Iz na{e antroponimije

ASIM PECO (Beograd) IZ NA[E ANTROPONIMIJE U radu se govori o imenima tipa Muja, Brana, o wihovom porijeklu i rasprostrawenosti. Osnovna misao je da su takva imena po porijeklu vezana za mostarski govor, za wegove muslimanske govore i za wegove siroma{ne predstavnike. Iz tog govora ova su se imena mogla {iriti, ali, jo{ uvijek, nisu op{ta osobina, ne mogu se upotrebqavati za svako lice. 
Kqu~ne rije~i: hercegova~ki govori, govori centralne Hercegovine, vokalizam, konsonantizam, dvoslo`na imena, dugouzlazni akcenat, kratkosilazni akcenat. Antroponimija svakog jezika, pa i na{ega, nudi obiqe gra|e za prou~avawe toga jezika, kako u oblasti fonetike: vokalizma, konsonantizma, tako i u oblasti morfologije i tvorbe rije~i. Za ovu priliku ja }u uzeti samo dvoslo`na imena i to u govoru Mostara. Uze}u imena tipa Muja, Hasa, Brana, Fata, Dana, a ta imena se nalaze na spisku na{ih antroponima ve} du`e vremena, a do danas ne nalazimo za wih jedno prihvatqivo rje{ewe -ni kada je u pitawu wihov postanak, a ni wihovo terensko rasprostirawe. 
Imena tipa Muja, Hasa, Brana, Fata, Dana imaju takav oblik, bez obzira na wihov izvorni oblik, tj. mj. Mustafa javqa se Muja, mj. Branislav javqa se Brana, umj. Fatima javqa se Fata… A takva imena prate sve predstavnike mostarskog govora. O mostarskom govoru mi imamo bogatu literaturu 1 . 

Ova se osobina, tj. kratkosilazni akcenat kod dvoslo`nih imena na -a tipa Muja, Brana, Fata biqe`i kod stanovnika Mostara, a za starije Mostarce konstatuje se da su govorili ikavski. Kod Milasa o tome ~itamo: "Dijalekat je mostarski zapadni, ikava~ko-{toka-va~ki, ali kako se ba{ tamo dijeli zapadni govor od ju`noga, ima nekijeh osobitosti, {to ih ima ju`ni i zapadni govor, pa mo`emo re}i, da je nekakav prijelaz od zapadnoga k ju`nome govoru. -Ovo, {to kazah, ne ti~e se glasa e /ï/, jer su muslomani i katolici ikavci, s ne{to primjese jekava~ke, i to {to se odskora me|u njih uvelo… Za pravoslavne u Mostaru treba ne{to napose re}i. oeMannliche Namen, die schnell ausgesprochen werden, in Zorn und mit einer Verachtung (oder wenn man sie von der Kindheit an behalt), haben kurzen fallenden Akzent und bekommen einen Suffix ka oder da. Bei den Namen Marka von Marko und Jova von Jovo ist das nicht so auffaklend, desto deutlicher bemert man das aber bei diesen: Rinda von Risto, Svetko von Svetozar (hypocorist. Sveto); Stojka von Stojan; Vlatka oder Vlada (hyp. Vlado)OE (op. cit., str. 505). Kako vidimo, i Milas i ]orovi}, konstatuju javqawe ove osobine u Mostaru, bez ukazivawa na tu osobinu van granica Mostara. A sigurno je da je ona poznata od ranije u govoru koji je bio pod uticajem Mostara. Istina, ]orovi} joj nalazi obja{wewe u govoru koji je izraz qutwe, u govoru kad se opona{a dje~iji izgovor, ili u hipoko-risti~nom govoru. Ali ni tu se ne daje mogu}nost odredbe wihovog javqawa, a ni porijeklo ovih imena nije dato na zadovoqstven na~in, nije mogu}e objasniti svako ime na na~in kako to stoji kod ]orovi-}a. Ostaje nam i daqe kao nepoznanica i obim ove promjene na terenu, a i na~in wenog javqawa. 
Naj~e{}e se ova pojava, javqawe imena kao Muja, Brana, ve`e za govor Hercegovine. Tako u Sje}awima od Me{e Selimovi}a ~itamo: 
"Od te pripovijetke, iz 1945. godine potpisujem se kao Me{a Selimovi}. Me{a je hipokoristikon od Mehmed, kao Zuko od Zulfikar, Ja{a od Jakov i sl.; tako su me prozvale kolege Hercegovci za vrijeme studija, i vi{e me niko nije zvao druk~ije niti je znao ko je Mehmed" 2 . 
O ovim imenima ja sam posebno govorio u radu Mjesto central-nohercegova~kog govora 3 . Tu ~itamo: "Imena tipa Salka, Hasa, Branka, kakav je akcenat obi~an u Mostaru, zadr`avaju taj akcenat u svim pade`ima". Ovo se navodi i u mojim Izabranim djelima, I-VI, kw. I 4 . 
U radu Akcenat sela Ortije{a 5 o ovim imenima ~itamo: "Milas je u mostarskom govoru konstatovao dvojstvo akcenata kod imena tipa: Fata i Duda. Ta osobina poznata je i ovome govoru, a i uop{te mostarske kotline. Samo je va`no ista}i da oba akcenta mo`e imati (tj. Fata i Fata) jedno lice. Tako pored: Stana, Mila, Zula, Hajra, Petra, Joka imamo i: Joka, Stana, Dana kao manje obi~no, a Biba, Zina, Nira, Fima kao obi~no" 6 . Kako vidimo, tu se ne daje teritorija na kojoj se javqaju ova imena, a tu se ne govori ni o porijeklu ove promjene. Kod M. Selimovi}a, a i u mojim radovima, govori se o ovoj osobini kao o osobini hercegova~kih govora. Sada, 2008. godine, to se mi{qewe precizira. Ovo nije osobina svih hercegova~kih govora niti je osobina svih Mostaraca. To je osobina samo odre|enih slojeva mostarskog govora, a mo`e se vezati za pojedine li~nosti Mostarske kotline. U govoru ^apqine i Stoca tako|e se sre}emo sa takvim imenima samo kod odre|enih li~nosti. 
Prema tome, ovo je osobina mostarskog govora koja se iz toga govora mogla {iriti. Wu su nosili predstavnici mostarskog govora. Prema mom saznawu, do 1990. godine takvu promjenu ovih imena ima-li smo i u nekim govorima ~apqinskog i stola~kog sreza, takvu promenu imali smo kod onih imena koja su bila u bli`im vezama sa predstavnicima mostarskog govora. 
A sada da poku{am odgovoriti na pitawe: {ta je uslovilo pojavu ovih antroponima i sa ovim osobinama? 
Moje je mi{qewe da je do pojave ovih antroponima do{lo u govoru Mostaraca. I to, prvo su nastali hipokoristici tipa \emo-\eme, Mujo-Muje 7 , prema wima i hipokoristici tipa Pero-Pere, kao i hipokoristici tipa Fata-Fate, Dana-Dane. Po mome mi-{qewu hipokoristici tipa Hasa, Muja, Fata, sa dugouzlaznim akcentom, prethodili su onim tipa Muja, Hasa, o kojima je sada rije~. Dakle, hipokoristici sa dva sloga, a sa dugouzlaznim akcentom, prethodili su onim sa dva sloga, ali sa kratkosilaznim akcentom (Mujo-Muje -Muja-Muje). Ne treba zaboraviti da hipokoristici tipa Muja-Muje ni danas nisu poznati svim dru{tvenim slojevima, za wih ne znaju predstavnici "vi{ih dru{tvenih slojeva", da se ta imena obi~no ve`u za "ni`e dru{tvene slojeve". To i u na{e vrijeme: zna se ko je Mujo, a ko Muja, i tu se ne grije{i. V rabote govoritsà ob imenah tipa Muja, Brana, ob ih proisho`denii i rasprostranennosti. Osnovnoè ideeè àvlàetsà to, ~to podobnáe imena po proisho`deniä svàzaná s mostarskim dialektom, ego musulâmanskimi govorami i s ego bednámi predstavitelàmi. Åti imena mogli rasprostranitâsà za predelá dannogo dialekta, no oni vse eaee ne àvlàätsà obaeeupotrebitelânámi, t. e. ne mogut ispolâzovatâsà dlà läbogo lica. 



  Po pri~anju starijeh Mostaraca nije u starije doba u ovome gradu gotovo niko `ivio do samijeh muslomana, samo je gdjekoji katolik s njima bio pomije{an; {to je pravoslavnijeh bilo naseljeno, oni nijesu smjeli `ivjeti me|u muslomanima, ve} na strani, na Luci i Brankovcu, gdje ih je i sada najvi{e na okupu. 


	Ono pravoslavnijeh, {to ih je sada u Mostaru, najvi{e se naselilo od nedav-
	no, i njihov je govor ju`ni, jekava~ki …
	Po svemu … mo`e se dr`ati, da mostarski govore najbolje musloma-
	ni, i da sam u ovom poslu najvi{e u~io njihov govor" (M. Milas, op. cit.,
	str. 46-47).
	"Imena o kojima je ovdje rije~imju u vokativu oblik kao i u nomina-
	tivu, i glase: Ana, An|a, Kata, Mara i dr." (op. cit., str. 65).
	Vladimir ]orovi}, ina~e ro|eni Mostarac, u osvrtu na navede-
	ni Milasov rad o govoru Mostara, konstatuje:

Matej Milas, Dana{nji mostarski dijalekat, Rad Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, kw. 153, Zagreb 1903, str. 47-97; Vladimir ]orovi}, Der Dialekt von Mostar, ASlPhil., kw. XXIX, Be~1907, str. 497-510; Jovan Vukovi}, Karakteristi~ne osobine mostarskog govora, Glasnik Jugoslovenskog prof. dru{tva, kw. XVII, Beograd 1937, str. 89-99; Jovan Radulovi}, Akcenatska otstupawa od Dani~i}a u oblasti novije Isto~ne Hercegovine, zatim otstupawa akcentuacije mostarskog govora od pravopisa A. Beli}a, Glasnik Srpske akademije nauka, kw. V 

, sv. 2, Beograd 1953, str. 331-333; Fahra Matija{i}, Akcenat u savremenom mostarskom govoru u odnosu 

Ju`noslovenski filolog ßHÇç(2008) na Vukov i Dani~i}ev sistem, Ju`noslovenski filolog, kw. XXVI, sv. 1-2, Beograd 1963-1964, str. 337-368. 

Ju`noslovenski filolog ßHÇç (2008)7 Isp. kod Milasa. Isp. o ovome i kod M. [atora u radu: Mostarski govor kroz stolje}a …, Hercegovina, kw. 9, Mostar 1997, str. 207-217.