji spoqa nastupaju jedinstveno i zastupaju proklamovane interese svoje vlade. To znaåi da je vlada Sjediwenih Drÿava preko svojih kontrolisanih medija poåela da priprema svoje javno mwewe na svoje buduãe poteze, odnosno da bi pred svojom javnošãu opravdala priznawe otcepqenih republika. KQUÅNE REÅI: Jugoslavija, Srbija, Srbi, kriza, razbijawe/raspad, mediji, propaganda, stereotipi. 
Jedno od kquånih pitawa koje se postavqa kada je reå o istraÿivawu uzroka razbijawa/raspada druge Jugoslavije jeste koliku su ulogu u tome imale vlade najmoãnijih drÿava Zapada, koje same sebe nazivaju "meðunarodna zajednica". 2 U kojoj su meri one, prvo, ohrabrivale a zatim i pomogle diplomatskom i finansijskom a na kraju i vojnom poqu otcepqewu prvo Slovenije i Hrvatske a zatim i Bosne i Hercegovine i Makedonije od Jugoslavije. A kako je o tome bilo reåi na drugom mestu, 3 1 Rad na projektu 149020D koji finansira Ministarstvo nauke i zaštite ÿivotne sredine Republike Srbije. 
2 V u k o v i ã, S. (2000). Komunizam, bratstvo-jedinstvo i razbijawe Jugoslavije, 

ovom prilikom biãe reåi kolika je u svemu tome bila uloga medija, koji su kao što je poznato postali globalni, i åiji je uticaj tokom jugoslovenske krize sve više dobijao na znaåaju. Na samom poåetku, kada su se u velikoj meri smirile strasti moÿemo konstatovati da su mediji imali znaåajnu ulogu u razbijawu/raspadu druge Jugoslavije. Poznati novinar Peter Brok (Peter Brock) ide korak daqe kada kaÿe da su mediji u balkanskom sukobu zatajili i "postali pokret, jedna od zaraãenih strana koja se više nije prikazivala kao neutralna i nepristrasna". 4 S izvesnim zakašwewem (kada se stvari više ne mogu vratiti na preðašwe stawe) to priznaje i beåki Profil: "Ovo je vreme zloåinaca s perom, koji ni åetiri godine posle izbijawa jugoslovenskog graðanskog rata ne ÿele da shvate da su oni ti koji su -pre svega u Nemaåkoj i Austrijisvojom politikom priznavawa jugoslovenskih republika i izveštavawem medija, doprineli da sukob eskalira." 5 Naravno, slika koju su predstavili i u svet poslali evro-ameriåki mediji bila je nepovoqna po Srbe. Ovde je neophodno postaviti pitawe zbog åega? Svi su izgledi da su zapadne vlade prvo preko svojih kontrolisanih medija poåele da pripremaju svoje javno mwewe na svoje buduãe korake. Zato uporedo s diplomatskim potezima u razgradwi Jugoslavije intenziviraju antisrpsku propagandu. A ta propaganda, odnosno medijska manipulacija bila je samo jedan od vidova buduãe politiåke manipulacije. Pre svega da bi pred svojom javnošãu opravdali priznawe zapadnih jugoslovenskih republika, koje je prouzrokovalo rat, s jedne, i da bi im obezbedili neophodnu vojnu i politiåku podršku, s druge strane. 
Da bi slika o Srbima bila što upeåatqivija, na televizijskim ekranima smewuju åas laÿne priåe, åas scene hrvatskih i muslimanskih patwi, proisteklih iz bosansko-hercegovaåkog rata, kojih je neosporno bilo, jer nema rata u kojem nema stradawa civilnog stanovništva. Istovremeno srpske patwe se minimizuju ili preãutkuju. Istorija dosadašwih ratnih sukoba nedvosmisleno upuãuje na åiwenicu da su u verskim i graðanskim ratovima, kada govorimo o novijem vremenu, poåev od pokoqa hugenota u Francuskoj 1572. pa sve do današwih dana, posebno velika stradawa i to, pre svega, civilnog stanovništva. Ta su se stradawa ne samo na ovim prostorima nego i šire po pravilu uveãavala s inostranim mešawem. 
Preãutkivawe srpskih ÿrtava bio je dobro razraðen scenario i uvod kako bi se lakše za oba ova, preteÿno graðansko-verska rata, optuÿio Beograd. To je raðeno u dva pravca. S jedne strane, zvaniåni Beograd se optuÿuje za razbijawe druge Jugoslavije, a s druge, ispredaju se istinite, poluistinite a najåešãe laÿne priåe na osnovu kojih se aktuelizuju ranije formirani stereotipi o Srbima. Poznato je da ukoli-ko su stereotipi jaåi duÿe traju i lako se ponovo oÿivqavaju. Nabijeni su jakim emocijama i lako se prihvataju. Zato je proizvodwa stereotipa, u okviru satanizacije Srba, poprimila takve razmere da se za wu ne moÿe naãi adekvatno poreðewe u novijoj istoriji. U ovom poslu, kao po diktatu, aktivno uåestvuju i najviši predstavnici zapadnih vlada. Wihove izjave su, nesumwivo, uticale na formirawe novih ili produbqivawe starih stereotipa o Srbima, a kreatore i voðe javnog mwewa oslobodile svake odgovornosti za izgovorenu reå kad su Srbi u pitawu. (Po istoj šemi kasnije ãe biti osloboðeni svake odgovornosti wihovi piloti i naredbodavci za bombardovawe Srbije.) U toj satanizaciji poåiwe se od drÿave, da bi se ubrzo prešlo na narod. * * * Poånimo redom. Helmut Kol (Helmut Kohl), dok je bio kancelar Nemaåke, zalagao se, misleãi na Srbiju, za "uništewe posledwe oaze komunizma" u Evropi. 6 Dok je Klaus Kinkel (Klaus Kinkel), ministar inostranih poslova Nemaåke od samog poåetka zagovarao kaÿwavawe Srbije kada je govorio: "Srbiju treba baciti na kolena". 7 Zatim, za vreme NATO agresije na Jugoslaviju ova paleta epiteta, optuÿbi i pretwi se proširuje. Predsednik Sjediwenih Drÿava Bil Klinton (Bill Clinton) izjavquje: Srbija je "srce evropskog mraka, region bombardovanih xamija, ubijenih muškaraca i dece, silovanih devojaka". 8 Pretwe koje svetski moãnici upuãuju podseãaju na one upuãene Srbiji pred Prvi i Jugoslaviji pred Drugi svetski rat. Tako ãe Bil Klinton izjaviti: "Srbi ãe ovo skupo platiti"; Sekretar Sjediwenih Drÿava Madlen Olbrajt (Madelein Albright): "Srbi ãe kleåati na kolenima i moliti za milost"; komandant NATO-a za Evropu Vesli Klark (Wesley Clark) "Srbiju pretvoriti u prah i pepeo". 9 Da bi se potkrepilo svoje stanovište, u propagandnom ratu, ne preza se ni od iznošewa ordinarnih neistina. Tako ãe Havijer Solana (Javier Solana), u toku bombardovawa za VVS reãi, da se na Kosovu više "ne mogu videti muškarci od 30 do 60 godina". 10  širewu stereotipa o narodu otišlo se korak daqe. Tako primera radi: tada, ili nešto kasnije, za ameriåkog predsednika Bila Klintona "Srbi sprovode teror i siluju albansku decu"; za Madlen Olbrajt, Srbi su "odvratni"; za Ÿaka Širaka (Jacques Schirac), predsednika Francuske, "Srbi su narod bez zakona i bez vere. To je narod razbojnika i terorista"; za Riåarda Holbruka (Richard Holbrooke), ameriåkog diplomatu, Srbi su "zloåinaåki dupeglavci". Nemaåki kancelar Helmut Kol izjavquje: "Neka se Srbi podave u sopstvenom smradu"; a ameriåki kongresmen Dejvid Obi (David Obey): "Srbi su sviwe". 11 Loran Fabijis (Laurent Fabius), predsednik Narodne skupštine Francuske izjavquje: "Srbi su ðubre". 12 Voren Kristofer (Warren Christopher), bivši sekretar inostranih poslova Sjediwenih Drÿava, Srbe je nazvao "nemoralnom rasom", a ameriåki senator Xozef Bajden (Joseph Biden) je rekao da su Srbi "ubice beba". 13 Ovakvih ili sliånih epiteta izreåenih na raåun Srba moÿe se još naãi. Naruÿiti Srbe, odnosno izgovoriti koju ruÿnu reå o wima, meðu evro-ameriåkim zvaniånicima bila je stvar prestiÿa. Zato je posle napada na Svetski trgovinski centar 11. septembra 2001. meðu prvim vestima bila vest da su to uåinili Srbi, ili, pak, posle teroristiåkog napada od 7. jula 2005. godine u Londonu, da eksploziv potiåe iz Beograda. 
Zato su kreatori zapadnog javnog mwewa, ovim neverovatnim epitetima, nastojali, ako ne da prevaziðu, ono bar da ne zaostanu za svojim politiåarima u osudama i izmišqotinama o Srbima. Jedna od takvih laÿnih priåa je, åak, nagraðena Pulicerovom nagradom za novinarstvo. U drugom sluåaju pokušaj demantija jedne laÿne priåe bio je osuðen na neuspeh. Odnosno, londonski åasopis LM osuðen je da plati milion funti odštete zbog objavqenog ålanka novinara Tomasa Dajhmana (Thomas Deichmann), u kojem je on dokazao kako je ekipa engleske televizije ITN u leto 1992. god. u Bosni "prikazala" sliku "koncentracionog logora", koja je bila iskonstruisana tako što je tv-ekipa ušla u ograðen prazan prostor i iza bodqikave ÿice snimila qude van ÿice kao da se nalaze u logoru. Novinarima ITN-a je priznato da su pretrpeli klevetu zato što je Dajhman tvrdio da su oni to namerno uradili. U istinitost Dajhmanovog iskaza sud nije ulazio. Posledica presude bila je da ni jedan medij u Engleskoj tu Dajhmanovu priåu nije smeo da prenese. 14 Sticao se utisak da su se mnogi, ne samo zapadni zvaniånici nego i novinari, utrkivali ko ãe više ocrniti Srbe. Tako je, prema mišqewu direktora izraelskog Instituta za odbranu u Jerusalimu, postupano sa Åesima 1937/38. da bi se opravdala politika Åemberlena (Arthur Neville Chamberlain, 1869-1940) i otcepqewe sudetskih oblasti. On naglašava da ciq politike Zapada prema Jugoslaviji nije prevashodno bilo "stvarawe novih drÿava na etniåki primewenom principu samoopredeqewa […] nego razarawe Srbije i likvidacija wenog uticaja na Balkanskom poluostrvu." 15 Zapadni mediji, koji u potpunosti podrÿavaju politiku svojih vlada u spoqnoj politici pripremili su, kao po diktatu, a što ãemo kasnije detaqnije videti, ovu optuÿbu protiv Srba. To je u moderno vreme isprobano za vreme rata za Malvine, kada je Margaret Taåer (Margaret Thatcher) birala reportere koje ãe da ukrca na brodove i odluåivati kuda ãe da ih vode i šta da im se pokaÿe. Tom prilikom je izmeðu vlade i poslenika javne reåi uspostavqen pakt ãutawa ili neka vrsta "patriotske" autocenzure. 16 liåno je nastavqeno tokom "Pustiwske oluje", a zatim i u drugim sluåajevima. Novinarima nije bio slobodan pristup dešavawima na terenu. Oni su objavqivali ono što im je servirala ameriåka komanda. Unapred je bilo odreðeno ko je krivac a ko nevina ÿrtva. Tokom rata u Bosni i Hercegovini sve se ponavqa, odnosno zapadni mediji su sistematski sprovodili politiku svojih vlada i oznaåavali "ubijene kao Hrvate ili muslimane iz Bosne i Hercegovine". "U veãini sluåajeva porodice tih nesreãnika su ih identifikovale: bili su to Srbi koje su pobili Hrvati i ponekad muslimani."17 Veãina zapadnih televizija odbijala je informacije i slike iz Beograda. Kao primer iskrivqenog informisawa navešãemo jedan sluåaj na samom poåetku zbivawa u Bosni i Hercegovini. Italijanski list Il Manifesto piše da su od Associated Press-a dobili hrpu fotografija s terena. Meðu wima je bila i jedna: ÿena s detetom u naruåju koje drÿi pištoq-igraåku. Ispod fotografije pisao je tekst: "Bijeqina, Bosna i Hercegovina, 21. maj. Izbeglice. Srpsko dete, Marko Ðuriã, koji je utoåište našao u selu Crno Blato, igra se sa svojim pištoqem u bakinom naruåju." Fotografiju smo objavili na prvoj strani s istim propratnim tekstom ispod we. Istu fotografiju je objavila i La Stampa s propratnim tekstom: "Deåji pištoq-igraåka za malog hrvatskog izbeglicu". A komunistiåki list L'Unita fotografiju je objavio uz vest da je "srpska milicija zaustavila konvoj s izbeglicama iz Bosne". 18 Sliåno postupa i CNN kada Kristijan Amanpur (Christiane Amanpour) izveštava sa sahrane dve bebe, a one su po woj muslimanske koje su ubili srpski snajperisti -dok je istina bila suprotna, reå je o srpskim bebama koje su ubili muslimanski snajperisti. 19 Ista novinarka sliåno ãe postupiti i kad je izveštavala o situaciji na Kosmetu. 
Drugaåije reåeno, zapadni mediji slede ili zastupaju interes svojih vlada, odnosno svoje nacionalne i patriotske interese. A wihove vlade ãe im se kasnije za tu pomoã, kada se ukaÿe prilika, u velikoj meri oduÿiti. To plastiåno pokazuje sledeãi primer: Vest da je RTS (22. aprila 1999. godine) uãutkana (kada je ubijeno šesnaest novinara i tehniåara) bombama, koju na jednoj novinarskoj proslavi objavquje Riåard Holbruk, podrÿano je gromkim aplauzom bez i malo stida i zazora od strane tri stotine zvezda ameriåkog novinarstva. Holbruk ãe ih tom prilikom, takoðe, pohvaliti za "spektakularno medijsko pokrivawe Kosova", uz uveravawe da oni u Vašingtonu "to imaju u vidu". 20 Tu se moÿe traÿiti uzrok uniformnog u informisawu zapadnih medija o sopstvenoj drÿavnoj spoqnoj politici, odnosno o politici svojih vlada. Ako to ne uspe mogu se ukoriti 21 ili, pak, im se zapretiti (uskraãivawe informacija, odstrawivawe s konferencija za štampu i sliåno, a da ne govorimo o moguãoj optuÿbi da ne štite ameriåke nacionalne interese). 
Mediji prema spoqa nastupaju jedinstveno, i bez pogovora, zastupaju proklamovane interese, åak i u situaciji kada ti interesi mogu biti u koliziji s interesima drÿave kao celine, a u saglasnosti s posebnim interesima pojedinih društvenih grupa ili graðana dotiånih drÿava. Prepoznavawe interesa vladajuãe društvene grupe, kod poslenika sedme sile, donosi politiåke poene. To najboqe ilustruje sledeãi primer. Dan Rater (Dan Rather), novinar CMS-a, u govoru odrÿanom u Nacionalnom pres klubu u Vašingtonu, o napadima na jugoslovenske vodovodne i elektrodistributivne sisteme 1999. godine, govorio je kao o "našim" napadima. Na prigovor prisutnih novinara da li je prikladno da se navodno nezavisan novinar priklawa jednoj strani u sukobu Rater je odgovorio: "Ja sam ameriåki izveštaå. Da, ja sam izveštaå i hoãu da budem pouzdan. Hoãu da budem praviåan. Ali ja sam Amerika-nac… I zato kada piloti Sjediwenih Drÿava u avionima Sjediwenih Drÿava iskquåe struju za mene smo to uåinili 'mi'… Ja ãu se boriti za našu pobedu (aplauz)." 22 Da li se tom prilikom krši meðunarodno pravo i da li se u tim napadima ubijaju deca i nemoãni starci to ih, kada su ameriåki "nacionalni" interesi u pitawu, ni najmawe neãe zanimati. 
Ponekad ti interesi, pogotovo kada je reå o pojedinim drÿavama u Evropi, mogu biti nametnuti wihovim meðunarodnim obavezama, i na osnovu tih obaveza oni, svima ostalima, nameãu sopstveno viðewe politike. O tome najboqe svedoåi ålanstvo u NATO-u. Posle usaglašenih stavova, åesto i nametnutih od strane Sjediwenih Drÿava, sve drÿave se pridrÿavaju postignutog dogovora. Da se toj politici javno mwewe ne bi suprotstavilo ono se sistematski priprema i obraðuje. Za tu svrhu se angaÿuju razne agencije za odnose s javnošãu i propagandu. Za potkrepqewe propagandne retorike ne preza se ni od montaÿe scena u studiju, ili, pak, uÿivo, što je uverqivije (ulica Vase Miskina, Markale, Raåak, itd.). Tada se ide korak daqe, pa se politiåkom interesu daje drugo znaåewe. Svoj politiåki interes se proglašava za opšti i 80 20 Vidi: Smrt zalivena šampawcem, NIN, 24. 4. 2001. god., br. 26. str. 26-27. 21 Xefri Najs je javno ukorio izveštaåe sa haškog suðewa što kritikuju nastup i tanke dokaze tuÿilaštva. G o r i n, Xulija, Propaganda i banalizacija genocida, NIN, 21. 7. 2005 (preneto iz Jewish World Review). 
22 H e j d e n, M. R. (2000). Pristrasna "pravda": ljudski pravizam i Meðunarodni kriviåni sud za bivšu Jugoslaviju, Filozofski godišnjak, 13, str. 291-292. univerzalan, odnosno interpretira se kao moralno dobro, odakle se nameãe i svoja koncepcija pravde. Zato se svi kasniji potezi wihovih vlada mogu "opravdati" ako su u skladu s tom propagiranom i nametnutom koncepcijom "pravde". 23 Zbog toga u izjavama wihovih politiåara, da bi se kamuflirao goli politiåki interes, ima mnogo moralisawa i zato se politiåkim i vojnim potezima daje sasvim drugaåije znaåewe. 
Ovakav naåin izveštavawa u Zapadnoj Evropi, a posebno u Velikoj Britaniji ima dugu tradiciju. On je odatle prenet u Sjediwene Drÿave, i postajao sve aktuelniji kako su one sve više postojale vojna i politiåka sila. Još u prvoj polovini devetnaestog veka, kada je Velika Britanija postala "vodeãa industrijska i trgovinska nacija na planeti" i kada je wena "spoqna politika bila usmerena na podrÿavawe i usmeravawe 'Pax Britannica'", odomaãilo se stanovište da su "putopisne reportaÿe […] bile pod velikim uticajem politiåkih pogleda wihovih autora i obiåno su sadrÿavale oficijelnu vladinu politiku". 24 Koliko uticaj vlade i sopstveni interesi odreðuju naåin izveštavawa govori i sledeãi primer: Jedan list u Britaniji koji je o Srbiji 1903. pisao kao o "nemoralnoj rasi nitkova", na poåetku rata 1914. godine, kada je to odgovaralo wihovim interesima, pisao je kao o "hrabroj i plemenitoj maloj rasi, nadahnutom braniocu slobode u Evropi". 25 Pre svega, zato što je Srbija bila saveznik i zato što je vezala znaåajne austrijske i nemaåke vojne efektive i tako smawivala nemaåko-austrijski vojni pritisak na zapadnom frontu. Sliåno je bilo i pisawe britanske štampe i posle 27-martovskog puåa i demonstracija u Beogradu. 
Pod uticajem svoje kolonijalne svesti na druga podruåja se, pa samim tim i na Balkan, gleda s visine što posebno dolazi do izraÿaja za vreme balkanskih ratova 1912-1913. godine, da bi se sve to ponovilo 1991-1999. godine. Do detaqa se opisuju meðusobni zloåini balkanskih naroda. 26 S tim da su ovi posledwi (1991-1999) bili rezervisani samo za jednu stranu -srpsku. Istovremeno se s visine dele politiåki i moralizujuãi saveti kao da tim zloåinima oni sami nisu kumovali ili ih, pak, sami nisu proizvodili. 
Kada doðu na red wihova zverstva poåiwena u Koreji, Vijetnamu, na Foklandima, u Severnoj Irskoj, u Sredwoj i Juÿnoj Americi ili u Golfskom zalivu (Irak), zatim o onim najnovijim poåiwenim u Somaliji, Republici Srpskoj ili u Srbiji, Avganistanu i ponovo Iraku, tome se pridaje drugaåiji znaåaj. Isti je sluåaj kada je reå o wihovim saveznicima (sluåaj Kurda u Turskoj), 27 ili kada je reå o wihovim šti-ãenicima (Pinoåe u Åileu i Suharto u Indoneziji). Wihova vojna akcija, odnosno agresija, prvo se po pravilu imenuje neutralnim terminom (na primer, "kampawa"), zatim se proglašava, kao "humanitarno bombardovawe", 28 odnosno kao akcija u interesu opšteg dobra, koja štiti ugroÿena qudska prava, itd. 
U novije vreme kada su wihovi zloåini u pitawu, ili wihovih saveznika, nema televizijskih snimka a, takoðe, nema ni jedne fotografije o tim zloåinima. (Sliåno je i kad je reå o teroristiåkom napadu na wihovu teritoriju. Zato nema slika raskomadanih ili mrtvih tela u Svetskom trgovinskom centru.) Suprotno ovom, kada je reå o drugima objavquju se fotografije i televizijski snimci zloåina. Nije redak sluåaj da se wihovi zloåini ili zloåini wihovih saveznika pripišu zvaniånom neprijatequ. (Sliåna je situacija i kad je reå o terorizmusve zapadne televizijske stanice prikazale su masakr na Baliju i u Beslanu, a ni jednu ÿrtvu u Londonu.) 
Ubrzo ãe oni sami priåu o opravdawu zloåina, "humanitarnih intervencija", "kampawa" i sliåno, u velikoj meri, za novac prepustiti svojim propagatorima u poraÿenoj ili okupiranoj zemqi. 29 Civilne ÿrtve nastale tom akcijom nazvaãe se "kolateralnom štetom" ili nekim sliånim imenom. Nemilosrdno danonoãno bombardovawe civilnih objekata, vodovodnih i energetskih postrojewa (svi objekti proglašeni su za vojne) slobodno se moÿe nazvati i "Milosrdni anðeo"! Po istom principu, klasiåna agresija ãe se nazvati, vidi paradoksa, "humanitarna intervencija". Istovremeno, sopstveni zloåini ili zloåini svojih saveznika se preãutkuju ili zataškavaju. Putopisne reportaÿe u vreme engleske imperijalne moãi, kao i elektronski mediji i štampa sada, bili su (u oba sluåaja) u sluÿbi formirawa javnog mwewa, prema ÿeqama i kratkoroånim ili dugoroånim interesima wihovih vlada. 
Disonantni tonovi, kojih je tada svakako bilo, 30 a ima ih i danas, rezultat su kritiåki orijentisanih pojedinaca, kojih u tim društvima svakako ima. Ova pojedinaåna i åesto izolovana mišqewa koja se ne uklapaju u vladajuãu matricu sluÿe, pre svega, da se pokaÿe ostalom svetu da je kod wih zagarantovana sloboda izraÿavawa, odnosno sloboda štampe. 31 Ali ti disonantni tonovi neãe imati gotovo nikakvog utica-82 da neka savezniåka i prijateqska zemqa koristi ameriåko oruÿje da bi uspostavila unutrašwi red ili odgovorila na napade koji ugroÿavaju wen teritorijalni integritet." Nav. prema: V l a j k i, E. (2001). Demonizacija Srba, Beograd: Nikola Pašiã, str. 236. 28 Izraz "humanitarno bombardovawe" skovao je Vaclav Havel (Vaclaw Havel). Vidi: Le Mond, 29. 4. 1999. Nav. prema: Novosti, 26. 5. 2004. str. 12. 29 To se åini -indikrektno preko raznih nevladinih (plaãenih) organizacija, ili -direktno, na primer, svedoåewe Ratomira Taniãa protiv Miloševiãa u Hagu platila je britanska obaveštajna sluÿba. Vidi: G o r i n, Xulija, Propaganda i banalizacija genocida, NIN, 21. 7. 2005 (preneto iz Jewish World Review). 30 Jedan od prvih pozitivnih prikaza Balkana je kwiga Rebeke Vest. Prvo izdawe ove kwige pojavilo se u Wujorku 1941. godine. V e s t, R. (1989). Crno jagwe i sivi soko, Beograd: BIGZ (skraãeno izdawe): i V e s t, R. (2004). Crno jagwe i sivi soko, Beograd: Mono & Mañana (integralno izdawe). 
31 Zato Stejt Department povodom nagrade u Kanu ameriåkom reÿiseru Majklu Muru za film Farenhajt 9/11 izjavquje da je to dokaz ameriåke slobode (umetniåkog) izraÿavawa! Film pre toga nije bio prikazan u Americi. ja na politiåke odluke ili javno mwewe. Oni se mogu proåitati u mawe tiraÿnim novinama, odnosno, åuti na mawe slušanim radio i TV stanicama, ili se, pak, stavqaju na mawe upadqiva mesta tiraÿnih listova. Konaåno, posle obavqenog posla, kada akteri odu s istorijske scene i kada je stvari teško ili nemoguãe vratiti na preðašwe stawe, odnosno kada to postane daleka istorija, dozvoqeno je iznošewe stvarnih åiwenica. Ali i tada, mawe-više, ako je reå o strateškom pitawu ili interesu, odnosno ako te åiwenice mogu uticati na aktuelna ili neka buduãa zbivawa, u ograniåenom obimu. 
Drugaåije mišqewe moÿe imati nekog uticaja samo ako je to u interesu neke društvene grupe koja poseduje odreðenu politiåku moã, ili, pak, ako je lobi grupa, koja ga zastupa, posebno zainteresovana ili je za taj posao dobro plaãena. Imajuãi u vidu reåeno, interes zapadnih vlada, po svemu sudeãi, bio je da se za balkansku tragediju, koju su u dobroj meri sami izazvali, optuÿi drugi. Posledica te optuÿbe, posebno insceniranih masovnih ubistava u Sarajevu u ulici Vase Miskina 27. maja 1992, 32 na pijaci Markale 5. februara 1994. i 27. avgusta 1995. godine 33 od strane muslimanske vlade, a uz saglasnost zapadnih vlada i pomoã wihovih obaveštajnih sluÿbi, jeste i nametawe ekonomskih, kulturnih, nauånih, sportskih i politiåkih sankcija od strane "meðunarodne zajednice" SR Jugoslaviji a time i celom narodu. U ostvarivawu svojih ciqeva nisu uspevali ni demanti, odnosno kada je londonski Sanday Times u naslovu objavio: "Srbi nisu krivi za masakr, eksperti UN upozoravaju da je granata bila bošwaåka". 34 Svetski moãnici ãe za to imati pomoã "neutralnih" meðunarodnih posmatraåa ili mirotvoraca. Jednom ãe to biti preãutkivawe ili zataškavawe stvarnih poåinilaca zloåina (Markale, ulica Vase Miskina), a drugi put i wihovo sauåesništvo (Vilijem Voker /William Walker/ -Raåak). * * * Uloga Nemaåke i Austrije u razbijawu/raspadu druge Jugoslavije bila je više nego znaåajna. Wu nije moguãe sagledati bez analize pisawa wihove štampe i elektronskih medija s obzirom na to da ono odraÿava wihove, javne ili prikrivene, teÿwe i interese. Raspoloÿive åiwenice, koje ãe kasnije biti detaqnije izloÿene, govore nam da su, pored nemaåke i austrijske diplomatije, i wihovi mas-mediji, kao reprezent javnosti ili vlada, u tome poslu odigrali veoma znaåajnu ulogu. To govori da je u Austriji i Nemaåkoj, shodno vekovnom istorijskom iskustvu, postojala široka saglasnost kako meðu politiåkom elitom tako i, sudeãi prema mas-medijima, u javnom mwewu da se razbije, prvo 83 32 D o y l, D., Independent, 28. 8. 1992. 33  1941. prva a zatim 1991/1992. godine i druga Jugoslavija. Zato ãemo u ovom ålanku poãi od lakšeg dela posla -kratke analize pisawa wihove štampe o dogaðawima na prostoru druge Jugoslavije. Poånimo redom. Austrijski i nemaåki mediji, pre svega, potpomogli su da se obnovi stara austrougarska propagandna priåa o Velikoj Srbiji,36 koja nastaje kao wen odgovor na teÿwe i åiwewe Srba u osamnaestom i devetnaestom veku za osloboðewe i ujediwewe, jer su oni znatnim delom bili tokom duge istorije naseqeni i na prostoru pod wenom drÿavnom vlašãu. Ta stara antisrpska priåa, u novim uslovima, vešto je stavqena u opticaj kako bi se sutra Srbi lakše izveli na optuÿeniåku klupu. Zbog wihovog protivqewa razbijawu druge Jugoslavije i nepristajawa da ih Nemaåka uz pomoã svojih saveznika podeli u tri drÿave što je kasnije i uspela da uåini. Optuÿujuãi Srbe za hegemonizam, nemaåka i austrijska štampa obnavqa staru propagandnu floskulu s ciqem da se zapadno javno mwewe lakše okrene protiv Srba. Gotovo da nema teksta u kojem se ne pomiwe "velekosrpska ideja", "Velika Srbija", "hegemonistiåki" ili "komunistiåki Beograd", "ugwetaåka (srpska) nacija", "srboåetnici", "srbokomunisti" i sliåno. Sve to s ciqem kako bi se podrÿale slovenaåke i hrvatske teÿwe, odnosno isposlovao wihov projekat za otcepqewe od Jugoslavije. S tim da im (kako medijima tako i politiåkoj eliti i vladama) glavni ciq nije bio nezavisnost Slovenije i Hrvatske veã razbijawe druge Jugoslavije i kaÿwavawe Srbije "za sva uåiwena" nedela, s jedne, i ostvarivawe wihove vekovne teÿwe za kasnije weno stavqawe pod ekonomsku i politiåku kontrolu, s druge strane. Na taj naåin su austrijski i nemaåki mediji (kao i u ranijim periodima), na simboliåkom i praktiånom planu, aktivno potpomogli svojim vladama i ostavili im lakši deo zadatka. U tu svrhu povuåeni su iz nemaåkog novinarstva, ili po preãutnom dogovoru wihovi tekstovi sklawani u stranu, svi oni koji se nisu uklapali u propagirawu nove-stare slike o Srbiji i Srbima. 37 Kliše koji se neprestano ponavqa u nemaåkim i austrijskim medijima bio je: "Raspad 'veštaåke' titoistiåke tvorevine, dakle, mora da se završi, prema ovom planu, tako što ãe se svako vratiti u svoje veliko jato: Slovenci i Hrvati u svoj evropski, demokratski, razvijeni, romansko-germanski svet, a Srbima ne preostaje drugo nego da se prepuste svojoj orijentalnoj, slovensko-vizantijskoj sudbini." 38 a samom poåetku jugoslovenske krize (po dobro isprobanim receptima iz vremena Habzburške monarhije i kasnije ponovqenih za vreme Hitlerovih priprema za napad na Jugoslaviju) nemaåko-austrijski mediji su se utrkivali u zauzimawu militantnijeg antisrpskog stava. U tu svrhu dobro im doðe da prenesu i najmawe izjave iz hrvatske i slovenaåke štampe. I obrnuto, hrvatska i slovenaåka štampa ãe prenositi brojne napise i izjave nemaåkih i austrijskih zvaniånika koji odobravaju otcepqewe, ili, pak, ispredaju priåu o velikosrpskom hegemonizmu. Tako su se hrvatski, slovenaåki i nemaåko-austrijski mediji udruÿili u ostvarivawu istog ciqa, odnosno ko ãe više prvo naruÿiti Srbe a zatim sahraniti Jugoslaviju. Pri tome ãe u isto vreme za to razbijawe Jugoslavije, optuÿiti Beograd. 
Prvo poåiwe antisrpska propaganda oko situacije na Kosovu i Metohiji. Po dobro isprobanim principima totalne propagande ide se na niske strasti. Zato se digla neviðena buka oko toboÿweg trovawa albanskih ðaka. Frankfurter Rundschau ãe izvestiti da je na stotine qudi otrovano, verovatno otrovnim gasom, a "meðu wima i åitavi školski razredi iz Podujeva". 39 Nešto kasnije ovo ãe ponovo doãi u ÿiÿu javnosti preko Frankfurter Allgemeine Zeitung-a. Sada je na Kosovu poqu iznenada "obolelo preko hiqadu albanskih ðaka", pri åemu se kaÿe da su otrovani od strane tajne srpske policije. 40 Zatim se ide korak daqe i insistira da je Srbija "necivilizovana drÿava", da su Srbi "militantni" i da "vole kalašwikove". Kao što su 1916. pisali da nemaåka javnost "zna da su Srbi bolesno ambiciozna, megalomanska i ratniåka nacija". 41 Zbog toga treba dozvoliti otcepqewe Slovenije i Hrvatske. U medijskoj pripremi otcepqewa, da bi se ono sutra lakše prihvatilo, beåki Volksstimme ãe unapred insistirati da su "Jugoslaviji odbrojani dani", ili, pak, da "Jugoslavija više ne postoji". 42 stovremeno, austrijski mediji u intervjuima i drugim napisima daju prednost hrvatskim i slovenaåkim sagovornicima u kojima se insistira da se cela Jugoslavije ne moÿe prikquåiti Evropi i da je Srbija "posledwa boqševiåka zemqa u Evropi". 43 Zatim ne prezaju od huškawa, kao i u ranijim periodima, Hrvata protiv Srba. Tako ãe, primera radi, u oktobru 1990. godine Neue Kronen Zeitung, u tekstu povodom vraãawa spomenika banu Jelaåiãu na centralni trg u Zagrebu, bez i malo ustezawa napisati: "Meðutim, danas bi Jelaåiã svoju sabqu pre trebalo da uperi prema Beogradu." 44 Zapravo, za wih bi se pre moglo reãi da zajedno sa svojim vladama aktivno uåestvuju u proizvodwi "balkanske" krize. Na sliåan naåin nemaåko-austrijska štampa je uåestvovala u proizvodwi krize, tokom druge polovine devetnaestog i prve polovi-ne dvadesetog veka, a naroåito pred Prvi svetski rat, pre sarajevskog atentata. To potvrðuju weni mnogobrojni napisi. Pod uticajem, u to vreme stvorene atmosfere, nastalo je i pismo koje je 15. februara 1913. godine u Rim uputio beåki nadbiskup Rafaele Skapineli, u kojem se, izmeðu ostalog, kaÿe: "Austrija, meðutim, izgleda da je odluåna da se oštro pozabavi Srbijom i opšte je uverewe da moÿe doãi do rata s tom zemqom na proleãe". 45 o potvrðuje, od strane istoriåara 46 davno dokazanu tezu da je sarajevski atentat povod a ne uzrok napada Austro-Ugarske na Srbiju. Ovde je neophodno samo dodati da je Konrad fon Hecendorf (Konrad von Hötzendorf), šef austrougarskog generalštaba, još 1907. godine u jednom pismu govorio da jugoslovenski problem treba rešiti "jednom velikom akcijom, åiji je krajwi ciq aneksija Srbije". 47 Upravo ovu istorijsku åiwenicu austrijska i nemaåka štampa i elektronski mediji devedesetih godina prošlog (dvadesetog) veka, radi lakšeg opravdawa razbijawa Jugoslavije, pokušavaju da revidiraju. Sudeãi po pisawu wihove štampe to se radi po sledeãoj šemi: Srbi izazivaju Prvi svetski rat -(Posle poraza Austro-Ugarske u tom ratu) Slovenija i Hrvatska su pod srpskom dominacijom -Beograd je ne samo hegemonistiåki, veã je i komunistiåka tvrðava -priznavawem nezavisnosti Sloveniji i Hrvatskoj ujedno je i wihovo oslobaðawe od hegemonistiåkog i komunistiåkog Beograda -Austrija, a samim tim i Nemaåka, dobija (simboliåku) satisfakciju. 
Zbog toga se, po treãi put u 20. veku, u nemaåkoj i austrijskoj štampi vodi oštra antisrpska propaganda. Ona ãe kasnije biti nastavqena finijim sredstvima. 48 Ne govori se negativno samo o srpskom rukovodstvu, na åemu se kasnije više insistiralo, da bi se kamuflirao ovaj austrijski 49 i nemaåki revanšizam, nego i o celom srpskom narodu. Tako se preko satanizacije politiåkog voðstva satanizuje narod. To se radi suptilno, ali ipak po više puta na Zapadu upotrebqenom klišeu: "Zahtevi tipa 'bombardujte Miloševiãa' brzo postaju 'bombardujte Srbe', ili 'bombardujte Beograd'." 50 Od samog poåetka se mislilo na ono drugo: bombardujte Srbe, ili bombardujte Beograd. U nemaåkoj i austrijskoj štampi Srbi se prikazuju kao "remetilaåki faktor" u Jugoistoånoj Evropi. Istovremeno Jugoslavija je "veštaåka versajska tvorevina", ili, pak, "nesreãni istorijski eksperiment", i zato je treba što pre likvidirati i poslati u istoriju. Time se na posredan naåin htelo reãi da versajski mirovni ugovor treba revidirati. Sliånu propagandu izmeðu dva rata protiv Jugoslavije i "velike Srbije" vodili su i komunisti na åelu s Kominternom. 51 Nemaåko-austrijska štampa na poåetku zagovara podelu Jugoslavije na zapadni (preteÿno katoliåki) i istoåni (preteÿno pravoslavni) deo. Potom se vrlo brzo prešlo na tezu, na kojoj se sve više insistiralo, da ju je neophodno usitniti na više malih drÿava. S tim da ãe nastojati da te drÿave kasnije stave pod svoju prvo ekonomsku a zatim i politiåku kontrolu, ili, pak, obrnuto, zavisno od sluåaja do sluåaja. * * * Antisrpska propaganda, na samom poåetku krize, zasnivala se na davno formiranim stereotipima, odnosno na produbqivawu tradicionalno formirane slike meðu Nemcima i Austrijancima o Srbima kao neprijateqima (od samog poåetka stvarawa moderne srpske drÿave). U tome se ide toliko daleko da kada se Srbin opisuje, na primer, on je najåešãe zao, prqav, ili, pak, "podbuo åovek kome iz raskopåane košuqe vire maqave grudi." 52 To je uraðeno po staroj matrici po kojoj su poåev od Berlinskog kongresa pa sve do kraja Prvog svetskog rata u nemaåkoj i austrijskoj štampi prikazivani Srbi. Oni su u satiriånim åasopisima Kladeradaå (Kladeradatsch) Ulk (Ulk) i Simplicisimus (Simplicissimus) od 1903. do 1918. godine predstavqeni kao neåisti, ušqivi i prqavi razbojnici. 53 Nisu loše predstavqane samo Srbija i Crna Gora, kao Nemaåke ratne protivnice, veã i Srbi kao narod. Wihovom ruÿewu nema kraja. Do kulminacije dolazi kada su predstavqeni kao gamad skrivena u perju habzburškog orla. 54 Istovremeno, kraq Petar je, pored ostalog, predstavqen kao "najprqaviji ðubrojed". 55 Tada, za razliku od wihovog prikazivawa osam decenija kasnije kada je, kao što ãe-87 51 U kominternovsko komunistiåkoj antisrpskoj i antijugoslovenskoj propagandi dugo su u upotrebi bile sledeãe floskule: Jugoslavija je "veštaåka Versajska tvorevina", "velekosrpski hegemonizam", Srbi su "ugwetaåka nacija", i sl. Vidi: Istorijski arhiv KPJ, t. ¡¡, str., 69-71, 312, 319. 
52 Süddeutsche Zeitung, 25. 9. 1990. 53 Simplicissimus je kraqa Petra predstavio u: "opancima, åakširama, pojasom sa jataganom, vezenim jelekom. To je takoðe kosmata, crnokosa i brkata prilika. Za pojasom mu je torbica […] na koju je […] izvezena velika vaš. Drugi veliki insekt prisustvuje posveãewu novog kraqa […] pored nogu ðakona koji drÿi ogromnu posudu na kojoj je natpis 'Zaherlinov prašak za bube' takoðe ukrašen slikom neåistog insekta. Tako vrhovni sveštenik umesto da posveãuje novog vladara svetim mirom zaprašuje ga praškom protiv gamadi." Podnaslov karikature je "Ceremonija je obavqena praškom za insekte" Simplicissimus, Nr. 15. 1903. Nav 56 Istovremeno, u ovim najnovijim opisima Srba ne moÿe da izostane da "oni nikada nisu zaboravili svoje junaåke pesme i pod komunistiåkim simbolima su sawali o velikosrpskom carstvu". 57 To je samo nastavak ranije formiranih stavova da je Balkan, a pre svega Srbija, bila "nerazrešivo klupko zavera, hajduåije i korupcije". 58 I to nije bilo dovoqno, pa su tada Srbi, za mnoge Nemce i Austrijance postali "srpske sviwe" 59 ili kada je za profesora Univerziteta u Frajburgu wihova stvar bila "smrdqiva stvar". 60 Zato se bez i malo zazora kaÿe da je Beograd "leglo ubica". Srbija je "beznaåajna i nepripitomqena drÿava" koja je 1915. godine "zapalila poÿar na celoj zemaqskoj kugli". Istovremeno se u Srbiji "narod dosaðuje i ÿivi u išåekivawu krvoproliãa i ubistava". 61 Srbima kao narodu "nedostaje sposobnost, smisao za umetnost, razumevawe za socijalne, ekonomske i civilizacijske zahteve savremenog doba". 62 Srbi su, takoðe, narod niÿih moralnih vrednosti. Zbog svega toga na jednoj razglednici u Nemaåkoj nagoveštava se wihova fiziåka likvidacija putem masovnih vešawa. 63 Da bi se katkada potkrepila antisrpska propaganda u karikaturama se kopira od ranije korišãena antisemitska matrica. 64 Naravno, ovakvih epiteta, koje je nepotrebno više nabrajati, bile su pune stranice nemaåkih novina, periodike i pamfleta. Svi ti napisi puni su mrÿwe prema Srbima i kako je tada Vendel (R. Wendel) rekao: "Kod nas su Srbi oklevetani više nego i jedan narod u Evropi." 65 To klevetawe je nastavqeno s mawim prekidima i 1990-1999. godine kao da od Prvog svetskog rata nije prošlo punih sedamdeset godina i kao da su zaboravili (ili opravdavali) strahote koje su Nemci (i Austrijanci) poåinili tokom Prvog i Drugog svetskog rata. 
U nemaåko-austrijskoj štampi pred razbijawe/raspad druge Jugoslavije åesto se insistiralo da "tradicionalno demokratski orijentisani Slovenci i Hrvati, s obzirom na to da su zapadno-katoliåke provinijencije, […] konaåno su mogli da se oslobode 'samovoqe srpskih despota' i srpsko-komunistiåke 'ugwetaåke i osvajaåke sile' ". 66 Na površinu, dakle, izbijaju, kao i u svim smutnim vremenima i prelomnim trenucima u nemaåkoj istoriji, revanšistiåki i imperijalni ciqevi, koji su åesto zapoåiwali na Balkanu. (Na Balkanu su jednom i slomqeni.) Otuda se mogu razumeti, ali ne i opravdati, tako ÿestoki antisrpski stavovi koji su u ovim drÿavama bili formirani znatno ranije. To dobro ilustruje sledeãi primer: Fridrih Nauman [Friedrich Naumann (1860-1919)], inaåe idejni prethodnik nemaåkih liberala, stranke kojoj je pripadao i nemaåki ministar inostranih poslova Hans Ditrih Genšer (Hans Dietrich Genscher), u svojoj kwizi Bulgarien and Mitteleuropa (1916) za Srbiju kaÿe da se ona "kao smetwa ispreåava na putu stvarawa Sredwe Evrope, i zato se kao neprijateqsko utvrðewe usred sredwoevropskog odbrambenog sistema ne moÿe trpeti". 67 vom ÿestinom forsiraju se gotovo jedan vek stare austrougarske floskule o srpskom narodu i to bez imalo uvijawa. Srbi postaju "bitange" koje bi "trebalo prisiliti da pokleknu". Jugoslovenska armija sada postaje "åetniåka", a Srbija je "zloslutni sluåaj iredente" i novi "kolonijalni vladar na Balkanu". 69 Nije ni to dovoqno, veã kada zatreba ona brzo postaje "militaristiåko-boqševiåki kompleks". 70 Pored toga, Jugoslavija je, po nemaåkoj štampi, "srbo-Jugoslavija" koja "nije civilizovana zemqa" ili, pak, ona je "komunistiåko-srpska drÿava". 71 roz mas-medije se, takoðe, provlaåi da su Srbi pravoslavci i vizantinci (åime im se na indirektan naåin odriåe pripadnost hrišãanstvu i sugeriše wihova niÿa vrednost) dok su Slovenci i Hrvati hrišãani demokratski i proevropski nastrojeni. Istini za voqu, ima primera u kojima se opisuje stawe u Hrvatskoj u kojima se kaÿe da se Srbi "plaše da ne budu ponovo poklani kao u periodu 1941. i 1945. godine". 72  karakterizaciji Srba, odnosno širewu stereotipa o wima, ide se toliko daleko da oni postaju "srpske sviwe". Analizirajuãi pisawe nemaåke štampe Mihael Tuman (Michael Tuman), novinar Zeit-a, kaÿe: "Poreðewa s nacistima pri tom je bio samo obrazac åitave jedne koncepcije osobina koje su pripisivane Srbima. Šta sve ne åitamo: Srbi kao 'pqaåkaški narod, koji voli da vlada', kao 'potomci Xingis Kana', 'uåenici Sadama Huseina' ili 'etnofundamentalisti'. Kada treba, wihovo se ime pretvara u 'srboboqševike' ili 'radikalosrbe'. Karikaturisti crtaju Srbe kao sviwe koje se vaqaju, mutirane bikove, krvoloåne vukove, zmije s dva jezika, strvoÿdere, gladne hijene i pitbule. Zapad, dakle, nije imao veze s qudima, veã s monstrumima." 73 Da bi ovakvo odreðewe Srba bilo uverqivije sve se (zbog lakšeg prihvatawa na Zapadu) povezuje s komunizmom. Divqaštvo, varvarizam, pravoslavqe, vizantinizam, komunizam, srpstvo i åetništvo ne retko se, vidi paradoksa, stavqaju u istu ravan. Ova antisrpska propaganda kao da je izvuåena iz arhiva Paveliãeve NDH kada je Novi list u ålanku "Dosta je" pisao: "Srbi ni pre ni sada ne prave razliku izmeðu åetništva, komunizma ni srpstva". 74 Ili, pak, još od Stjepana Radiãa koji je (1919. godine) u propagandne svrhe izjednaåavao boqševizam sa srpstvom. 75 Zato imamo åesto iznošeno mišqewe u nemaåkim i austrijskim medijima da su se Srbi "dobrovoqno […] opredelili za komunizam". 76 Odakle sledi, da je on, od strane Srba, nametnut ostalim narodima na Balkanu, odnosno Hrvatima i Slovencima, što ih u ovom sluåaju posebno interesuje. 
Nemaåka štampa u zapadnoevropskom javnom mwewu širi strah od Srbije, kao da je ona znaåajna ekonomska i vojna sila. Za wu je ona ostala "posledwi bastion lewinizma u Evropi". I ne samo to, nego bi Srbija mogla da postane "tvrðava komunizma", iz koje bi moglo da doðe do obnove Sovjetskog Saveza i "ponovo vaspostavqeni poredak lewinizma-staqinizma da se raširi na istoånu polovinu Evrope". 77 To treba spreåiti po svaku cenu. U tom ciqu dozvoqena su sva sredstva: prvo treba razbiti Jugoslaviju a zatim kazniti Srbiju i onesposobiti je na duÿi period a po moguãnosti i trajno. Da se sluåajno ne bi oporavila treba je svesti u granice kakve su bile pred balkanske ratove. Pri tom se istiåe da su Srbi s oruÿjem u rukama svoju teritoriju za nepun vek, po jednima tri puta, 78 a po drugima "åetiri puta uveãali", åime su, hteli to ili ne, indirektno priznali koji su glavni motivi ovih napada. Da bi se što pre isposlovalo priznawe Slovenije i Hrvatske smišqa se propagandna krilatica "priznawe ili rat", koju najåešãe ponavqa kquåni glasnogovornik razbijawa Jugoslavije austrijski ministar inostranih poslova Alojz Mok (Alois Mock) a sve vreme ga podrÿava i nemaåka diplomatija. Ova krilatica u sebi je krila wihovu glavnu strategiju: prvo priznawe a potom rat, koji ãe neminovno izazvati to priznawe, a nakon toga ãemo se umešati mi ili naši saveznici. 
Po dobro isprobanim principima totalne propagande u Nemaåkoj a naroåito prvo u Habzburškoj monarhiji a zatim u Austriji šire se gotovo ceo vek stereotipi o Srbima. Osnovne postavke antisrpske propagande smišqene su znatno ranije, zapravo od kada je Austrija bacila oko na Bosnu i Hercegovinu još u 17. veku. To postaje naroåito znaåajno posle sporazuma Katarine ¡¡, ruske carice (1762-1796) i Josifa ¡¡, austrijskog cara (1780-1790), po kome je Bosna i Hercegovina postala austrijska interesna sfera. 79 Uzrok tome je bio wen drÿavni program širewa na jugoistok Evrope. Zato je u interesu kanalisawa i koordinisawa te propagandne aktivnosti car Josif ¡¡ kao predhodnicu osnovao (1785. godine) fond za vaspitavawe bosanskih frawevaca. 80 Da bi odmah nakon smirivawa revolucije, odnosno 1849. godine Habzburška monarhija Bosni i Hercegovini posvetila punu paÿwu i na wenoj teritoriji postavila mreÿu diplomatskih predstavništava i to, pored generalnog konzulata prvo, u Travniku a zatim u Sarajevu, konzulate u Mostaru i Bawaluci, a konzularne agencije u mawim mestima sa znatnim brojem pokretnih agenata. 81 Za izdrÿavawe agenata u Bosni i Hercegovini Dunavska monarhija izdvaja 1854. sumu od 100.000 forinti (što je za to vreme bila znaåajna svota), a od 1866. godine 20.000 forinti godišwe. 82 ntisrpska propaganda, u obliku u kojoj je prepoznajemo 90-ih godina dvadesetog veka, u kojoj se insistira da sve nevoqe na Balkanu potiåu od nastojawa Srba da stvore "veliku Srbiju" u suštini je formulisan pred bosansko-hercegovaåki ustanak (1875) i nakon dodele Bosne i Hercegovine, od strane velikih evropskih sila, Austro-Ugarskoj (1878) na upravu. Ta propaganda je bila toliko ÿestoka da je (iz svojih drÿavnih interesa) prihvata i ruski car Aleksandar ¡¡. 83 Bewamin Kalaj (Benjamin von Kállay, 1839-1903) upraviteq Bosne i Hercegovine i poverenik grofa Andrašija (Gyula, Gróf Andrássy, 1823-1890) insistirao je da treba produbqivati verske protivureånosti izmeðu Srba i Hrvata i aktivno je radio na povlašãivawu hrvatske mawine. Da bi posle gušewa zajedniåkog ustanka pravoslavaca i muslimana iz 1881. godine u istoånoj Hercegovini austrougarska vlast zdušno radila na wihovom sukobqavawu i ponovnom svaðawu ne samo u Bosni i Hercegovini nego i u drugim okupiranim oblastima Balkana. 84  ce. Jedna od wih je i ta da grof Kuen Hedervari (Károly, Gróf Khuen Hedervary, 1849-1918), hrvatski ban (1883-1903), takoðe poverenik grofa Andrašija a kasnije predsednik maðarske vlade, povlašãuje Srbe u Hrvatskoj, što se, naravno, nije dopadalo mnogim Hrvatima. Posle izvesnog smirivawa antisrpska propaganda ponovo je aktivirana u austrijskoj štampi pred poåetak aneksione krize (1908) i nastavqena sve do završetka Prvog svetskog rata, da bi bila obnovqena u nemaåko-austrijskoj štampi åetrdesetih godina prošlog veka. 
Pred sam aprilski rat Gebels (Josef Goebbels) daje uputstva nemaåkoj štampi kako treba pisati o Jugoslaviji: Prema tom uputstvu u svim izveštajima s terena treba insistirati na tome kako "Srbi sistematski progone mawine", zatim "kako srpski vojnici pale nemaåke kuãe", kako se "stvaraju koncentracioni logori za nemaåke mawine" i kako "srpska vlada naoruÿava srpske bandite". Istovremeno ãe nemaåka štampa u Jugoslaviji potpirivati "antisrpsko oseãawe Hrvata, haotiånu privrednu situaciju, teške socijalne uslove, itd." 85 Ovo uputstvo je brzo materijalizovano. Samo nekoliko dana kasnije, posle ovih Gebelsovih uputstava, Völkischer Beobachter objavquje udarni tekst s naslovom: "Raste antisrpsko raspoloÿewe Hrvata", u kome se, izmeðu ostalog, kaÿe da hrvatska opozicija na åelu s Paveliãem radi "na osloboðewu i odvajawu od Srbije". 86 Sliåna upustva dobija i vojska. U poznatoj Direktivi o pripremama za napad na Jugoslaviju od 28. marta 1941. godine koju je izdao naåelnik nemaåke Vrhovne komande ferdmaršal fon Kajtel doslovice stoji: "S obzirom na to da su Srbi bezobzirno ugwetavali nesrpske narodnosti Jugoslavije, naroåito Hrvate i Makedonce, treba prikazati da nemaåka vojska ne dolazi u hrvatske, bosanske i makedonske kuãe kao neprijateq. Naprotiv, ona ÿeli da ih saåuva da ih srpski šovinisti ne bace na ratište". 87 Nemci pri tom nisu zaboravili da izdaju nareðewe da se pojaåa rad petokolonaških organizacija Jupiter, Kulturbund i dr. 88 Sve je to, ali nešto u blaÿem i veštijem obliku, ponovqeno 1989-1992. godine. 
Da je reå, kako bi Brodel (Fernand Braudel) rekao, o strukturama koje dugo traju potvrðuje åiwenica sa su Gebelsova i Kajtelova uputstva naslowena na ranije austrijske i nemaåke stavove. Ona su pedeset godina kasnije postala kquå antisrpske propagande u Nemaåkoj i Austriji, koja ãe kao po diktatu slediti i ostali zapadni mas-mediji. Doslovce ãe ponoviti sve ranije izreåene optuÿbe protiv Srba. Neupuãenom åitaocu teško je prepoznati da li su ti tekstovi pisani 1914. ili 1941, odnosno 1991. godine. Samo što ãe ih sada, u novim tehniåkim uslovima, potkrepiti montiranim slikama "zloåina" s terena. Sliåno ãe, na primer, postupiti i Frankfurter Allgemeine Zeitung, koji ãe Jugoslovensku narodnu armiji proglasiti za "srpsku borbenu silu", a wen doprinos "antihitlerovskoj koaliciji" potcewivati jer ona "ni u ranijim vremenima nije stekla nikakve zasluge za Jugoslaviju". To govori o wihovom nastojawu da sve što ima ikakve veze sa Srbima i Srbijom treba ocrniti i povezati s fašizmom i boqševizmom! Pomiwawe antihitlerovske kolicije a pri tom se do detaqa sluÿiti wegovim metodima, s jedne, i toboÿwa briga za Jugoslaviju, s druge strane, cinizam je prve vrste. Zatim iznosi ono kquåno, nameweno ne samo za unutrašwu nego i za inostranu upotrebu: "po završetku rata usledila je ogromna genocidna akcija ubistava, pre svega protiv hrvatskog i slovenaåkog naroda, kao i protiv nemaåke i albanske mawine." 89 Iznova pokrenuto pitawe Albanaca samo je priprema za proizvodwu i pripremu sledeãe krize koja je ubrzo usledila. Na "genocidnoj" akciji Srba u kasnijem periodu ãe se sve više i sve åešãe insistirati. 
Gotovo na istom gebelsovskom zadatku našao se pedeset godina kasnije i beåki Kurier, koji ponašawe "srpske vlade, srpske armije, åetniåke soldatetske, ali i mnogih opozicionara i intelektualaca" optuÿuje za varvarizam, orijentalizam i nacionalizam. 90 Beåki Die Presse iz pera Irene Miler tvrdiãe kako su Hrvati "nakon rata ponovo ispaštali pod srpskom vlašãu", 91 zaboravqajuãi, odnosno preãutkujuãi da su nakon rata Jugoslavijom vladali Hrvati i Slovenci (Broz, Kardeq i Bakariã). Istovremeno nemaåki Spiegel je poåetkom jula 1991. godine objavio udarni tekst pod naslovom: "Tamnica naroda Jugoslavije: teror Srba" (što je preuzeto iz arsenala kominternovskih optuÿbi). U nemaåkoj i austrijskoj štampi nije mnogo boqe prošla ni srpska opozicija, wene voðe se najåešãe, zavisno od dnevne potrebe, oznaåavaju kao "nacionalisti", "krajwi nacionalisti" ili, pak, "ultranacionalisti". 92 Po beåkom Kurier-u o velikoj Srbiji pored Slobodana Miloševiãa i Srba u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini sawa i Vuk Draškoviã "koji je više nacionalistiåki orijentisan". 93 U vreme prvih višestranaåkih izbora u Srbiji pisaãe: "Ukoliko pobedi opozicija […] u Srbiji ubrzo neãe više biti boqševizma, ali ãe i daqe biti isto onoliko nacionalizma ÿeqnog da vlada kao i pod Miloševiãem". 94 Zalagawe i za najmawi srpski nacionalni interes biãe proglašeno za nacionalizam (åitaj šovinizam) i hegemonizam. Sve to vreme nemaåku i austrijsku štampu, ni malo ili gotovo ni malo, ne interesuje poloÿaj Srba u Hrvatskoj. A ako i piše o wihovom poloÿaju tada "nova, demokratski izabrana vlada Hrvatske nije do sada poåinila nijedan nasilan åin protiv srpskog stanovništva"! 95 Ako imamo u vidu åiwenice da je ovo pisawe najåešãe prenosila hrvatska i slovenaåka štampa i elektronski mediji, ono je imalo višestruki propagandni ciq: prvo, (po Hitlerovoj i Gebelsovoj zamisli) pojaåati unutrašwe netrpeqivosti, drugo, još više okrenuti Slovence i Hrvate protiv Jugoslavije, treãe, stvoriti konfuznu situaciju kako u zemqi tako i van we kako bi se lakše ostvarili sopstveni ciqevi, i åetvrto, na poåetku stvarati a kasnije pojaåati antisrpsko raspoloÿewe kod evropskog javnog mwewa. 
Navedeni primeri više nego jasno govore da je kquåni motiv, a samim tim i pokretaå ove antisrpske propagande, nemaåki i austrijski revanšizam, koji je povremeno preobuåen u borbu protiv komunizma i za qudska prava, tako da je antisrpska propaganda povremeno prekrivena slojem antikomunizma. Tom prilikom, austrijska štampa, ne propušta da kaÿe da je reå o neprijatequ. A da je reå o neprijatequ dokazuje åiwenica da se nemaåka i austrijska liberalna štampa nije libila da koristi, woj mrske, kominterovske stereotipe o Jugoslaviji. U toj situaciji zna se kako se postupa s neprijateqem: treba ga svim raspoloÿivim sredstvima, poåev od diplomatskih, preko propagandnih i ekonomskih, pa sve do vojnih, poraziti i primorati na kapitulaciju. U isto vreme za to, po starom receptu, u zemqi pripremiti logistiåku podršku. Najkraãe reåeno, protiv wega (neprijateqa) dozvoqena su sva sredstva. 
Slamawu Srbije trebale su da posluÿe i ekonomske, a da se wen glas ne bi åuo kulturne, nauåne i sportske sankcije. S tim u vezi, nešto kasnije, posle priznavawa nezavisnosti Sloveniji, Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini, i nakon uvoðewa sankcija SR Jugoslaviji, Frankfurter Allgemeine Zeitung izveštava: "Dve drÿave Jugoistoåne Evrope -Rumunija i Gråka -kopnenim putem šaqu gorivo u Srbiju. One to åine delimiåno iz politiåkih razloga, a delom što obe pripadaju pravo-slavqu…"96 Kao što vidimo ne biraju se sredstva da se Srbi i Srbija ocrne i da se spreåi i najmawe kršewe sankcija, kako bi se danas slomila a sutra stavila pod kontrolu wena privreda. Kasnije ãe mnogi nemaåki i austrijski novinari obigravati jugoslovensku granicu prema Rumuniji, Bugarskoj i Makedoniji i izveštavati o svakoj propuštenoj cisterni nafte, i tako ãe zloupotrebiti svoj novinarski poziv postupajuãi åešãe kao agenti svojih obaveštajnih sluÿbi nego kao objektivni izveštaåi s terena. Nisu ih interesovale posledice sankcija po stanovništvo. (Granica s Maðarskom je s wihovog stanovišta bila bezbedna). Da paradoks bude veãi, isti ãe nešto kasnije (posle demokratskih promena u Srbiji), u raznim edukativnim programima (koje plaãaju wihove vlade ili razne vladine agencije), drÿati slovo novinarima s prostora druge Jugoslavije o profesionalnom i objektivnom informisawu. 
Nemaåka i austrijska štampa za åas su se, kad je reå o Srbima, vratile u svoje "zlatno" vreme pred Prvi i Drugi svetski rat. Zanimqivo je napomenuti da nije zaboravqeno da se kaÿe da su Slovenija, Hrvatska i Bosna i Hercegovina sve do 1918. godine bile u sastavu Habzburške monarhije. Pri tom se ni reåi ne kaÿe: prvo, o okupaciji Bosne i Hercegovine 1878, a zatim o wenoj nasilnoj aneksiji iz 1908. godine. Istovremeno se insistira na tome da se Jugoslavija "raspada upravo tamo gde je nekada prolazila stara granica Monarhije". 97 Maltene, kao da je reå o wihovoj teritoriji na koju imaju istorijsko pravo! Slovenija i Hrvatska su pod srpskom dominacijom pa se indirektno sugeriše zakquåak da su Srbi krivi za wen krah i da ih od te dominacije treba osloboditi. 98 U sledeãoj fazi oni moraju biti kaÿweni, ne samo zato što se suprotstavqaju razbijawu druge Jugoslavije po unutrašwim administrativnim granicama, veã i za ranije uåiweno "zlo" uåešãe u razbijawu Austro-Ugarske monarhije" i za suprotstavqawe nemaåko-austrijskim pohodima prema Bliskom Istoku. Da bi prvo Austrija a zatim Nemaåka ostvarile taj ciq bilo je neophodno osvajawe Balkana, odnosno srpskog etniåkog prostora. 
Srbi se, još pre otpoåiwawa sukoba na prostorima druge Jugoslavije, u austrijskoj i nemaåkoj štampi proglašavaju za fašiste. Ta optuÿba je smišqena kako bi se lakše pokrenula medijska kampawa protiv wih (po sistemu: ko danas moÿe biti uz fašiste), s jedne, i da bi se time relativizovala odgovornost za sopstveni fašizam, s druge strane. 100 Kako bi lakše obezbedili osudu Srba, neposredno nakon otpoåiwawa sukoba u Sloveniji i Hrvatskoj, preuzimaju vatikansku propagandnu krilaticu da je "Srbija nesporni agresor" i nameãu je ostalim ålanicama Evropske zajednice. Kasnije se u najtiraÿnijim novinama i na najgledanijim TV stanicama ispredaju priåe o srpskim zloåinima u Bosni i Hercegovini koji se obavezno naduvavaju kako bi se Srbi optuÿili za genocid. Pri tom se preãutkuje, da nema rata bez zloåina -koje najåešãe åine sve strane umešane, odnosno voqno ili nevoqno uvuåene u sukobe. Naroåito kada je reå o unutrašwim graðanskim ili verskim ratovima. 101 Istovremeno muslimanski i hrvatski zloåini se preãutkuju ili minimizuju. Neãe ni to preãutkivawe biti dovoqno nego ãe muslimanske i hrvatske zloåine pripisivati Srbima. Kao ilu-straciju navešãemo masakr hrvatskih vojno-policijskih snaga nad srpskim stanovništvom u Gospiãu 1991. godine. "Filmski izveštaj koji prikazuje osakaãena tela dvojice mladiãa bio je emitovan na hrvatskoj i nemaåkoj televiziji, pri åemu je saopšteno da je reå o Hrvatima koje su zaklali Srbi. Kasnije su roðaci prepoznali ÿrtve kao Srbe."102 Nešto kasnije ãe otiãi korak daqe pa ãe, na primer, muxahedina s Istoka angaÿovanog na strani muslimana u bosansko-hercegovaåkom ratu, s odseåenom glavom srpskog seqaka u ruci kao ratnim trofejom, u medijima prikazivati kao Srbina (Turski mediji, da bi se pohvalili, taåno ãe izvestiti ko je ÿrtva a ko egzekutor). Takve slike kod gledalaca stvaraju jake emocije posle kojih odobravaju i one akcije (u ovom sluåaju protiv Srba) koje inaåe ne bi odobrili. Sve u svemu, nemaåka i austrijska propaganda zasnivala se na ranije formiranim stereotipima o Srbima u nemaåkoj javnosti. Ona je sprovedena kroz mas-medije, koji u skladu s tako formiranim stereotipima za sve nevoqe i probleme nastale na prostoru druge Jugoslavije optuÿuju Srbe i Srbiju. Austrijski i nemaåki mediji uveliko preuzimaju antisrpsku propagandu prvo iz slovenaåkih i hrvatskih, a nešto kasnije i iz sarajevskih muslimanskih izvora. Saradwa izmeðu hrvatskih i nemaåkih medija, posebno Deutsche Welle-a, i Radio televizije Zagreb je i formalizovana. 103 U ovoj kampawi Srbi se sistematski optuÿuju, prvo, za komunizam, lewinizam i staqinizam; a zatim se preko komunizma dolazi do hegemonizma. Zato oni hoãe da pokore mlade demokratije severozapadnih republika. Tu se zatim u priåu, kao po klišeu, upliãe velikosrpski hegemonizam a povremeno i pravoslavqe. Åesto ni to nije dovoqno veã se rimokatolicizam, a samim tim i narodi koji mu pripadaju (Slovenci i Hrvati) proglašavaju za napredne i kulturne, a Srbi, s obzirom na to istoåne vere, za zaostale, nekulturne i nazadne. 
Kquåni razlog ove antisrpske propagande bio je u tome da se Slovenci i Hrvati ohrabre na put secesije. Istovremeno, time je vršen pritisak na saveznike, kako vlade tako i medije a preko wih i na wihovo javno mwewe, da što lakše prihvate otcepqewe Slovenije i Hrvatske. Optuÿivawe Srba za boqševizam, hegemonozam a povremeno i za fašizam imalo je za ciq skretawe paÿwe sa stvarnih uzroka jugoslovenske krize i istovremeno za politiåko i pravno opravdawe najavqene secesije severozapadnih republika. U tom poslu najvaÿnije je bilo amnestirati najpre Sloveniju i Hrvatsku a zatim i sebe za razbijawe/raspad druge Jugoslavije. Istovremeno tu se krije zaåetak wihove kasnije optuÿbe Srba i Srbije kao jedinih krivaca za weno razbijawe/raspad. 
Nemaåki intelektualci, kao i wihovi mas-mediji, meðu prvima su iskazali svoje, istorijski uslovqeno, antisrpsko raspoloÿewe, s jedne, što pokazuje da je u Nemaåkoj postignut konsenzus da se druga Jugoslavija razbije, s druge strane. Prethodni stav oåito ilustruje jedan pri-mer: nemaåki filozof J. Simone je još aprila 1990. godine na jednoj filozofskoj konferenciji nagovestio da ãe Nemaåka Jugoslaviji uvesti sankcije ako se JNA bude suprotstavila secesiji zapadnih republika. 104 ve to neodoqivo podseãa na stanovište wihovih nešto starijih kolega pred Prvi i Drugi svetski rat. To stanovište je saÿeto izneo Herman grof od Kajzerlinga (Herman Graf von Kayserling) kada piše da su Srbi "primitivna rasa ratnika i razbojnika". Da je neprijateqstvo (revanšizam) prema Srbima uzelo duboke korene meðu Nemcima potvrðuje izjava Gintera Grasa (Günther Grass): "Za mene su agresori u prvom redu Srbi", 106 ili, pak, kasnije Habermasovo (Jürgen Habermass) opravdawe NATO agresije. 107 Sliåno je bilo i u ranijem periodu. Antisrpsko stanovište vidi se i u nemaåkom romanu pred Prvi svetski rat, da bi kasnije, kako su se sukobi smirivali ono bivalo sve mawe, a kako se budio nacional-socijalizam tako je negativna predstava o Srbima rasla. 108 U toj propagandi ne ispušta se Hrvatska, za koju se nemaåki roman posebno interesuje. Zato se ne propušta da se napiše da je Beograd "spreman da pojaåa hrvatsko iseqavawe i da ga potpomogne drÿavnim sredstvima". 109 Na drugom mestu provlaåi se priåa da Srbi ugwetavaju Hrvate, i da su Srbi narod koji ako je tek dodirnula civilizacija. 110 aravno, u mnogim od wih ima i pohvala za Srbe. I ovde se potvrðuje od ranije poznata åiwenica, o kojoj ãe kasnije biti još reåi, da najveãi deo evro-ameriåkih medija i intelektualaca u potpunosti sledi politiku svojih vlada. To se moglo videti i za vreme NATO agresije na SR Jugoslaviju. Antisrpsko raspoloÿewe jednog dela evropskih i ameriåkih intelektualaca kasnije se moglo jasno videti u wihovim reagovawima za vreme NATO agresije na SR Jugoslaviju, odnosno Srbiju." 111 * * * Austrijska i nemaåka propaganda u pridobijawu zapadnog javnog mwewa, za stvar svojih štiãenika, ne preza ni od åega. Ona vešto koristi postupke ili greške pojedinaca (kojih u svakom sukobu ima) pripadnika srpskog naroda. Iz tih pojedinaånih sluåajeva izvlaåe se op-šti zakquåci pa se, zatim, to predstavqa kao delo celog naroda. To se radi po scenariju, dobro isprobanom na drugim meridijanima, koji je ovde samo ponovqen. Zapravo, radi se po starom i dobro oprobanom receptu da paÿwu "civilizovanog Zapada treba uperiti, poput laserskog zraka, na zloåine zvaniånog neprijateqa, a ne na one koje bi mogao da ublaÿi ili okonåa". 112 Zvaniåni neprijateq za nemaåku i austrijsku štampu, od samog poåetka jugoslovenske krize, kao i pre sedamdeset ili pedeset godina, bili su Srbi. Zato je ovde pre reå o istorijski prouzrokovanoj mrÿwi nego o stereotipima. Na to ukazuju mnoge åiwenice. Za mnoge Nemce i Austrijance pred i za vreme Prvog svetskog rata, Beograd je bio "leglo mrÿwe i ubistava", zato je Austrija "dugo morala åekati na osvetu". 113 Sve se to ponovilo tokom 1941-45. godine i aktuelizovalo staru nemaåku teÿwu za osvetom. Nemaåka mrÿwa prema Srbima obnovqena je poåetkom 90-ih. To je primetila i berlinski dopisnik londonskog Times-a An Mekelvoj (Anne McElvoy) kada konstatuje da "je zabriwavajuãe da u Nemaåkoj vlada primitivna mrÿwa prema Srbima". 114 Nešto kasnije, odnosno po razbijawu Jugoslavije to ãe priznati i hamburški Die Zeit, koji ãe konstatovati: "Otkako je okonåan Drugi svetski rat, još nikada Nemci nisu bili tako jedinstveni u svom neprijateqstvu prema Srbiji." 115 To se nastavilo i kasnije. Zato je Nemaåka bila jedan od glavnih zagovornika, poåev od raznih evropskih institucija do Ujediwenih nacija, da se SR Jugoslaviji prvo uvedu sankcije a odmah zatim i da joj se ne prizna kontinuitet. Nakon toga sledi wena aktivna uloga u naouruÿavawu šiptarskih terorista na Kosmetu. 
Antisrpska propaganda bila je svesno podrÿana (a i indukovana) od strane wihovih vlada. To se van svake sumwe moÿe dokazati (kao što smo videli) analizom štampe. Na taj naåin pripremano je prvo razbijawe druge Jugoslavije i pokrenut rat u woj, a zatim stavqawe Bosne i Hercegovine pod meðunarodni protektorat, poput onog uvedenog na Berlinskom kongresu (1878) u korist Austro-Ugarske, za šta ãe se obrazloÿewe, što je inaåe åest sluåaj u istoriji, vrlo lako naãi. Sledeãi korak bio je dezintegracija i same Srbije poåev od podstrekivawa i kasnijeg naoruÿavawa Šiptara do finansirawa opozicije. 116 Sve u ciqu kako bi se Srbija što više destabilizovala. 
Austrija ãe s nestrpqewem i neskrivenim zadovoqstvom doåekati da novi upraviteq Bosne i Hercegovine bude wen graðanin Volfgang Petriå (Wolfgang Petrisch) "umesto" negdašweg upravnika i wegovog zemqaka Bewamina Kalaja. I jedan i drugi ãe imati carska, ili, pak, kolonijalna ovlašãewa koja ãe obilato koristiti. To znaåi on ãe sme-wivati i postavqati po sopstvenoj voqi i nahoðewu legalno izabrane predstavnike, uticati na sudske odluke, donositi uredbe sa zakonskim ovlašãewima i sliåno i tako u jednoj liånosti spojiti zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast! Time se stawe stvari u Bosni i Hercegovini u velikoj meri vratilo na stawe u vreme vladavine Bewamina Kalaja. A kada je reå o ukupnom stawu na Balkanu (bar što se Austrije i Nemaåke tiåe) ono bi se pribliÿilo situaciji neposredno nakon Berlinskog kongresa,117 ili u najboqem sluåaju pred Prvi svetski rat, odnosno što je više moguãe bili bi poništeni wegovi rezultati, a Srbi kaznili za uåešãe u oba svetska rata i pretvoriti Balkan u svoju, kako se to u Nemaåkoj govorilo izmeðu dva rata, sirovinsku bazu. 
Na drugoj strani, bio im je potreban jedan narod u Evropi koji bi bio optuÿen za fašizam i nacizam. Srbi, kao stari neprijateqi, za tu unapred napisanu ulogu su im dobro došli. Zato je ona u medijima dobila toliki publicitet. Izjednaåavawem Srba s fašistima i nacistima indirektno se skretala paÿwa svetske javnosti s nemaåkih i hrvatsko-muslimanskih zloåina poåiwenih tokom Drugog svetskog rata, kako bi se oni relativizovali. Kao da se htelo reãi: nisu samo Nemci bili nacisti i zloåinci u Evropi, ili, pak, Hrvati i muslimani u Jugoslaviji veã, evo, i Srbi. Znaåi, izjednaåavawe Hrvata i Srba po zloåinima. To je samo priprema za sledeãi potez u kojem ãe se traÿiti potpuna amnestija i oslobaðawe nemaåke nacije od nacizma i fašizma, pa samim tim i od krivice za holokaust. 118 Po istom principu traÿiãe se osloboðewe Hrvata (svojih saveznika) svake odgovornosti za genocid nad Srbima u Drugom svetskom ratu. I tu se, izmeðu ostalog, krije zašto nemaåka i austrijska štampa preuveliåava srpske zloåine a sve vreme ãuti o hrvatskim i muslimanskim. Pored toga, nemaåki i zapadnoevropski antisemitizam, koji je u posledwih pedeset godina potiskivan i sakrivan, mogao se osloboditi u potpuno novoj formi, ali sada kao antisrbizam, jer je antisemitizam krajwe nepopularan. Zapravo, antisemitizam je u veãini evropskih zemaqa kaÿwiv, nasuprot tome na antisrbizmu se moÿe itekako politiåki (Kušner /Bernard Kouchner/ i mnogi drugi) i materijalo profitirati. * * * Sjediwene Drÿave ãe od samog poåetka jugoslovenske krize igrati vrlo aktivnu i na kraju ãe imati odluåujuãu ulogu u wenom "regulisawu". One ãe za kratko vreme, bar kad je reå o javno iznetom stanovištu wenih zvaniånika, preãi od zagovornika teritorijalnog integriteta Jugoslavije do aktivnog i odluåujuãeg podrÿavaoca wene dezintegracije po unutrašwim, administrativnim granicama. Taj zaokret je bio vrlo odluåan, odakle se moÿe pretpostaviti da je od ranije bio pripreman (ako ništa drugo kao jedna od varijanti). Pri åemu ãe, da bi se lakše opravdao ovaj zaokret, odnosno razbijawe Jugoslavije, za sva zbivawa na wenim prostorima biti optuÿeni, od strane ameriåke vlade i woj naklowene štampe, prvo srpsko rukovodstvo, a zatim i Srbi. Zato ãe one ubrzo postati jedan od kquånih zagovornika prvo ekonomskog a zatim i vojnog kaÿwavawa Srbije. 
Ukratko, izloÿeni stav ameriåke administracije, na poåetku krize, uveliko je, ako ne i odluåujuãe, odredio i stanovište ameriåkih mas-medija, zapravo kako se mewao stav administracije tako se i mewalo izveštavawe i komentarisawe medija. Zato su uticajni ameriåki mediji na poåetku krize, za razliku od zapadnoevropskih, a posebno nemaåkih i austrijskih, bili nešto uzdrÿaniji, ili bi se pre moglo reãi -bili su nešto veštiji, da bi na kraju prešli na gotovo neprijateqski stav na sve što ima ne samo jugoslovenski veã i srpski predznak. Na ovom primeru, kao i na mnogim drugim (Pustiwska oluja, Nikaragva, Avganistan, Irak, itd.), nije teško dokazati da ameriåki mediji, kada je reå o spoqnoj politici, ili, kako oni sami kaÿu, kada je reå o ameriåkim "nacionalnim interesima", u potpunosti podrÿavaju i propagiraju stavove svoje vlade -ma kakvi oni bili. Izvesne razlike postoje samo u vreme predizbornih predsedniåkih kampawi. 
Izloÿene teze nije teško dokazati. Tako, primera radi, The New York Times izveštava da jugoslovenska štampa opasno raspiruje "nacionalistiåke strasti", pri åemu se kaÿe da se to dešava "u Srbiji, kao i u nekim od ostalih pet republika". 119 Znaåi, sakriva se da se kaÿe u kojima, ali je vaÿno i simptomatiåno da se apostrofira iskquåivo Srbija. U veãini ovih izveštaja za raspirivawe nacionalizma optuÿuje se srpsko rukovodstvo, dok se hrvatsko i slovenaåko, demokratski izabrano (što se åesto naglašava) tu i tamo usput pomiwe. Zatim, kada se govori o situaciji u Hrvatskoj The Washington Post piše da su "pola miliona Srba koji su se naselili u Hrvatskoj u okviru pograniånih sporazuma koji datiraju još iz Prvog svetskog rata" (što je apsolutno netaåno), odrÿali referendum u kome se traÿila "srpska kulturna autonomija u okviru Hrvatske". 120 Potom se u The Washington Post-u 121 i The New York Times-u 122 detaqno izveštava o potezima Srba za stvarawe kulturne i teritorijalne autonomije, zatim o wihovom oduzimawu oruÿja iz policijskih stanica i o wihovoj pobuni protiv hrvatske vlasti i drÿave. Istovremeno gotovo da nema ni reåi da je taj otpor bio uzrokovan, pre svega, iz straha od ponavqawa genocida nad wima za vreme Drugog svetskog rata i konstantnim progonom i maltretirawem srpskog stanovništva u Hrvatskoj, ne samo sada nego i u ranijim periodima (posebno 1971), kako od strane drÿave, tako i od strane raznih hrvatskih "dobrovoqaca", ili, pak, paravojnih formacija. U veãini napisa, objavqenih na samom poåetku krize, insistira se da su Hrvati i Slovenci, s obzirom na to da su rimokatoliåke vere, prozapadno orijentisani. Takoðe, u svim tim napisima ne skrivaju se simpatije za Hrvatsku i Sloveniju, a to znaåi i za wihove secesionistiåke namere, dok se srpski interesi preãutkuju ili preteÿno iskrivqeno interpretiraju. Posle tako pripremqenog javnog mwewa, kasnije neãe biti teško da to preraste u direktno podrÿavawe hrvatsko-slovenaåkih teÿwi uz istovremeno sistematsko optuÿivawe Beograda za nacionalizam, komunizam, hegemonizam i sliåno. 
Ameriåka štampa tokom 1990. godine prvo negativno piše o srpskoj vlasti i srpskom komunizmu pa tek posle decembarskih izbora u Srbiji na kojima pobeðuje Socijalistiåka partija (tokom 91. i kasnije) i o srpskom narodu. To znaåi da je, na samom poåetku krize, pre svega iz taktiåkih razloga, vlast uÿivala negativniji tretman od naroda. Ali, to se kasnije izgubilo, zapravo, kako se kriza zahuktavala, sve više je gubila strpqewe. Ili, bi se pre moglo reãi, kako je napredovalo interesovawe ameriåke administracije za "rešavawe" jugoslovenske krize, posle zadobijenih simpatija u javnom mwewu, sve više se širila antisrpska propaganda. Te simpatije su i dobijene na osnovu dotadašweg pisawa. Tako ameriåka štampa kao i administracija preko antikomunizma i verovatno svojih strateških interesa i rešavawa sukoba u svoju korist, dolazi do antisrpske pozicije, koja se na neki naåin morala opravdati. 
U svrhu pridobijawa javnog mwewa za razbijawe Jugoslavije prvo se angaÿuju, ili zalaÿu, "neutralne" liånosti. Zatim se wihovim stavovima daje znaåajan publicitet. Kao primer moÿe se navesti ålanak u The New York Times-u koji bez imalo uvijawa postavqa pitawe: "Treba li SAD da se zalaÿu za jedinstvenu Jugoslaviju" iz pera Xeri Lejber (Jeri Laber) i Kenta Endersona (Kent Anderson) -direktora i pravnog eksperta organizacije za zaštitu qudskih prava "Helsinki voå". Na sebi postavqeno pitawe oni odgovaraju, ne pomiwuãi ni jednom reåju pravni aspekt, dokumente KEBS-a i druga akta meðunarodnog prava (koje su potpisale Sjediwene Drÿave): "Ne postoji moralni zakon koji nas obavezuje da poštujemo nacionalno jedinstvo Jugoslavije". 123 Ono ubrzo, kao što smo svedoci bili, neãe ni biti poštovano. 
U isto vreme, ameriåka štampa u propagandnom ratu protiv Srbije ni od åega ne preza pa, samim tim, ni od ubacivawa u igru verskog aspekta. Tako zaåas u civilizovanoj i multikonfesiononalnoj Americi vaskrsavaju sredwovekovni verski stereotipi o pravoslavqu nastali, pod uticajem viševekovne propagande Vatikana (koja je na suptilan naåin nastavqena do današwih dana), u zapadnom delu evropskog kontinenta. 
Prvo se, primera radi, u The Washington Times-u naglašava da se "reÿimi u dve katoliåke republike sa slobodnim trÿištem, Hrvatskoj i Sloveniji" zalaÿu za osamostaqewe, da bi se odmah zatim kazalo da se tome suprotstavqa Srbija gde su pobedili "izraÿeni nacionalisti". 124 Ubrzo zatim, u ameriåkoj štampi, rimokatoliåko hrišãanstvo se izjednaåava s demokratijom, a pravoslavno hrišãanstvo s komunizmom i centralizmom, što podseãa na retoriku podizawa temperature iz vremena Hladnog rata. U isto vreme kada se detaqno izveštava o filmu jugoslovenskog Ministarstva odbrane prikazanom na RTS-u koji govori o ilegalnoj hrvatskoj kupovini oruÿja u Maðarskoj, u vreme dok je Jugoslavija postojala kao meðunarodno priznata drÿava i u vreme kad se verbalno još podrÿava wena celovitost, tada se indirektno sugeriše da je reå o srpskoj propagandi i jasno kaÿe da je reå o "navodnoj kupovini". 125 Moÿemo samo zamisliti kako bi The New York Times pisao, i kako bi Ministarstvo odbrane Sjediwenih Drÿava reagovalo, radi odbrane suvereniteta i integriteta zemqe, da su se Teksas ili Kalifornija ilegalno naoruÿavali iz Meksika. 
Prema pisawu Christian Sciance Monitor-a "rimokatoliåke republike ÿele labavu jugoslovensku federaciju, dok dominantna (pravoslavna) Republika Srbija ÿeli åvrstu marksistiåku centralizaciju". 126 Pri åemu je više nego jasno da je naglasak na "marksistiåku". Zato se, bez imalo ustezawa, kori Evropa, posebno Nemaåka, što s nekoliko divizija ne urazumi Srbe. S obzirom na to da je to i ranije, u dva navrata, radila, zašto ne i sada. To se opravdava, izmeðu ostalog, da je Hrvatska "jedna zapadna republika koja je pripadala habzburškom carstvu i bila vekovima prva linija odbrane hrišãanske Evrope". Tom prilikom se preãutkuje da su tu odbranu uveliko åinili Srbi-Krajišnici. Slovenaåki i hrvatski secesionizam se pokušavaju opravdati ili minimizirati. Tako, primera radi, The New York Times u prvi plan svog uvodnika stavqa: "Slovenija i Hrvatska negiraju bilo kakve separatistiåke namere, ali kaÿu da ÿele da uåine Jugoslaviju labavom konfederacijom suverenih republika." 127 Dok u isto vreme austrijski Die Zeit precizno izveštava da "predsednik slovenaåkog parlamenta, Franc Buåar, podvlaåi privremeni karakter konfederacije koja se traÿi". 128 Naravno, sve je to bilo poznato ameriåkoj vladi, pa samim tim moglo je biti poznato i medijima. Neãe dugo vremena proãi da se Zapad pozove, od strane slobodne ameriåke štampe, na "osloboðewe demokratske Hrvatske od staqinizma". 129 Put za ameriåku štampu od staqinizma do rasizma nije dug, zato se u uglednom dnevniku moÿe bez i malo ustezawa objaviti da se "ne moÿe razgovarati ni pregovarati s rasistiåki nastrojenim Srbima." 130 Ništa se ne prepušta sluåaju. Zato se u izveštajima s terena 102 124 The Washington Times, 28. 11. 1990. 125 The New York Times, 26. 1. 1991. 126 Nav. prema: B a k i ã (1999), str. 6. 127 The New York Times, 31. 11. 1990. 128 Die Zeit, 2. 11. 1990. 129 Nav. prema: B a k i ã (1998), str. 11-15. 130 The Washington Times, 24. 10. 1992. Nav. prema: P e t r o v i ã P i r o ã a n a c (1999), str. 45. kaÿe da je u Jugoslaviji reå o "vrednim rimokatoliåkim Slovenima" i drugima koji su "preteÿno pravoslavni" ili "muslimani". 131 meriåki mas-mediji sve vreme trajawa jugoslovenske krize puno paÿwe posveãuju Kosovu i Metohiji, naroåito u emisijama Glasa Amerike. U wima se mogu preteÿno åuti antisrpski stavovi analitiåara, aktivista raznih "humanitarnih" organizacija, ili, pak, pozvanih Šiptara, ili, pak, Albanaca (iz Albanije ili SAD-a). Navešãu dva karakteristiåna primera: Prvi, u intervjuu Glasu Amerike, bivši jugoslovenski diplomata Ramadan Marmulaku (Ramadan Marmullaku) izjavquje: "Danas se na Kosovu na ivici gladi nalazi gotovo 60.000 Albanaca. To je posledica srpskih i jugoslovenskih vlastodrÿaca."132 Kao da gladnih nigde nije bilo sem na Kosovu i Metohiji i kao da Jugoslavija (a najveãim delom Srbija), preko fonda za nerazvijene, nije uloÿila ogromna sredstva za razvoj pokrajine. I drugi, aktivistkiwa Meðunarodne helsinške federacije za qudska prava, izvesna Kristina fon Kol (Kristine von Kohl), govori o "srpskoj okupaciji Kosova" a da partijsko rukovodstvo pokrajine albanskog porekla (ne kaÿe komunistiåko, što bi bilo sluåaj da je reå o srpskom), nije vodilo raåuna o ekonomskom razvoju pokrajine. Pri tome naglašava da se situacija pogoršava jer "Srbi zatvaraju sve vrste preduzeãa", a slovenaåkim i hrvatskim firmama "onemoguãavaju […] da nastave s radom". Na postavqeno pitawe: Kakvo je stawe s qudskim pravima za Srbe, odgovor je da se sastala samo s "ekstremno nacionalistiåkim srpskim udruÿewem", odakle proistiåe da wihovi odgovori nisu relevantni (zato ih neãemo ni navoditi). 133 ekoliko dana po priznawu nezavisnosti Slovenije, Hrvatske i Bosne i Hercegovine od strane ameriåke administracije, The Washington Times, koji åesto prenosi stav zvaniånog Vašingtona, po ko zna koji put aktualizuje problem Kosova i Metohije. Time se åini korak daqe: vrše se pripreme za dezintegraciju Srbije. U tekstu koji opisuje stawe u toj pokrajini piše: "ðake u školi su trovali plinom. Prema nekim informacijama, neke su prisilno sterilisali…"134 Kao što vidimo u demonizaciji Srbije ne biraju se sredstva. To ide toliko daleko da Srbi postaju rasisti! To "izveštavawe" postaje jasnije ako se uporedi s nekoliko godina kasnijim pisawem New York Times-a, da se "Vašington zdušno nada da ãe moãi da raåuna na davnašwu ÿequ preteÿno rimokatoliåke Hrvatske da se išåupa iz balkanskih sukoba i prikquåi se Zapadu". 135 adašwi, i s obzirom na to potezi ameriåke administracije pripremaju se po isprobanim receptu putem štampe i elektronskih medija, kako bi kasnije javno mwewe podrÿalo wihove poteze, ma kakvi oni bi-li. Ovde više nije reå o stereotipima, veã, pre svega, o pripremqenim i programiranim potezima od strane administracije. Zato u tom pisawu (ne samo u ovom sluåaji), odnosno u izveštajima s terena, ima: prvo, mnogo netaånog, poluistina ili iskrivqenog informisawa i drugo, moralisawa. Takvo informisawe sluÿi kao logistiåka priprema za eventualno sutrašwe opravdawe, zapravo, kako bi se sutra moglo reãi: mi delujemo u ime opšteprihvaãenih principa i vrednosti. Iza tih opšteprihvaãenih vrednosti najåešãe stoje goli ameriåki interesi, odnosno weni imperijalni ciqevi, formulisani, neposredno posle Drugog svetskog rata i s vremena na vreme obnavqani, od strane administracije. Za postizawe tih ciqeva ne biraju se sredstva. Tako se postepeno, ali sigurno, prvo pod nemaåkim a zatim ameriåkim voðstvom gotovo svi zapadni mediji svrstavaju protiv Srba. Ne prezajuãi od preterivawa ili raznih izmišqawa (koncentracioni logori, silovawe stotina hiqada muslimanskih ÿena, itd.). Pri tome se muslimanski i hrvatski logori za Srbe i silovawe Srpkiwa u potpunosti ignorišu, odnosno nigde ne pomiwu. 
Kulminaciju ovog svrstavawa prvi put imamo za vreme NATO bombardovawa Republike Srpske, i drugi put takoðe pred i za vreme NATO agresije na SR Jugoslaviju. Posle ovih priprema mnogi ameriåki mas--mediji, ono što su i do tada mawe-više diskretno radili pokušavajuãi da sakriju, sada otvoreno i bez uvijawa govore o Srbima kao neprijatequ! Antisrpsko stanovište ameriåkih mas-medija saÿeto je izloÿeno u The New York Times-u sledeãim reåima Tomasa Fridmana (Thommas Friedman): "Hteli ili ne, u ratu smo sa srpskom nacijom, tako da stvari treba uåiniti sasvim jasnim […] svake nedeqe vašu zemqu ãemo rušewem vraãati unazad. Hoãete u 1950? Vratiãemo vas u 1950. godinu. Hoãete u 1389? Vratiãemo vas u 1389. takoðe."136 Da ovo nije wegova sluåajna izjava potvrðuje wegovo nešto ranije pisawe: "Mi smo u ratu sa srpskom nacijom i svako ko se šeta (hanging around) po Beogradu treba to da shvati." 137 osle tako obraðenog i pripremqenog javnog mwewa mogle su se, bez veãih prepreka, izvoditi razne akcije protiv Srba, poåev od nepriznavawa wihovih legitimnih prava u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini, preko stajawa na hrvatsku ili muslimansku stranu u graðanskom, meðunacionalnom i verskom ratu u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj, zatim, uvoðewe ekonomskih i svih drugih sankcija SR Jugoslaviji i optuÿivawe srpskog naroda kao jedinog krivca za sva zbivawa na ovim prostorima. Srbi ãe kasnije biti optuÿeni i unapred proglašeni krivim, ne samo od strane medija nego i wihovih vlada, i za agresiju NATO alijanse na SR Jugoslaviju. Ovu tvrdwu najboqe ilustruje sledeãe zapaÿawe: "Zapadni mediji su se pretvorili u meðunarodnu hordu koja treba nekoga da linåuje, ponašajuãi se prema Srbima kao da su osuðeni od strane prekog suda, bez prilike da govore ili da se brane". 138 irigovana propaganda evropskih i ameriåkih mas-medija uticala je na antisrpsko opredeqewe u zapadnom javnom mwewu. Sledeãi primer je indikativan. Dva dana nakon napada hrvatske vojske na teritoriju Republike Srpske Krajine pod kontrolom UNPROFOR-a (ruÿiåasta zona) da bi skrenuo paÿwu s tog napada The New York Times 24. januara 1993. objavquje ålanak koji pompezno obaveštava da je otkriveno 135 koncentracionih logora sa 70.000 zarobqenika koje drÿi Beograd. 139 Svetska štampa je to preuzela kao apsolutnu istinu. (Åiwenice govore da nije bilo koncentracionih logora, da logore nije drÿao Beograd, da je logora pod srpskom kontrolom bilo deset puta mawe i da ih je bilo na sve tri strane, odnosno da su logore drÿali i muslimani i Hrvati). Rezultat je bio da gotovo ni jedan svetski medij nije obavestio o hrvatskom osvajawu teritorija pod zaštitom Ujediwenih nacija. 
Nešto se sliåno desilo pred Drugi svetski rat prilikom Hitlerove okupacije Åehoslovaåke (evropsko javno mwewe ostalo je ravnodušno). Gotovo potpuna saglasnost medija i zvaniåne politike ima svoj uzor u devetnaestom veku. Tada je engleska putopisna literatura bila u potpunoj saglasnosti s engleskom zvaniånom politikom prema "istoånom pitawu", a koja je, da bi se Rusiji spreåio izlaz na Sredozemqe, u suštini bila turkofilska. Propaganda elektronskih i štampanih medija samim tim je uticala, kao i u drugim sluåajevima, na formirawe stavova javnog mwewa a u isto vreme i na stavove mnoštva evropskih i ameriåkih intelektualaca. * * * Pored toga, slovenaåka oficijelna propaganda koristi sve naåine da Srbe što više ocrni, pa ih je optuÿivala i za antisemitizam. Za tu priliku vešto se koristio štrajk rudara u Starom trgu (1989. godine), da bi se Slovenci i Albanci izjednaåili s Jevrejima, a Srbi s nacistima. 140 Izjednaåavawem Srba s nacistima ÿeleli su da i onaj deo Evrope koji nije bio tradicionalno antisrpski nastrojen lakše prihvati priåu o neophodnosti wihovog odvajawa od Srbije po republiåkim (administrativnim) granicama. Ako se Srbija tome suprotstavi biãe podvrgnuta ekonomskim sankcijama, a ako one ne urode plodom, i vojnom kaÿwavawu od strane Nemaåke i wenih saveznika, što je kasnije i uåiweno. 
Ova priåa je kasnije, s nešto izmewenim akterima, prihvaãena u "slobodnoj" evropskoj štampi, prvo austrijsko-nemaåkoj, a posle i ostaloj. A u suštini, ova priåa ima drugi smisao. Izjednaåavawem Srba s fašistima, odnosno nacistima oni su proglašeni za novo zlo Evrope. 

Ova priåa je prihvaãena i u Sjediwenim Drÿavama uz pomoã agencije

Ruder & Finn koju prvo plaãa hrvatska, zatim muslimansko-bosanska vlada, a kasnije i albanski lobi. Antisrpska propaganda se pojaåava naroåito kada je agencija, po izjavi wenog vlasnika Xejmsa Harfa (James Harff), uspela da pridobije jevrejski lobi. "Odmah posle tog uspeli smo da u javnom mwewu Srbe poistovetimo s nacistima." 141 Pridobijawe jevrejskog lobija bilo je moguãe samo zato, i samo zato, jer je on stao na stranu ameriåke vlade zbog wenog dugogodišweg podrÿavawa Izraela. Odakle sledi da je ameriåka vlada dala mig jevrejskom lobiju koga treba, u ovom sluåaju, podrÿati. Poistoveãivawe Srba s nacistima, odnosno zlom bio je uslov da se sve krivice pripišu wima. Sliåno se dešava pred i za vreme Drugog svetskog rata u Nemaåkoj i Italiji, a delimiåno i u ostaloj Evropi kada su Jevreji bili proglašeni za zlo. Posle toga su usledile akcije za wihovo uništavawe. Posle svestrane medijske pripreme "Srbi se pojavquju kao novi evropski Jevreji", 142 ili kako je to Dobrica Ãosiã rekao: "Mi smo evropski roðaci Jevreja". 143 Zato ãe oni na simboliåkom i praktiånom planu biti "zatvoreni u konclogor usred Evrope". 144 Na to ukazuju sledeãe åiwenice: prvo, Srbiji su uvedene sankcije (politiåke, ekonomske, sportske, kulturne, nauåne), drugo, Srbija i Srbi su u evropskoj štampi, kao što smo videli, oklevetani i naruÿeni, u åemu su im se pridruÿili i mnogi evropski intelektualci, i treãe, u oba sluåaja sve poåiwe iz Nemaåke i Austrije, uz diskretnu ali svesrdnu podršku Vatikana. 
Uzrok ove satanizacije Srba bio je prvo interes nemaåkog, a nešto kasnije i ameriåkog politiåkog vrha kao izazivaåa, odnosno kao upravqaåa jugoslovenskom krizom da se neko drugi proglasi za krivca. Jedan švedski analitiåar sliåno primeãuje još sredinom 1993. godine povodom pritisaka i sankcija Evropske unije i Saveta bezbednosti UN na SR Jugoslaviju: "Ali moÿe se isto tako pretpostaviti da je to bio naåin da se objavi rat Srbiji i Crnoj Gori, prikrije da je evropska politika priznavawa imala pogubne posledice u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini i da se krivica za to pripiše Srbima." 145 Sistematsko širewe stereotipa o Srbima (što smo ranije detaqnije videli), imalo je za ciq da priåa o wima kao novom zlu Evrope bude opšteprihvaãena. Tada se sve nepravde wima nanete mogu, iz "moralnih razloga", unapred amnestirati -što se sve vreme bez i malo zazora åini. 
Suprotno ovom, kada srpske novine posle više od deset godina objave fotografije odsecawa glave srpskom podoficiru Radu Rogiãu 146 od 106 strane muslimanske jedinice Armije BiH ili kako druga muslimanska jedinica vuåe po celom selu vezanog za traktor starinu Milana Nedemoviãa ili, pak, kada se objavi dokumentovana izjava da su muslimani Srbe u bosanskohercegovaåkom ratu okretali na raÿwevima 147 -te ãe se novine, nekoliko dana kasnije, od strane BBC-a proglasiti za "nacionalistiåke". 148 To ãe takoðe proglasiti za nacionalizam i jedan broj predstavnika raznih "domaãih" "nevladinih" (plaãenih) organizacija, koje ãe sasvim drugaåije reagovati kad je reå i o najmawim zverstvima koje su poåinili Srbi. 
Ta zverstva poåiwena nad Srbima neãe ni malo zanimati poslenike evro--ameriåkih mas-medija ili ãe reãi da su neadekvatna za prikazivawe jer kod gledalaca izazivaju suviše jake emocije. A kada su u pitawu stvarni ili izmišqeni zloåini koje su poåinili Srbi to obrazloÿewe ne vaÿi. 
Široko ili opšte prihvaãeno mišqewe o Srbima kao zlu, formirano putem mas-medija, omoguãava da se postupcima wihovih protivnika (bez obzira kakvi oni bili) da potpuni legitimitet. Zapravo, da bi sa sebe skinuli odgovornost, ÿrtva se proglašava xelatom, a u svrhu wenog lakog prepoznavawa daje joj se posebno obeleÿje. Da bi ova priåa dobila na autentiånosti Srbi se optuÿuju i za izazivawe, ne samo ovog, nego i Prvog svetskog rata. Kako se kriza zaoštravala optuÿbe su se uveãavale i umnoÿavale. Tako za vreme krize oko Kosova i Metohije, izazvane od strane Sjediwenih Drÿava, odnosno pred samo bombardovawe SR Jugoslavije, Bil Klinton bez i malo uvijawa i stida izjavquje: "Ne, Srbi nisu izazvali samo Prvi svetski rat, ne, bez wih ne bi bilo 'ni holokausta' ". 150 A to je, pored izreåenog, trebalo da znaåi -nisu oni od juåe takvi, to je duboko usaðeno u wihovoj prirodi. Vaÿno je postiãi efekat u ostvarivawu zacrtanog ciqa. Kasniji demanti, ili kompetentni struåni nalazi, mogu biti objavqeni ali samo onda kada se stvari više ne mogu vratiti na prvobitno stawe. To tada, najåešãe, zanima veoma mali broj qudi, koji nemaju gotovo nikakav uticaj ni na odluåivawe ni na javno mwewe. Ali se steåena slika u javnom mwewu ne sme mewati. 
Po ovoj šemi "kada je ÿrtva unapred satanizovana, weno potencijalno usmrãewe je rutinska stvar". 151 Kazna ne samo "što mora biti simbol za zloåin", woj nuÿno prethodi "javno kaÿwavawe krivice". Usmrãewe ÿrtve je, shodno tradiciji osamnaestog veka, u funkciji da se jasno "pokaÿe moã vrhovne vlasti", 152 a to je u ovom sluåaju Sjediwenih Drÿava, sakriveno u eufemizmu "meðunarodna zajednica". To ãe radi sopstvenih interesa podrÿati i ostale poluzavisne, zavisne zemqe i dominioni. Pre usmrãewa, po principima Svete inkvizicije, kada je neko jednom proglašen krivim nije dovoqno da (pod mukama: glad, bombardovawe kasetnim bombama i bombama s osiromašenim uranijumom, ubijawe graðana i rušewe civilnih objekata u neobjavqenom ratu) prizna krivicu, veã mora da se javno pokaje, pa åak i da moli za milost. 153 Nekada ni to nije dovoqno, veã wihova, legitimna vlast mora da prizna krivicu. Ili kako se to najåešãe kaÿe da saraðuje s Haškim tribunalom. To ãe kasnije kroz pretwu priznati i ameriåki ambasador Pjer Rišar (Pierre Richard) kada izjavquje: "mora da se plati cena za nedelawe", odnosno nesaradwu, a to znaåi neposlušnost i nepriznavawe krivice (bez obzira na to da li je poåiwena ili ne). 154 Nešto je sliåno uåiweno i davne 1909. godine kada su velike sile zajedno s Austro-Ugarskom naterale srpsku vladu da izjavi da "prava Srbije nisu povreðena aneksijom" i "da ãe se Srbija povinovati odlukama velikih sila", kao i da ãe svoju vojsku vratiti u prethodno stawe. 155 Sliåno se nastavqa i posle 1999. godine. Diktira se do tanåina, na primer, od toga ko moÿe biti ministar inostranih poslova, zatim kakva ãe vojska biti, što ãe se i pod kojim uslovima od vitalnih objekata privatizovati i sliåno. 156  isto vreme, da bi se znalo ko je pobednik a ko pobeðeni, Haški tribunal optuÿuje celokupno vojno i politiåko rukovodstvo Srba -u Republici Srpskoj Krajini, Republici Srpskoj i Srbiji. Kao da u graðansko-verskom ratu u Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini nisu uåestvovali drugi, ili kao da na Kosovu i Metohiji nije bilo terorizma, odnosno da je odbrana teritorijalnog itegriteta i celovitosti drÿave za jedne legitimna a za druge ne. Duple standarde moãne sile Zapada prema Srbima ne demonstriraju sada prvi put. Sliåno je postupano i 1945. godine. Tada kada su Srbi, u okviru Jugoslavije, bili na pobedniåkoj strani od saveznika nisu isporuåivani ni domaãi (preteÿno hrvatski) ratni zloåinci, 157 a kamoli oni inostrani: Nemci, Italijani Maðari i drugi. 158 To nije uåiweno iako su ih Ujediwene nacije (na zahtev jugoslovenske vlade) stavile na spisak za izruåewe i ako je od istih potvrðeno, nakon verifikacije spiska, da ãe to biti uåiweno. 
Sledeãi korak u osudi Srba je da wena ne samo politiåka nego i kulturna, elita mora da prepozna htewa moãnika sa Zapada, nego i da po tim htewima postupa. Zato ona mora, pravdajuãi to geslom da "svako treba da poåisti ispred svoje kuãe", da razotkrije sopstvene "zloåine". Na åemu, što je poznato, insistiraju i beogradski svetoqubi (mondijalisti). U sledeãoj fazi ovog samokaÿwavawa -ona mora sama traÿiti da bude kaÿwena. A to, uostalom, jedan deo srbijanskih svetoquba, zbog novca ili ideoloških zabluda, zdušno radi, kamuflirajuãi to priåom o qudskim pravima, ili, pak, o "meðunarodnim obavezama" drÿave. Nekada ni to nije dovoqno nego "krivac" mora biti poniÿen. To sluÿi kao opomena drugima. Kaÿwavawe je najåešãe srazmerno uåiwenom ili nabeðenom grehu. A greh neposlušnosti je neizmerno veliki. 
Satanizacija Srba u evropskoj štampi, po svemu sudeãi, ne bi imali veãeg uspeha da nije bila sponzorisana od strane vlada veãine zapadnoevropskih drÿava, posebno Nemaåke i Austrije, a to potvrðuju kasnije izjave wihovih zvaniånika. Zato se ova propaganda brzo pretvarala u stvarnost. Ali tu nije kraj priåi. Da Srbi ne bi postali ÿrtva -novi Jevreji Evrope, posle holokausta, odnosno narod nad kojim je kao i nad Jevrejima izvršen genocid (ali u znatno mawem obimu), taj genocid nad Srbima i etniåko åišãewe Srba iz Hrvatske i drugih krajeva druge Jugoslavije -ne smeju biti priznati. Tome naizmeniåno sluÿe nove ucene projektovawe novih ÿarišta. 159 Jedno od wih je prvo aktuelizacija kosovsko-metohijskog problema, a zatim i potpirivawe separatizma u Crnoj Gori. Nešto kasnije, posle pobede demokratskih snaga u Srbiji, prvo se izaziva kriza u Preševskoj dolini da bi se paralelno s wom na srbijansku vlast vršio konstantan pritisak preko Haškog tribunala. Zapravo, uslovqava se otpis kamata na dugove (koje poverioci zbog sankcija nisu prihvatali) ili za dobijawe novih kredita preko potrebnih komunizmom, ratom i sankcijama opustošenoj privredi. Istovremeno se uslovqava deblokada jugoslovenskih sredstava u ameriåkim bankama. Osuda Srba najboqi je naåin da sebe amnestiraju od poåiwenih zloåina, poåev od razbijawa druge Jugoslavije do NATO agresije na SR Jugoslaviju. Ako bi se priznali zloåini nad Srbima, oni bi dobili moralnu satisfakciju, a u sledeãem koraku i materijalnu. Zato Evropa, posebno Nemaåka, neãe da prizna da je podsticala razbijawe druge Jugoslavije, jer bi priznala, kao posledicu toga, i izazivawe rata. Åiweniåno stawe, svi su izgledi, ne odgovara Evropi, jer je ona uåestvovala u genocidu nad Srbima na razne naåine. I to prvo potpomaÿuãi Hrvate i muslimane da proteruju Srbe iz Hrvatske i Bosne i Hercegovine, a zatim uåešãem u okupaciji Kosova i Metohije i bombardovawem SR Jugoslavije. Za sve uåiweno Nemaåka i Evropa moraju da se pokaju i javno izvinu Srbima. Isto kao što je Nemaåka to morala da uradi posle Drugog svetskog rata. Ali, kako je Nemaåka tada bila poraÿena, tu obavezu joj nije bilo teško nametnu. 
Samim tim, što su Srbi bili unapred optuÿeni za ovaj rat, od strane moãnih sila Zapada, wegov ishod bio je unapred projektovan. Imajuãi ovo u vidu, Srbi u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovni nisu ga smeli ni mogli dobiti. Stavqawem Srba na stub srama Evropqani i Amerikanci pokušavaju sebe da spasu tog stuba, s jedne, i brane svoj mit o razliåitosti, s druge strane. 160 U tu svrhu ponavqa se stara i smišqa nova taktika i uvodi na mala vrata priåa o kolektivnoj odgovornosti Srba. 161 Za ovu priåu ãe se iz ideoloških zabluda ili za novac naãi dosta pristalica i u samoj Srbiji. (Wihovi akteri najåešãe ãe dobijati nagrade raznih meðunarodnih organizacija, koje su pod kontrolom zapadnih vlada. Nagrade ãe u domaãim medijima biti reklamirane kao doprinos razvoju demokratije). Time se priprema "denacifikacija Srbije", a to znaåi (ako ne bude poslušna) jedna vrsta protektorata. 162 Ako pre toga ne uspe pokušaj wenog ekonomskog potåiwavawa (zato su uvedene sankcije), odnosno pretvarawa u modernu koloniju. 
Ova "nova", kao i neke stare priåe plasiraju se i daqe u kontrolisanim sredstvima informisawa. Kada ta kontrola ne uspe, tada se moÿe postupiti i drastiånije. Primer je bombardovawe RTS-a za vreme NATO agresije na SR Jugoslaviju. "Amnesti internešel" (Amnesty International) navodi izjavu Tonija Blera da je RTS raketirana zato što su zapadne televizije prenosile wene snimke o qudskim stradawima tokom bombardovwa, zbog åega je slabila podrška zapadnog javnog mwewa za vazdušne udare. 163 Ova nova priåa je ujedno i pretwa i opravdawe, ili medijska priprema za novi pritisak. Tu moÿemo traÿiti kquåni razlog zašto se, s vremena na vreme, vešto provlaåi teza o kolektivnoj odgovornosti Srba gde se u raznim varijantama ponavqa sledeãi stav: 161 Ova priåa je, u posledwe vreme, vešto uvijena u individualnu odgovornost politiåkih predstavnika srpskog naroda. To potvrðuje åiwenica da nema optuÿbi za politiåke predstavnike drugih naroda angaÿovanih u meðunacionalnom i meðuverskom ratu na prostorima druge Jugoslavije. 162 Zato je Srbija i Crna Gora, svi su izgledi, morala potpisati sporazum s NATO. Vidi: Sporazum o savezništvu, NIN, 21. 7. 2005. 163 Vidi: Alijansa namerno gaðala civile, Glas javnosti, 8. 6. 2000. god. 
"Srpskom narodu ne treba dopustiti da se jeftino izvuåe zatvarajuãi oåi pred svojim sauåesništvom." 164 * * * Ali, bez obzira na optuÿbe protiv Srba, javqaju se s vremena na vreme glasovi razuma, istina retki, i ne skrivaju, pored unutrašwih aktera, i odgovornost Zapada za krvoproliãe poåiweno na prostoru druge Jugoslavije. 165 To jasno pokazuje jedan drugi stav: "Teško je osporiti krivicu centra (odnosno Zapada, prim. S. V.) za te zloåine na periferiji. Jugoslavija je, pod humanitarnim izgovorom, rasparåana na rimokatoliåku Hrvatsku i Sloveniju, pravoslavnu Srbiju i više muslimanskih enklava". 166 Odgovornost Zapada, ali sa zadrškom, priznali su i mnogi drugi. Predsednik Francuske republike Fransoa Miteran (François Mitterrand) nepune dve godine kasnije ãe, u intervjuu Le Monde-u, reãi da je još u junu 1991. na sastanku u Luksemburgu naš stav bio da se "priznavawe republika nastalih iz bivše Jugoslavije odloÿi dok se na meðunarodnom nivou ne utvrde prava mawina". Tada ãe, takoðe, priznati "da je najveãa greška uåiwena nekoliko meseci kasnije pod pritiskom dogaðaja. Priznati nezavisnost i suverenost novih drÿava bez dobijawa garancija koje sam ja zahtevao, znaåilo je izloÿiti se tragedijama koje su kasnije usledile. Tom pitawu su Zajednica i Ujediwene nacije prišle na pogrešan naåin". 167 Iz diplomatske uåtivosti i interesa (francusko-nemaåkih odnosa) neãe reãi da je to uåiweno pod pritiskom Nemaåke. Nešto kasnije s wim ãe se u potpunosti sloÿiti, kada je došao u situaciju da povereni zadatak ne moÿe rešiti, i jedan od aktera jugoslovenske drame, Lord Dejvid Oven (David Owen), koji ãe bez okolišawa reãi da za kasnija jugoslovenska zbivawa "Zapad snosi deo krivice zbog glupog priznavawa rivalskih drÿava zaåetih u raskolu". 168 To je isti onaj "nepristrasni" pregovaraå koji je nepunu godinu dana ranije (4. avgusta 1993. godine) u Times-u pisao: "Poziv na intervenciju iz vazduha sada se ne odnosi samo na Bosnu. On predstavqa znaåajan element daqeg vojnog jaåawa na Kosovu." 169 Ili, pak, jednog drugog, ameriåkog diplomate Sajrusa Vensa (Cyrus Vance), specijalnog izaslanika UN za Jugoslaviju koji, posle obavqenog posla, bez i malo uvijawa kaÿe: "Preuraweno priznawe nezavisnosti Slovenije, Hrvatske i Bosne i Hercegovine od strane EZ i SAD doveli su do rata koji se vodi na prostorima Jugoslavije." 170 



  Za to postoje mnoge åiweni-91 79 Ã o r o v i ã, V. (1999). Bosna i Hercegovina, Glas srpski, Bawa Luka, str. 200. 80 Ã o r o v i ã, V. (1999), str. 200. 81 E k m e å i ã, M. (1997). Radovi iz istorije Bosne i Hercegovine H¡H veka, Beograd: BIGZ, str. 12. 82 E k m e å i ã, M. (1964). Spoqni faktor u pripremawu balkanske revolucije 1848-1875, Jugoslovenski istorijski åasopis, br. 3, str. 14. 83 Ruski car je pisao austrijskom da razume "Ta repugnance pour la formation d'un Grand Etat Serbe. Je repousse comme Toi cette combination." Vidi: S u m n e r, B. H., Russia and the Balkans 1870-1880, Oxford, 1937, r. 208. Nav. prema: E k m e å i ã (1997), str. 262.84 Agrarno pitawe je ostavqeno nerešeno (o kojem su Srbi i muslimani imali suprotstavqene interese), uz pomoã austro-ugarske vlasti izdavan je list Bošwak, muslimani koji su se opredelili kao Srbi bili su progawani, itd. Vidi: Ã o r o v i ã, V. (1999). Bosna i Hercegovina, str. 214-215. 


109 158

 109 Ÿ u g i ã, V.(1964). Ratni zloåinci i izdajnici pred narodnim sudom, Beograd: "13. maj", str. 110-127.159 Pred pregovore o konaånom statusu Kosova i Metohije i zbog unutrašwih politiåkih potreba u Maðarskoj (ålanici EU), u oktobru 2005. aktuelizovan je poloÿaj Maðara u Vojvodini. Nekoliko sitnih incidenata podignuto je do nivoa evropskog parlamenta u Strazburu. Tom prilikom bila je najglasnija, kao i uvek, Nemaåka (Doris Pak/Dorris Pack) i Slovenija (Jelko Kacin). (Novosti, 4. 10. 2005; M. M i l o s a v q e v i ã, Packe i pretwe, NIN, 6. 10. 2005. i M. M i l o s a v q e v i ã, Mawinska zavera, NIN, 20. 10. 2005). Tom prilikom malo se ko obazirao na poznatu åiwenicu da Maðari u Vojvodini imaju, više od šezdeset godina, prava po najveãim evropskim standardima, kada mawine u drugim (evropskim) drÿavama nisu imale ni elementarna prava. (Vidi: Vojvoðansko pitawe, 2005, Nova srpska politiåka misao, posebno izdawe, Beograd). Takoðe malo koga zanima gori poloÿaj Srba u Makedoniji i neuporedivo gori poloÿaj Srba u Hrvatskoj, a da ne govorimo o poloÿaju Srba na Kosovu i Metohiji, koje je pod meðunarodnom upravom. 




  110 160 Š v a r c, B. (1996). Mit o raznolikosti: ameriåki vodeãi izvozni artikal, Sociološki pregled, god. 30, br. 1, str. 103-113. 




  videti, ruÿewe naroda rezervisano samo za Srbe, nisu boqe prošli ni drugi balkanski narodi. Jednom se prikazuju kao zeåevi, drugi put kao odrpani i prqavi razbojnici, treãi put kao patuqci, a åetvrti put kao šahofske figure s kojim se igraju tadašwe evropske sile Nemaåka, Engleska, Rusija, Austrija i Francuska. S tim da, od karikaturnog prikazivawa, nije zaobiðena ni Srpska pravoslavna crkva. 


	. prema: R i s t o v i ã, M. (2003). Crni Petar i balkanski razbojni-
	ci, Beograd: Åigoja, str. 26.

54 R i s t o v i ã, M. (2003).str.56. 55  i s t o v i ã, M. (2003), str.36.mo 


  Turske novine su još 1992. godine objavile fotografiju na kojoj se vidi voða muxahedina Halil Abdul Azis koji drÿi odseåenu glavu Srbina Blagoja Blagojeviãa. Na Crnom Vrhu kod Tesliãa glave su odrubqene Srbima Branku Ðuriãu i Nenadu Petkoviãu. U mestu Strog, u Vozuãi, pronaðena su tela 21 ubijenog Srbina. Wih 17 bilo je bez glave. Kasnije na Kosovu i Metohiji pripadnici teroristiåke OVK braãa Sadik i Valon Ãuflaj slikali su se s odseåenom glavom pripadnika Vojske Jugoslavije. 



k o v i ã, S.(2004). Uloga Vatikana u razbijawu Jugoslavije, Sociološki pregled, god. 38. br. 3. str. 423-443. 4 Die Weltwoche, 20. 1. 1994. Takoðe: B r o k, Peter (1995). Huškaško novinarstvo, u: Srbija mora umreti, Beograd: Filip Višnjiã, str. 14. 5 Profil, Juni 23/1995. Nav. prema: Ÿ i v k o v i ã, N. (2003), Kako nas drugi vide, Novi Sad: Prometej, str. 72. 

D o r i c h, William, A Pompous Academic Ass, American Srbobran, May 17, 1999 

R e m o n d i n o, E. (2002). Televizija ide u rat, Beograd: Clio, str. 11-13. 

Defence & Foreign Affairs -Strategic Policy, 1992, Vol. XX, no. 12. p. 6. 

Il Manifesto, 23. 5. 

u: Medijski rat protiv Srba, 1995, Izbor tekstova Ÿ. Ivanoviã, Beograd. Tanjug, str. 224-225. 19 G o r i n, Xulija, Propaganda i banalizacija genocida, NIN, 21. 7. 2005 (preneto iz Jewish World Review). 

Poistoveãivawe pravde s interesom ima dugu tradiciju -postoji još kod starih Grka. T u k i d i d (1957). Povijest peloponeskog rata, Zagreb: Matica hrvatska, III. 39. 36, III. 56. 3, III. 44, III. 447. 56. 

T o d o r o v a, M. (1999). Imaginarni Balkan, XX vek, Beograd, str. 170. 

Herbert Adam G i b b o n s, Ph. D., The New Map of Europe 1911-1914, London, Dec. 1914, str. 151. Nav. prema: E k m e å i ã, M. (1973). Ratni ciqevi Srbije 1914, Beograd: SKZ, str. 53. 

T o d o r o v a, 1999, str. 22-24. 

Za vreme najÿešãih represija Turske protiv Kurda 1992. god. portparol Stejt Departmenta je izjavio: "SAD neãe obustaviti pomoã Turskoj. One nemaju ništa protiv 

"Prvo ispitivawe kratera bombe koja je eksplodirala na Merkalama", po Majklu Rouzu (Michael Rose), "pokazalo (je) da je ona ispaqena s bosanske strane". Posebno ako se ima u vidu da su muslimani "sklonili neke delove rasprsnute mine, pre nego što su snage UN stigle na mesto dogaðaja". Ali se to zataškalo. R o u z, M. (2001). Misija u Bosni, Beograd: Tetra MG, str. 66-69. 

Propagandni termin "Velika Srbija", imao je za ciq da Srbiju oznaåi na simboliåkom i praktiånom planu kao "okupatora" ostalih jugoslovenskih zemaqa, odnosno kao hegemona. U austrijsko-nemaåkoj, hrvatskoj i slovenaåkoj štampi "Velika Srbija" i "hegemonistiåki Beograd" upotrebqavaju se kao sinonimi. 

37 Meðu skrajnutim novinarima bio je i Hari Šlajher. Ÿ i v k o v i ã (2003), str. 31 i 

47.38 C a r a c c i o l o, Lucio (1995). Šta Nemaåka traÿi u Jugoslaviji, Limes, mart, 1994. u: Medijski rat protiv Srba, str. 116. 

Frankfurter Allgemeine Zeitung, 15. 7. 1992. Nav. prema: R a z u m o v s k i, D. (1995). Bog to ÿeli, u: Srbija mora umreti, str. 82. 

P o g g i o l i, Sylvia, Zamka dezinformisanja, Extra, 23. maj 1994. u: Medijski rat protiv Srba (1995), prir. Ÿ. Ivanoviã, Beograd: Tanjug, str. 108. 

Deutsche Welle, 23. 9. 1990. Nav. prema: Tanjug press, 25. 9. 1990, str. 7. 

"Tajnom konvencijom od 1881, Srbija ãe potpuno pasti pod austrijsku kontrolu". Vidi. M e d l i c o t, W. N. (1956). Bismarck, Gladstone and the Concept of Europe, London, p. 337. Nav. prema: E k m e å i ã (1997). str. 

281.118 V r a t u š a -Ÿ u w i ã, V.(2000). Transformacija kritiåke teorije u apologi-ju…, Sociološki pregled, god. 34. br. 1-2, str. 32. 

The New York Times, nav. prema: Glas Amerike, 11. 11. 1990. 

B a k i ã -H a j d e n, M. (1998). Reprodukcija orijentalizma: primer bivše Jugoslavije, Filozofija i društvo, XIV, str. 109. 

Glas Amerike, 3. 12. 1990. 

Glas Amerike, 18. 11. 1990. 

The Washington Times, 14. 4. 1992. 

The New York Times, Balkan Brinkmanship, 10. March 1995, p. A 28. Nav. prema: T o d o r o v a (1999). Imaginarni Balkan, str. 273. 

The New York Times, 23. april, 1999, sec A2, p. 25. 

F r i e d m a n, Th., More sticks, The New York Times, April 6. 1999. Nav. prema: V r a t u š a -Ÿ u w i ã (1991), str. 38. 

T o m a s, X. K. R.(1994). Balkanski sukob i meðunarodna reakcija: ameriåke i srpske opcije, Srpska politiåka misao, Vol. 1 (br. 1-4), str. 152. 

The New York Times, 24. 1. 1993. 

Ÿ i v k o v i ã, M. (1994). Biti Jevrejin -korist i šteta, Srpska politiåka misao, god. 1, br. 1-4, str. 169. 

STEREOTYPES ABOUT THE SERBS AND THE BREAK-UP OF YUGOSLAVIA by Slobodan Vukoviã


Summary

The article deals with the influence of Western press, mainly German, Austrian and American on the break-up of the second Yugoslavia. Regarding German and Austrian press, it only renewed old and created new stereotypes about the Serbs and Serbia in the eve and during the break-up of Yugoslavia. Comparative analysis shows that these are the long lasting structures and that this writing is in accordance with a long tradition. At the end, German and Austrian elites reached consensus regarding these specific issues, that is, break-up of Yugoslavia. On the other hand, the attitude of the USA press was changing in accordance with the changes in the position of the administration. American media have a unique standpoint towards the foreign public and they represent the proclaimed interests of the administration. This means that the USA government, through the controlled media, prepared its public for its future steps in order to justify the recognition of separated republics.