THE INFLUENCE OF DURATION OF MACULAR DETACHMENT IN RHEGMATOGENOUS RETINAL DETACHMENT ON POSTOPERATIVE VISUAL ACUITY IN PATIENTS OPERATED WITH SCLERAL BUCKLE SURGERY

Keywords: retinal detachment, scleral buckling, duration of macular detachment, visual acuity Ophthalmology Vitreoretinal surgery

Univerziteta u Beogradu oftalmolog, Klinika za očne bolesti KCS Članovi komisije : 1.Prof.Dr Svetislav Milenković, Medicinski fakultet Univerziteta u Beogradu oftalmolog, Klinika za očne bolesti KCS 2.Doc.Dr Milenko Stojković, Medicinski fakultet Univerziteta u Beogradu oftalmolog, Klinika za očne bolesti KCS 3.Prof.Dr Dragan Veselinović, Medicinski fakultet Univerziteta u Nišu oftalmolog, Klinika za očne bolesti, Niš UTICAJ DUŽINE TRAJANJA ODVOJENOSTI MAKULE KOD ABLACIJE RETINE NA VIDNU OŠTRINU BOLESNIKA OPERISANIH KLASIČNOM METODOM Rezime Cilj: Analizirati rezultate operacije ablacije retine (AR) klasičnom metodom kod nekomplikovanih AR sa zahvaćenom makulom. Metod: Prospektivna studija obuhvata bolesnike sa AR sa zahvaćenom makulom, koji su operisani klasičnom metodom, u periodu od godinu dana (2011) u referentnom centru za vitreoretinalnu hirurgiju, Klinika za očne bolesti, Klinički Centar Srbije (KCS), Beograd, Srbija. 
Resultati: Ukupno 168 bolesnika (prosečne starosti 58.2±13.9 godina) sa AR sa zahvaćenom makulom je bilo uključeno u studiju. Anatomski uspeh je bio postignut kod 90.5% bolesnika, češće kod postojanja jedne rupture retine (p=0.040), providnog sočiva (p=0.041) i bez prisustva preoperativnog PVR-a (p<0.001). Dužina trajanja odvojenosti makule (Duration of macular detachment -DMD) i ranija trauma oka, nisu uticali na anatomski uspeh operacije. Najbolji funkcionalni rezultati dobijeni su kad je operacija izvršena u prvih sedam dana od nastanka ablacije makule u poređenju sa kasnije operisanim (p<0.001) bez razlike u dobijenim postoperativnim vidnim oštrinama unutar ovog perioda. 
Refrakcija oka nema uticaja na funkcionalni rezultat. Pacijenti starosti od 50-60 godina postižu najbolji anatomski uspeh operacije, dok funkcionalni uspeh opada sa godinama starosti. 
Zaključak: Operacija AR klasičnom metodom je efikasna hirurška procedura za nekomplikovane slučajeve AR. Najbolji rezultati se dobijaju kada se operacija izvrši u prvih sedam dana od nastanka ablacije makule. 
Ključne reči: ablacija retine, operacija ablacije retine klasičnom metodom, dužina trajanja odvojenosti makule, vidna oštrina Oftalmologija Vitreoretinalna hirurgija 

1.UVOD:

Ablacija retine (AR) je odvajanje senzorne retine od retinalnog pigmentnog epitela (RPE) subretinalnom tecnošću (SRT). Mogu biti regmatogene i neregmatogene AR. 
Regmatogene AR ( rhegma: ruptura) javljaju se sekundarno, kao posledica defekta čitave debljine senzorne retine, što omogućava likveficiranom vitrealnom gelu da prodre u subretinalni prostor [Kreissig 2000] (slika 1. i 2.). Slika 1. Plitka regmatogena ablacija retine Slika 2. Bulozna regmatogena ablacija retine Sinhiza je likvefakcija vitrealnog gela. U nekim očima sa sinhizom formira se šupljina u istanjenom zadnjem vitrealnom korteksu, koji leži iznad fovee. Sinhitični (razvodnjeni) fluid iz centra vitrealnog kavuma prolozi kroz taj defekt u novoformirani retrohijaloidni prostor. Taj proces odvaja zadnju vitrealnu površinu od membrane limitans interne (MLI) senzorne retine napred, sve do zadnje ivice vitrealne baze (slika 3a). Preostali solidni vitrealni gel kolabira put dole i retrohijaloidni prostor postaje ispunjen razvodnjenim fluidom u celosti. Taj proces se naziva akutna regmatogena zadnja ablacija vitreusa (PVD, posterior vitreous detachment). Učestalost akutne PVD raste sa godinama. [Kanski 2003]. Do akutne PVD češće dolazi kod miopa, traume i intraokularne inflamacije [Brinton 2009], [Kreissig 2000]. 
U zavisnosti od snage i širine preegzistirajućih vitreoretinalnih adhezija akutna PVD može da prođe sa i bez komplikacija: 
-Akutna PVD bez komplikacija je najčešća situacija, pošto su vitreoretinalni pripoji slabi (slika 3b). 
-Akutna PVD sa retinalnim rupturama razvija se u 10% očiju, kao rezultat trakcije na mestima nenormalno snažnih vitreoretinalnih pripoja. Rupture udružene sa akutnom PVD obično su simptomatske, U-oblika, locirane u gornjem delu fundusa i često su udružene sa vitrealnom hemoragijom koja nastaje zbog rupture perifernih retinalnih krvnih sudova. Posle formiranja rupture, razvodnjeni retrohijaloidni fluid direktno dospeva u subretinalni prostor i dok se ruptura ne tretira profilaktički fotokoagulacijom ili krioterapijom, rizik od nastanka AR je veliki (slika 3c). 
-Akutna PVD sa avulzijom perifernog retinalnog krvnog suda rezultuje vitrealnom hemoragijom u odsustvu rupture retine [Brinton 2009] [ Kanski 2003], (Slika 3d). Klasični simptomi udruženi sa PVD su lebdeća zamućenja i bljeskovi. Bljeskovi se javljaju tokom vitreoretinalne trakcije. Verovatnoća da dođe do rupture retine tokom PVD-a u očima sa ovim simptomima iznosi 15-25%. Pojava vitrealne hemoragije povećava verovatnoću da je tokom PVD-a došlo i do formiranja rupture retine [Brinton 2009]. 
Oko 60% svih ruptura retine razvija se u području periferne retine. Može da se radi o spontanim rascepima patološki istanjenog tkiva retine i nastanka trofične rupture retine, ili o predispoziciji za nastanak retinalnih ruptura u očima sa akutnom PVD. U predisponirajuće periferne retinalne degeneracije spadaju: palisadna degeneracija (PD), degeneraciju u obliku traga puža, degenerativna retinošiza, "belo sa pritiskom", "belo bez pritiska". Najveći rizik od nastanka rupture retine tokom akutnog PVD-a nosi PD retine [Brinton 2009] [ Kanski 2003]. 
PD retine prisutna je u oko 8% opšte populacije i u oko 40% očiju sa AR. Značajan je uzrok AR kod mladih miopa Tipična PD se sastoji iz oštro ograničenih, cirkumferencijalno orijentisanih polja istanjene retine, vretenastog oblika, najčešće lociranih između ekvatora i zadnje ivice vitrealne baze. Prepoznatljiv znak je razgranata mreža nežno belih linija unutar ostrva, što može da ide zajedno sa promenama RPE. Pripoji vitreusa oko ivica lezije su naglašeni. PD retine je najčešće bilateralna, a nalazi se gornjem temporalnom kvadrantu. 
[ Kanski 2003] (Slika 4.). 
Slika 4. Palisadna degeneracija retine Retinalni rascepi (rupture) su defekti sa punom debljinom senzorne retine. Na osnovu patogeneze dele se na rascepe (rupture) i na trofičke rupture (rupe). [Spalton 1993]. 
-Rascepi (rupture) retine su izazvani dinamičkom vitreoretinalnom trakcijom, imaju predilekciju za gornje delove fundusa, temporalno češće nego nazalno (slika 5. i 6.) 
Dinamička trakcija je sila koja deluje na retinu od struktura nastalih u vitreusu, a indukovana je brzim očnim pokretima. Izaziva centripetalnu silu ka vitrealnom kavumu. 
Dinamička vitreoretinalna trakcija dovodi do retinalnih rascepa i AR. 
-Trofičke rupture (rupe) su uzrokovane hroničnom atrofijom senzorne retine i mogu da budu okrugle ili ovalne [Kanski 2003]. 
Ukupno u populaciji zastupljenost retinalnih ruptura je od 5-7%. Većina tih ruptura su male atrofične kružne rupe prekrivene bazom vitreusa u blizini ore serate. One nose mali rizik za nastanak AR. Potkovičaste ekvatorijalne rupture koje su povezane sa većim rizikom su znatno ređe [Michels 1990]. 
Slika 5. Potkovičasta U-ruptura retine kod AR viđena lupom od 90D Slika 6. Potkovičasta U-ruptura retine kod AR viđena lupom od 90D Kada postoji ruptura retine bez pridružene AR ili uz prisustvo lokalne plitke AR još uvek je moguće sprečiti nastanak ili dalje širenje AR. 
Profilaktičke metode su : krioterapija i laser fotokoagulacija retine (LFK). [Michels 1990], [Brinton 2009], [Kanski 2003]. 
Transkonjunktivalna kriopeksija retine primenjuje se u profilaksi ekvatorijalnih ruptura retine kada su medije zamućene i kada je uska zenica. Za postekvatorijalne rupture retine potrebno je otvarati konjunktivu. Oko se anestezira subkonjunktivalnom injekcijom lidokain-hidrohlorida (2%-ni rastvor) u kvadrantu gde je lezija. U toku posmatranja indirektnim binokularnim oftalmoskopom, sklera se nežno indentira vrhom sonde, dok se ne pronađe ruptura retine. Smrzavanje se prekida čim retina oko rupture pobeli. Kriosondu ne treba pomerati dok se kompletno ne odmrzne, zato što preuranjeno odstranjenje može da povredi horoideu i da izazove horoidalno krvarenje. Prva 2 dana tretirana zona je bela usled edema. Posle 5 dana pojavljuje se pigmentacija, koja je udružena sa različitim stepenom horioretinalne atrofije. [Kanski 2003] (Slika 7.). 
LFK retine primenjuje se u profilaksi ruptura retine u svim slučajevima kada vizuelizacija to dozvoljava. Laser se podesi na širinu snopa od 200 mikrometara i trajanje 0,1-0,2 sekunde. Goldmann-ovo ili široko-ugaono (panfundoskopsko) sočivo postavljaju se uz lokalnu (kapi) tetrakainsku (1%-ni rastvor) anesteziju. Ruptura se okružuje sa 2-3 reda konfluentnih pečata umerenog intenziteta. Bolesniku se savetuje da izbegava velike fizičke napore oko 7 dana, dok se ne formiraju adekvatne adhezije i dok se defekt bezbedno ne zatvori. [Kanski 2003] (Slika 8.). U hirurškom lečenju AR koriste se: operacija AR klasičnom metodom (scleral buckling-SB), primarna pars plana vitrektomija i pneumoretinopeksija. 
Klasična operacija AR podrazumeva pravljenje unutrašnje indentacije sklere, ušivanjem silikonske plombe (eksplanta). Glavni cilj operacije je smanjiti dinamičku vitreoretinalnu trakciju na mestu lokalnog vitreoretinalnog pripoja. Time se postiže zatvaranje retinalne rupture pripajanjem RPE uz senzornu retinu, kao i resorpcija komplentne SRT i reaplikacija retine u celoj svojoj površini. [Yanoff 2004], [Kanski 2003], 
[ Kreissig 2000]. 
Pars plana vitrektomija je mikrohirurška procedura namenjena odstranjenju vitrealnog gela, sa ciljem da se priđe oboleloj retini. Pristup je kroz tri odvojene incizije na pars plana. 
Ciljevi VPP su ekscizija zadnje hijaloidne površine (ZHP), oslobađanje vitreoretinalne trakcije, manipulacije sa retinom i reaplikacija, i stvaranje prostora unutar vitrealne šupljine za unutrašnju tamponadu koja sledi. Uklanjanje ZHP je od najvećeg značaja u očima sa AR. [Kanski 2003]. 
Pneumatska retinopeksija (PR) je intervencija kod koje se intravitrealno ubacuje mehur ekspanzivnog gasa, koji zatvara rupture i reaplikuje retinu bez indentacije sklere. 
Najčešće korišćeni gasovi su sumpor-heksafluorid (SF6) i perfluoropropan (C3F8). 
Indikacija za PR je nekomplikovana AR sa malom rupturom ili grupom manjih ruptura, u okviru jednog područja manjeg od 2 sata u gornje 2/3 periferne retine. Rupture se tretiraju krioterapijom. Intravitrealna injekcija se sastoji od od 0,5 ml 100% SF6 ili 0,3 ml 100% C3F8. Postoperativno, pacijent se pozicionira tako da je mesto rupture najviša tačka gore, tako da gasni mehur koji se podiže uvis ostaje u kontaktu sa rupturom 5-7 dana. 
Kada je potrebno dodatna krioterapija ili fotokoagulacija mogu da se urade oko rupture. 
[ Kanski 2003]. U stranim istraživanjima anatomski uspeh operacije iznosi od 80-95% operisanih bolesnika [Kreissig 2009], [Kreissig 2010], [Kusaka et al. 1998], [Feltgen et al. 2007], 
[ Devenyi et al. 1999 U ranijim studijama drugi autori su tvrdili da je dužina trajanja odvojenosti makule veoma značajan preoperativni faktor, a bezbedan period tokom koga se sme odložiti operacija bio je predmet debate. [Reese 1937], [Davies 1972], [Burton 1982], [Hartz et al. 1992], [Liu et al. 2006]. 
U prvim istraživanjima koja su se bavila ovom temom, smatralo se da ako se operacija AR klasičnom metodom izvrši u prvih 6 nedelja od pada vida, neće biti kompromitovana vidna oštrina [Dunnington et al. 1934]. 
To vreme se kasnije skraćuje na mesec dana, kada utvrđuju da se VO=0,6 dobija kod 38% operisanih kod kojih je AR trajala do mesec dana, dok je taj procenat mnogo niži ako je AR trajala duže od mesec dana [Reese 1937]. 
Slični rezultati, koji govore u prilog tezi, da je AR potrebno operisati u prvih mesec dana, dobijaju se i u studijama koje su rađene sedamdestih i osamdesetih godina prošlog veka [Davidorf et al. 1975], [Tani et al. 1981]. 
Drugi autori ipak smatraju da je kritičan period u kome se mora uraditi operacija kraći od mesec dana. Kritičnu granicu pomeraju na nedelju dana [Davies 1972] , dok drugi smatraju da je dve nedelje period tokom koga odlaganje operacije neće dovesti do smanjivanja vrednosti postoperativne VO [ Jay 1965], [Grupposo 1975]. 
Prema Burton-u pad u restituciji počinje već prvog dana zahvaćenosti makule i progresivno se povećava sa svakim danom u toku 5 dana. Posle tog perioda gubi se oko 1 red na Snellen-ovim tablicama svakih 7 dana u toku 4 nedelje, a zatim l red Snellen-ovih tablica svakih 10-11 dana u toku 2,5 meseca [Burton 1982]. 
Prema Ross-u nema statistički značajne razlike u oporavku vidnih funkcija prvih 7 dana trajanja ablacije makule [Ross et al. 1998], [Ross 2002], [Ross et al. 2005 

CILJEVI RADA:

1. Utvrditi učestalost traume u anamnezi bolesnika sa ablacijom retine. 
2. Odrediti učestalost pojave tipičnih simptoma u anamnezi bolesnika sa ablacijom retine. 
3. Ispitati da li se kao uzrok nastanka regmatogene ablacije retine češće pronalazi jedna ili više ruptura retine. 
4. Ispitati kolika je preoperativna učestalost prisustva početne proliferativne vitreoretinopatije (PVR-a) kod bolesnika sa ablacijom retine koji će biti operisani klasičnom metodom. 
5. Utvrditi status sočiva kod bolesnika sa ablacijom retine. 
6. Odrediti kolika je anatomska i funkcionalna uspešnost operacije ablacije retine klasičnom metodom. 
7. Ispitati da li postoji povezanost između prisustva PVR-a i anatomske uspešnosti operacije. 
8. Utvrditi da li postoji korelacija između broja rupture retine i anatomske uspešnosti operacije. 
9. Ispitati da li postoji povezanost između statusa sočiva i anatomske uspešnosti operacije. 
10. Utvrditi da li postoji korelacija između dužine trajanja odvojenosti makule i anatomske i funkcionalne uspešnosti operacije. 
11. Utvrditi da li postoji korelacija između refrakcione anomalije bolesnika i anatomske i funkcionalne uspešnosti operacije. 
12. Ispitati da li postoji povezanost između životnog doba bolesnika i anatomske i funkcionalne uspešnosti operacije. U preoperativnom periodu bolesnicima je kao priprema za operaciju bila uvedena lokalna (u kapima) kortikosteroidna terapija, antibiotska terapija i midrijatik (rastvori 0,1% deksametazona -0,5% neomicina, 0,3% marocena i 1% atropina ) i bili su redovno pregledani. Bile su im urađene sve potrebne analize i pregledi u saradnji sa internistom i anesteziologom. 

MATERIJAL I METODE

Svim bolesnicima je bila izvršena operacija protiv ablacije retine klasičnom metodom u opštoj anesteziji. Operacija podrazumeva transskleralnu kriopeksiju retine krio sondom, ušivanje cirkumferencijalnog silikonskog serklaža (širine 2,5 mm) za skleru koncem syntofil 4,0 , kao i silikonske plombe (ili više plombi) odgovarajuće dužine i na poziciji koja odgovara svakom pojedinačnom slučaju. Širina silikonske plombe je 7,5mm, a debljina 5,5 mm sa žlebom za serklaž. Na kraju operacije bolesnici su dobili lokalnu antibiotsku zaštitu, kortikosteroidnu terapiju i midrijatik (subkonjunktivalna injekcija gentamicina 20mg/ml, subkonjunktivalna injekcija deksazona 4mg/ml i 1% atropin lokalno u vidu kapi ). 
U postoperativnom periodu bolesnici su dobijali lokalnu kortikosteroidnu terapiju i midrijatik (rastvori 0,1% deksametazon-0,5% neomicina i 1% atropina) i bio je vršen svakodnevni detaljni kompletni oftalmološki pregled. 
Na dan otpusta je bila precizno određena postoperativna vidna oštrina, izmeren intraokularni pritisak, pregledan prednji, kao i zadnji segment oka. Bolesnici su bili otpušteni kući sa lokalnom kortikosteroidnom terapijom i midrijatikom (rastvori 0,1% deksametazon-0,5% neomicina i 1% atropina). 
Kod svih bolesnika praćeni su sledeći parametri: 
- Bolesnici kod kojih je DMD bio do 10 dana činili su prvu grupu. U drugoj grupi su bili bolesnici sa DMD od 11 do 30 dana, a treću su činili bolesnici sa DMD preko 30 dana. 
Unutar prve grupe formirane su tri podgrupe. Oni bolesnici kod kojih je DMD bilo od 1-4 dana činili su prvu podgrupu. U drugoj podgrupi su bili bolesnici sa DMD od 5-7 dana, a treću su činili bolesnici sa DMD od 8-10 dana. 
U odnosu na starost bolesnici su bili podeljeni u tri grupe. 
Prvu su činili bolesnici starosti manje od 50 godina, drugu od 50-65 godina i treću oni bolesnici koji su imali više od 65 godina. 
U odnosu na refrakcionu anomaliju bolesnici su bili podeljeni u tri grupe. 
Prvu su činili emetropni bolesnici, drugu miopni, a treću hipermetropni bolesnici. 
Grupa sa miopnim bolesnicima podeljena je na tri podgrupe. U prvoj podgrupi su bolesnici sa miopijom do -3D, u drugoj sa miopijom većom od -3D do 6D, a treću podgrupu su činili bolesnici sa miopijom većom od -6D. 
U odnosu na status sočiva bolesnici su podeljeni u četiri grupe. 
U prvoj grupi su bolesnici koji imaju prirodno providno sočivo (fakija). Drugu grupu su činili bolesnici koji imaju prirodno sočivo sa početnim zamućenjima (katarakta). Bolesnici sa ugrađenim veštačkim sočivom (pseudofakija) činili su treću, a bolesnici koji su bili bez sočiva (afakija), bili su u četvrtoj grupi. U sve tri grupe ispitanika došlo je do poboljšanja VO. Najveće vrednosti VO na prijemu i na otpustu dobijene su u prvoj grupi ispitanika kod kojih je DMD od 1-7 dana. 

Statistička metodologija

U
Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički značajna razlika po faktoru vreme (F= 47,845; p < 0,001) i po faktoru DMD (F = 15,753; p < 0,001) dok ne postoji statistički značajna razlika u interakciji faktora (F= 1,331; p=0,267). 

Grupe po DMD

x 

Grupe po DMD

Na grafikonu 26. prikazano je opadanje prosečnih vrednosti VO na prijemu i otpustu u zavisnosti od dužine trajanja odvojenosti makule kod bolesnika sa ablacijom retine. Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je statistički značajna razlika po faktoru vreme (F= 49,985; p < 0,001) i po faktoru starosne grupe (F = 3,436; p = 0,035). 

Grafikon 26. Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a


Grupe po DMD

dok ne postoji statistički značajna razlika u interakciji faktora (F= 0,855: p=0,427). 
u zavisnosti od starosti bolesnika. 
U prvoj grupi prosečna VO na prijemu je bila 0,23 , a na otpustu 0,33. U drugoj grupi na prijemu prosečna VO je bila 0,15 , a na otpustu 0,28 , dok su u trećoj grupi prosečne vrednosti VO na prijemu 0,09 , a na otpustu 0,19. Regmatogena AR ( rhegma: ruptura) javlja se sekundarno, kao posledica defekta čitave debljine senzorne retine, što omogućava likveficiranom vitrealnom gelu da prodre u subretinalni prostor. [Kreissig 2000] Regmatogena AR je bolest zadnjeg segmenta oka, koja ugrožava vid bolesnika, može dovesti do slepila, a jedini način lečenja je hirurški. [Thelen et 

Grafikon 29. Funkcionalni uspeh operacije u starosnim grupama bolesnika


ANATOMSKI USPEH OPERACIJE ABLACIJE RETINE KLASIČNOM METODOM

Anatomski uspeh operacije ablacije retine podrazumeva u potpunosti reaplikovanu senzornu retinu na retinalni pigmentni epitel (RPE). U tabeli 11. prikazan je anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u tri grupe u zavisnosti od DMD-a. 
U prvoj grupi anatomska uspešnost je bila 89,2%, u drugoj 92,1%, a u trećoj 89,1%. 
Ukupno, anatomska uspešnost kod svih ispitanika je bila 90,5%. Ne postoji statistički značajna razlika između ispitivanih grupa (Χ 2 = 0,428; p = 0,807). 
Na osnovu ovih rezultata možemo da zaključimo da DMD ne utiče na anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom. 
U istraživanjima drugih autora navodi se da DMD utiče prevashodno na postoperativnu VO, a ne na anatomski uspeh operacije [Liu et al. 2006]. 
U tabeli 12. i na grafikonu 14. prikazan je anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u dve grupe u zavisnosti od postojanja traume u anamnezi bolesti. Grupa bolesnika bez traume u anamnezi bolesti 90,9%, a grupa sa traumom u anamnezi 90,4 %. Ne postoji statistički značajna razlika između ispitivanih grupa(Χ 2 = 0,003; p = 0,960). 
Rezultati ukazuju da postojanje traume u anamnezi bolesti ne utiče na anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom. 
U studiji nemačkih autora u grupi bolesnika koji nisu prijavili postojanje traume u anamnezi bolesti anatomski uspeh operacije je 80,4%, a a u grupi bolesnika sa traumom u anamnezi je 74%. [Thelen et al. 2012]. 
Iz tabele 13. i na grafikonu 15. vidi se da je anatomski uspeh operacije bio bolji u grupi bolesnika sa prisutnim tipičnim simptomima u anamnezi (96,5%), nego u grupi bolesnika bez simptoma (87,4%), ali nije dobijena statistički značajna razlika (Χ 2 = 3.622; p = 0,057). 
Na osnovu ovih rezultata možemo da zaključimo da se bolji anatomski uspeh operacije dobija u grupi ispitanika sa prisutnim tipičnim simptomima u anmnezi, jer se ovi bolesnici ranije javljaju lekaru, time imaju manju verovatnoću da će da razviju PVR i brže se operišu. 
U studiji nemačkih autora u grupi bolesnika koji su prijavili postojanje simptoma u anamnezi bolesti anatomski uspeh operacije je 82 %, a a u grupi bolesnika bez simptoma u anamnezi je 77%. [Thelen et al. 2012]. 
Iz tabele 14. i na grafikonu 16. vidi se da je anatomski uspeh operacije bio bolji u grupi bolesnika koji su imali jednu rupturu retine (94,2%), u odnosu na grupu bolesnika sa dve ili više ruptura (84,6%). Hi-kvadrat testom dobijena je statistički značajna razlika (Χ 2 = 4.226; p = 0,040). 
Rezultati ukazuju da postojanje većeg broja ruptura retine umanjuje verovatnoću za anatomski uspeh operacije. Za uspeh operacije AR klasičnom metodom od presudnog značaja je dobra preoperativna priprema. Potrebno je pronaći i precizno lokalizovati sve rupture. Kod postojanja većeg broja ruptura , veća je i mogućnost da se neka previdi. 
Operacija je zahtevnija, potrebno je postaviti više silikonskih plombi da bi se sve rupture zatvorile, pa se samim tim češće završi neuspehom. 
Veći broj ruptura retine povećava rizik od anatomskog neuspeha operacije [Heussen et VO na prijemu (0,18) i otpustu (0,3) u trećoj podgrupi (DMD 8-10 dana), više odgovaraju VO (0,12-0,25) druge grupe (DMD 11-30 dana), nego VO (0,44-0,51 ; 0,35-0,52) prve dve podgrupe (DMD 1-4 dana i DMD 5-7 dana). 
U ranijim istraživanjima drugi autori su tvrdili da je dužina trajanja odvojenosti makule značajan preoperativni faktor, a kritičan period tokom koga se sme odložiti operacija bio je predmet debate. [Reese 1937], [Davies 1972], [Burton 1982], [Hartz et al. 1992], [Liu et al. 2006]. 
U tridesetim godinama prošlog veka smatralo se da se da ako se operacija AR klasičnom metodom izvrši u prvih 6 nedelja od pada vida, neće biti kompromitovana vidna oštrina [Dunnington et al. 1934]. 
Kasnije se to vreme skraćuje na mesec dana, kada utvrđuju da se VO=0,6 dobija kod 38% operisanih kod kojih je AR trajala do mesec dana, dok je taj procenat mnogo niži ako je AR trajala duže od mesec dana [Reese 1937]. Slični rezultati, koji govore u prilog tezi, da je AR potrebno operisati u prvih mesec dana, dobijaju se i studijama koje su rađene sedamdestih i osamdesetih godina prošlog veka [Davidorf et al. 1975], [Tani et al. 1981]. 
Po drugim hipotezama prva ključna tačka u oporavku VO je 1 dan posle AR, a druga posle 6 meseci. [Gundry et al. 1974]. 
Drugi autori ipak smatraju da je kritičan period u kome se mora uraditi operacija kraći od mesec dana kako se ranije mislilo. Jedni tu granicu pomeraju na nedelju dana [Davies 1972] , dok drugi smatraju da je dve nedelje period tokom koga odlaganje operacije neće dovesti do kompromitovanja VO [ Jay 1965], [Grupposo 1975 

Pre 65 .

 65 godine života PVD ima 22% populacije, a posle 65. godine taj broj se povećava na 60% [Brinton 2009]. Posle 70. godine života 64% bolesnika ima PVD [Kreissig 2000]. Kanski 2003. Slika 3. (a) sinhiza; (b) nekomplikovana PVD; (c) ruptura retine i vitrealna hemoragija (d) avulzija krvnog suda i vitrealna hemoragija 


Slika 7 .

 7 Pigmentacija i horioretinalna atrofija posle profilaktčke krioterapija Kanski 2003. Slika 8. LFK rupture retine U situacijama kada je uz rupturu retine prisutna i AR koja je počela da se širi dalje od rupture, krioterapija i LFK tretman više nemaju koristi, neophodno je izvršiti operaciju. 


Kriterijumi za uključivanje u studiju : -

 : Svi bolesnici sa nekomplikovanom regmatogenom ablacijom retine -Bolesnici sa ablacijom retine koja zahvata makulu -Bolesnici kod kojih je izvršena operacija ablacije retine klasičnom metodom Kriterijumi za isključivanje iz studije: -Bolesnici kod kojih je ranije već rađena operacija ablacije retine klasičnom metodom ili pars plana vitrektomija -Bolesnici sa pridruženim bolestima oka koje utiču na vidnu oštrinu (oboljenja rožnjače, glaukom, katarakta) -Bolesnici sa pridruženim sistemskim bolestima koje utiču na vidnu oštrinu (dijabetes melitus (DM), sistemske bolesti vezivnog tkiva sa okularnim manifestacijama, i patološka stanja centralnog nervnog sistema (CNS) koja oštećuju vidni put) Svim bolesnicima po prijemu na Kliniku bila je: uzeta detaljna lična, porodična i oftalmološka anamneza određena vidna oštrina (nativna i sa korekcijom) pomoću optotipa sa Snellen-ovim tablicama -izmeren intraokularni pritisak aplanacionim tonometrom -pregledan prednji segment oka na biomikroskopu sa spalt lampom -pregledan zadnji segment oka indirektnom biomikroskopijom lupama jačine 78 D i 90 D u medikamentoznoj midrijazi (rastvori 1% tropikamida i 10% fenilefrina) 




  oba oka pre i posle operacije -refrakcija oba oka pre i posle operacije -intraokularni pritisak oba oka pre i posle operacije U odnosu na dužinu trajanja pada vida do dana operacije (dužina trajanja ablacije makule, duration of macular detachment -DMD) bolesnici su bili podeljeni u tri grupe. 


Grafikon 10 .

 10 Refrakcija zahvaćenog oka bolesnika sa ablacijom retineNa grafikonu 10. prikazana je podela ispitanika u zavisnosti od refrakcije na oku zahvaćenom ablacijom retine. Bilo je 125 bolesnika koji nisu miopi (74%) i 43 miopna pacijenta (26%). 


Grafikon 23 .Tabela 21 .

 2321 Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a do 10 dana dužine trajanja odvojenosti makule kod bolesnika sa ablacijom retine. Prosečne vrednosti VO na prijemu i otpustu u trećoj podgrupi više odgovaraju prosečnim vrednostima VO druge grupe (DMD 11-30 dana), nego prosečnim vrednostima prve dve podgrupe (DMD 1-4 dana i DMD 5-7 dana) Grafikon 24. Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a do 10 dana Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a U tabeli 21. prikazan je funkcionalni uspeh operacije ablacije retine klasičnom metodom kod 152 bolesnika koji su bili podeljeni u tri grupe u zavisnosti od DMD-a. Dobijene prosečne vrednosti VO na prijemu i otpustu u trećoj podgrupi (DMD 8-10) više odgovaraju prosečnim vrednostima VO druge grupe (DMD 11-30 dana), nego prosečnim vrednostima prve dve podgrupe (DMD 1-4 dana i DMD 5-7 dana), pa je treća podgrupa prve grupe pripojena drugoj grupi. 




  Ablacija retine (AR) je odvajanje senzorne retine od retinalnog pigmentnog epitela (RPE) subretinalnom tecnošću. Mogu biti regmatogene i neregmatogene AR. 


U

  tabeli 10. i na grafikonu 12. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od dužine trajanja odvojenosti makule (DMD) unutar prve grupe kod koje je DMD od 1-10 dana. U prvoj podgrupi u kojoj je DMD od 1-4 dana ima 7 bolesnika, u drugoj podgrupi sa DMD od 5-7 dana ima 12 bolesnika, dok je u trećoj podgrupi u kojoj je DMD od 8-10 dana 18 bolesnika.Rezultati nam jasno pokazuju da se naši bolesnici uglavnom javljaju kasnije kod lekara, kad već u potpunosti izgube vid.Ispitujući uticaj DMD-a na anatomski i funkcionalni uspeh operacije AR klasičnom metodom strani autori su vršili slične podele u ispitivanoj populaciji. Tri grupe u zavisnosti od DMD-a, prva 1-10 dana, druga 11 dana do 6 nedelja, preko 6 nedelja[Hassan et al. 2002] . Dve grupe u zavisnosti od DMD-a, prva do 7 dana, druga preko 7 dana[Liu et al. 2006],[Yang et al. 2004]. 


U tabeli 11 .

 11 se vidi da je anatomska uspešnost operacije AR klasičnom metodom bila 90,5%. Od 168 operisanih bolesnika, retina je reaplikovana kod 152 ispitanika, a kod 16 je ostala nereaplikovana. Da bi se postigao ovako visok procenat anatomske uspešnosti operacije, neophodno je, uz postojanje hirurške veštine, jasno postavljanje indikacija prilikom izbora vrste hirurške tehnike. Indikacija za operaciju AR klasičnom metodom je postojanje nekomplikovane primarne regmatogene AR. Indikacija za operaciju AR tehnikom-pars plana vitrektomija se postavlja kod onih AR kod kojih postoji : giganska ruptura retine, posteriorna ruptura retine (nedohvatljiva za ekstraokularno postavljanje plombe), uznapredovali PVR (C stadijum) i veći broj ruptura retine koje su raspoređene u više od dva kvadranta. Slični rezultati anatomske uspešnosti operacije AR klasičnom metodom (80-90%) se dobijaju i u velikim evropskim populacionim studijama (SPR Study), kao i kod grupe nemačkih autora u jednoj od najvećih evropskih serija slučajeva (MUSTARD) [Heimann et al. 2007], [Heimann et al. 2001], [Thelen et al. 2012].U američkoj studiji u kojoj se upoređuje inicijalna reaplikacija retine kod dve hirurške tehnike, anatomski uspeh kod operacije AR klasičnom metodom je 86%, a kod PPV-a 90%[Schaal et al. 2011]. U sličnim istraživanjima utvrđeno je da je anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom 94% [Pastor et al. 2008] 92% [Miki et al. 2001], [Miki et al 2000], 90% [Tani et al. 1981], 88,5% [Falkner-Radler et al. 2011] 84,6 % [Salicone et al. 2006a], 80,4 % [Thelen et al. 2012]. 




  




  




  




  




  




  Indikacije za PR su veoma jasne, dok odluka da li da se kod pojedinih AR radi operacija AR klasičnom metodom ili PPV zavise od više faktora Klasična operacija AR, kao nedrenažna ekstraokularna operacija ustanovljena je 1953.godine od strane Custodisa.Tada je korišćena dijatermija, koja je izazivala nekrotizirajuće efekte na skleru, kao i Polyviol eksplant koga je tkivo brzo odbacivalo.Zbog tih nedostataka ova hirurška tehnika nije imala širu primenu. Ipak tada se shvatalo da treba tretirati samo područje rupture retine, a da nije važno da li AR totalna ili ne. 


	U slučaju postojanja nekomplikovane primarne regmatogene AR postavlja se indikacija za klasičnu operaciju. Indikacije za primarnu PPV su : giganska ruptura retine, posteriorna ruptura retine (nedohvatljiva za ekstraokularno postavljanje plombe), uznapredovali PVR (C stadijum) i veći broj ruptura retine koje su raspoređene u više od dva kvadranta. U velikom broju istraživanja stranih autora upoređivani su anatomski i funkcionalni uspesi operacije AR klasičnom metodom i PPV-a. Zatvaranjem defekta, SRT će se resorbovati preko horiokapilarisa, a kompletna retina će se reaplikovati. Tokom 1965. godine Lincoff prepoznaje prednosti ekstraokularnog pristupa u Custodisovoj tehnici, zamenjuje dijatermiju kriopeksijom retine (slika 9.), a Polyviol i Tenon-ove kapsule cirkumferencijalno oko limbusa. Kuka za strabizam se postavi ispod odgovarajućih pravih mišića i plasiraju se fiksacione suture. Uz kontrolu sa indirektnim binokularnim oftalmoskopom, posle lokalizacije rupture, vrši se transskleralna kriopeksija retine. Smrzavanje se prekida čim retina oko rupture pobeli. Potom se vrši ušivanje cirkumferencijalnog silikonskog serklaža (širine 2,5 mm) za skleru na ekvatoru (12mm od limba) koncem syntofil 4,0 (slika 11.). Serlkaž je prethodno provučen ispod svih pravih mišića, a na kraju se njegova dva kraja spoje Wazke tubicom (spojnicom) u početnom eksplant silikonskim (slika 10.Operacija AR klasičnom metodom započinje subminiranjem i prosecanjem konjunktive kvadrantu. Cilj postavljanja serklaža je da se smanji cirkularna trakcija (slika 12). Na kraju
	Uz dobru hiruršku tehniku i odlično poznavanje indirektne binokularne oftalmoskopije
	operacija AR se može gotovo uvek uraditi bez drenaže SRT. Anatomski uspeh operacije
	sa i bez drenaže je sličan, ali su komplikacije manje u grupi bolesnika kod kojih
	nije rađena drenaža SRT. [Wilkinson et al. 1983], [Wilkinson et al. 1984],
	[Hilton 1981].

[Michels 19900 199562]e izdržala test vremena i kod bolesnika koji imaju nekomplikovanu AR i svoje sočivo ima prednost u odnosu na PPV[Ahmedieh et al. 2005],[Chang et al. 2000],[Dayani et al. 2009],[Michels 1986],[Schwartz et al. 2002],[Sodhi et al. 2008].Dok jedna grupa autora tvrdi da se bolji anatomski uspeh kod pseudofaknih i afaknih pacijenata sa AR dobija operacijom PPV u odnosu na klasičnu operaciju[Woon et al. 1995],[Weichel et al. 2006] [Oshima et al. 1999], [Brazitikos et al. 2005] [Haritoglou et al. 2010], [Sun et al. 2012], druga grupa autora tvrdi ne utvrđuje statistički značajnu razliku između ove dve operacije kod pacijenata koji nemaju sopstveno sočivo [Han et al. 1998], [Framme et al. 2000].Operacija AR klasičnom metodom ima sličan anatomski uspeh i postoperativni oporavak vidne oštrine (VO) i kod onih AR kod kojih nije pronađena ruptura retine preoperativno.[Tewarietal.2003],[Wuetal.2002],[Saliconeetal. 2006a], kao i kod asimptomatskih AR[Greven et al. 1999].PPV je operacija izbora kod posteriornih ruptura retine, pošto se dobijaju bolji anatomski i funkcionalni rezultati, kao i manji broj komplikacija.[Uemuraetal.1995].),kojijeinertanprematkivu.Ispostavilo se da su adhezije koje nastaju kriopeksijom retine dovoljno jake, a da se ne ispoljavaju nekrotizirajući efekti na skleru, kao što je bio slučaj sa dijatermijom.Rizici od skleralne i horoidalne perforacije su ovim pristupom izbegnuti[Kreissig 2000].Klasična operacija predstavlja minimalni ekstraokularni pristup za tretman AR[Yanoff 2004],[Kreissig 2000],[Michels 1990]. Slika 9. Krioterapija (Kanski 2003.) Slika 10. Silikonska plomba (Kanski 2003) se koncem syntofil 4,0 ušiva silikonska plomba ili (više plombi) odgovarajuće dužine i na poziciji koja odgovara svakom pojedinačnom slučaju. Širina silikonske plombe je 7,5mm, a debljina 5,5 mm sa žlebom za serklaž. Postoje radijalne (pod pravim uglom u odnosu na limbus) i cirkumferencijalne (limbus paralelne). Indirektnim binokularnim oftalmoskopom se proveri da li je pozicija ušivene plombe dobra i da li se dobija zadovoljavajuća indentacija. Osim u retkim situacijama, kod veoma buloznih i donjih AR koje dugo traju, na našoj Klinici, drenaža SRT se ne radi. Kanski 2003. Slika 11. Ekvatorijalni serklaž Slika 12. Indentacija serklaža Anatomski uspeh operacije ablacije retine podrazumeva u potpunosti reaplikovanu senzornu retinu na retinalni pigmentni epitel (RPE) (slika 13). 
Tabela 2. Distribucija zahvaćenosti oka ablacijom retine

  
	4.	REZULTATI			
		Tabela 4. Postojanje tipičnih simptoma u anamnezi bolesti Tabela 5. Broj ruptura retine u ispitivanoj grupi bolesnika Tabela 6. Prisustvo PVR-a u ispitivanoj grupi bolesnika Tabela 7. Status sočiva u ispitivanoj populaciji Tabela 8.
	OSNOVNE KARAKTERISTIKE ISPITIVANE GRUPE
			Tabela 1. Polna i starosna struktura ispitanika Starost OKO N % OD 89 53.0 OS 79 47.0 Ukupno 168 100.0 Tabela 3. Postojanje traume u anamnezi bolesti TRAUMA N % Ne 157 93.5 Simptomi N Broj ruptura N % Kumulativni % PVR N % Status sočiva N % % Bez simptoma 111 1 103 61.3 61.3 Ne 155 92.3 Providno 112 66.7 66.1 Prisutni simptomi 57 2 28 16.7 78.0 Da 13 7.7 Katarakta 24 14.3 33.9 Ukupno 168 3 18 10.7 88.7 Ukupno 168 100.0 Pseudofakija 26 15.5 100.0 4 i više 19 11.3 100.0 Afakija 6 3.6
			N (%) Ukupno Da Ukupno Ukupno		x 168 168 11 168	SD	Med 100.0 6.5 100.0 100.0	Min	Maks
	Pol	Muški Ženski Ukupno Grafikon 3. Distribucija zahvaćenosti oka ablacijom retine 97 (57,7%) 56.80 14.72 57.00 8.00 71 (42,3%) 60.01 12.64 60.00 29.00 168 (100%) 58.16 13.93 60.00 8.00 Grafikon 5. Postojanje tipičnih simptoma u anamnezi bolesti Grafikon 6. Broj ruptura retine u ispitivanoj grupi bolesnika Grafikon 7. Prisustvo PVR-a u ispitivanoj grupi bolesnika Grafikon 8. Status sočiva u ispitivanoj populaciji	83.00 82.00 83.00
			Grafikon 4. Postojanje traume u anamnezi bolesti
							PVR
							ne
		Broj 120 120			87		muški OD Zahvaćeno oko da Simptomi OS Trauma u anamnezi Prisutni simptomi Bez simptoma
							ženski	ne
		100 100					da
			8%			49
		80 80	32			
		Broj 60 Broj 60	47% 34%	7% 92%	53% 66%	
			< 50 godina 103 112		50 -65 godina	> 65 godina
		40 40	71 42%	Starosne grupe 97 58% 93%
		20 20		28	
				24		26	18	19
	U tabeli 2. i na grafikonu 3. prikazana je podela ispitanika u odnosu na oko koje je 0 Status sočiva Broj ruptura 4 i više 3 2 6 0 1 afakija pseudofakija katarakta providno
	zahvaćeno ablacijom retine. Desno oko je bilo zahvaćeno kod 89 (53%), a levo oko kod U ispitivanoj populaciji bolesnika sa ablacijom retine bilo je 157 ispitanika (93,5%) U tabeli 4. i na grafikonu 5. prikazana je podela ispitanika u zavisnosti od postojanja U tabeli 6. i na grafikonu 7. prikazana je podela ispitanika u zavisnosti od
	79 (47%) bolesnika. koji navode da nije postojala trauma u anamnezi bolesti i 11 (6,5% ) ispitanika koji tvrde tipičnih simptoma u anamnezi bolesti. preoperativnog postojanja PVR-a. Preoperativno PVR je postojao kod 13 (7,7%)
	da je trauma postojala. bolesnika. U tabeli 7. i na grafikonu 8. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od statusa
	sočiva na oku koje je zahvaćeno ablacijom retine. Najveći broj pacijenata je bilo fakno, sa

statističkoj analizi bile su korišćene deskriptivne i analitičke statističke metode.Od metoda deskriptivne statistike bile su korišćene mere centralne tendencije (aritmetička sredina, medijana, mod), mere disperzije (SD i varijansa) i relativni brojevi.Od analitičkih statističkih metoda bili su korišćeni testovi za procenu značajnosti razlike i statistički metodi za procenu povezanosti.Od testova za procenu značajnosti razlike bili su korišćeni parametarski testovi (t test, analiza varijanse) i neparametarski testovi (Mann-Whitney U test, X 2 test, Mc Nemar test, Wilcoxon test, Kruskal-Wallis test, Friedman test).Od statističkih metoda za procenu povezanosti bile su korišćene regresiona i korelaciona analiza.Rezultati su i grafički prikazani uz pomoć stubičastih i linijskih dijagrama.Grafikon 1. Polna struktura ispitanikaU populaciji bolesnika sa ablacijom retine koji su bili operisani klasičnom metodom, bilo je 97 osoba muškog pola i 71 osoba ženskog pola. Ukupno muškarci su činili 57,7%, a žene 42,3% ispitivane populacije. Prosečna starost ispitanika iznosila je 58,16 godina. Studentovim t-testom nije dobijena statistički značajna razlika u starosti pacijenata u odnosu na pol (t=1,480; p = 0,141) Pol Grafikon 2. Zastupljenost pojedinih starosnih kategorija kod ispitanika U ispitivanoj grupi bolesnika najviše je bilo onih koji su pripadali starosnoj kategoriji od 50 do 65 godina. U tabeli 5. i na grafikonu 6. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od broja ruptura retine. Najveći broj bolesnika je imao jednu rupturu retine 103 (61,3%), dve rupture imalo je 28(16,7%) bolesnika, 3 rupture 18 (10,7%), a 4 i više ruptura 19 (11,3%) bolesnika. providnim sočivom 112 (66,7%), kataraktu je imalo 24 (14,3%), pseudofakno je bilo 26 (15,5%), a afakno 6 (3,6%). 
Refrakcija zahvaćenog oka bolesnika sa ablacijom retine

  
	Refrakcija	N	%
	Emetropija	124	73.8
	Miopija do -3	9	5.4
	Miopija > -3 do -6	13	7.7
	Miopija > -6	21	12.5
	Hipermetropija	1	0.6
	Ukupno	168	100.0
	Grafikon 9.		

Refrakcija zahvaćenog oka bolesnika sa ablacijom retine

  

U tabeli 8. i na grafikonu 9. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od refrakcije na oku koje je zahvaćeno ablacijom retine. 
Tabela 10. Dužina trajanja odvojenosti makule (DMD) do 10 dana

  
	Tabela 13.	Tabela 9. Dužina trajanja odvojenosti makule (DMD) Tabela 12. Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od traume
			ANATOMSKI USPEH OPERACIJE ABLACIJE RETINE
							KLASIČNOM METODOM
	DMD 1 -10 dana 11 -30 dana preko 30 dana Total DMD do 10 dana 1 -4 dana Na grafikonu 13. prikazan je anatomski uspeh operacije ablacije retine klasičnom N % 37 22.0 76 45.2 55 32.7 168 100.0 N Anatomski uspeh operacije % 7 Ukupno 18.9 5 -7 dana 12 32.4 8 -10 dana 18 48.6 Ukupno 37 100.0 reaplikovana nereaplikovana metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u tri grupe u zavisnosti od DMD-a. Anatomski uspeh operacije ablacije retine podrazumeva u potpunosti reaplikovanu senzornu retinu na retinalni pigmentni epitel (RPE). Trauma u N 142 15 157 ne % 90.4% 9.6% 100.0%
		anamnezi	da	N %	10 90.9%	1 9.1%	11 100.0%
	Grafikon 11. Dužina trajanja odvojenosti makule (DMD) U tabeli 11. prikazan je anatomski uspeh operacije ablacije retine klasičnom N 152 16 168 Svega % 90.5% 9.5% 100.0% Grafikon 12. Dužina trajanja odvojenosti makule (DMD) do 10 dana Grafikon 13. Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u tri grupe u zavisnosti od DMD-a. U tabeli 12. i na grafikonu 14. prikazan je anatomski uspeh operacije ablacije retine
	klasičnom metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u dve grupe u zavisnosti od
	Broj postojanja traume u anamnezi.	125 74%	nereaplikovana reaplikovana Anatomski uspeh operacije
		80			
		100.0%			
		60 20			
	DMD	Broj 40 20 10 5 1 -10 dana 11 -30 dana % 100.0% 60.0% Broj 15 80.0%	43 26% Refrakcija zahvaćenog oka miopija emetropija i hipermetropija 55 32.74% 76 45.24% 37 22.02% 18 49% 12 32% % 92.1% 7.9% N 33 4 % 89.2% 10.8% N 70 6 89 92 89 reaplikovana nereaplikovana Anatomski uspeh operacije	100.0% 100.0% 76 37 Ukupno nereaplikovana reaplikovana Anatomski uspeh operacije
		0 > 30 dana 40.0% 80.0%	7 19% N	49	6	55
	0 Svega % 20.0% 60.0%	1 -10 dana % 90 N 1 -4 dana %	11 -30 dana 89.1% DMD 91 DMD do 10 dana 5 -7 dana 152 90.5%	preko 30 dana 10.9% 8 -10 dana 16 9.5%	100.0% 168 100.0%
					11		8	11
	preko 30 dana Ne postoji statistički značajna razlika između ispitivanih grupa (Χ 2 = 0,428; p = 0,807). 11 -30 dana 1 -10 dana 0.0% 40.0%
							DMD
		20.0%			
	U tabeli 9. i na grafikonu 11. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od dužine U tabeli 10. i na grafikonu 12. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od dužine 9 10
	trajanja odvojenosti makule (DMD). U prvoj grupi u kojoj je DMD od 1-10 dana ima 37 0.0% trajanja odvojenosti makule (DMD) unutar prve grupe kod koje je DMD od 1-10 dana. Da Ne
					Trauma u anamnezi

bolesnika, u drugoj grupi sa DMD od 11-30 dana ima 76 bolesnika, dok je u trećoj grupi u kojoj je DMD preko 30 dana 55 bolesnika.U prvoj podgrupi u kojoj je DMD od 1-4 dana ima 7 bolesnika, u drugoj podgrupi sa DMD od 5-7 dana ima 12 bolesnika, dok je u trećoj podgrupi u kojoj je DMD od 8-10 dana 18 bolesnika.U prvoj grupi anatomska uspešnost je bila 89,2%, u drugoj 92,1%, a u trećoj 89,1%.Ukupno, anatomska uspešnost kod svih ispitanika je bila 90,5%.Tabela 11.Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od DMD-aNe postoji statistički značajna razlika između ispitivanih grupa (Χ 2 = 0,003; p = 0,960).Grafikon 14. Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od traume 
Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od postojanja tipičnih simptoma

  
				Anatomski uspeh operacije reaplikovana nereaplikovana	Ukupno
		bez simptoma	N	97	14	111
			%	87.4%	12.6%	100.0%
	Simptomi	prisutni simptomi	N	55	2	57
			%	96.5%	3.5%	100.0%
		Svega	N	152	16	168
			%	90.5%	9.5%	100.0%
	Iz tabele br 13. i na grafikonu 15. vidi se da je anatomski uspeh operacije bio bolji u
	grupi bolesnika sa prisutnim tipičnim simptomima u anamnezi (96,5%), nego u grupi
	bolesnika bez simptoma (87,4%), ali nije dobijena statistički značajna razlika (Χ 2 = 3.622;
	p = 0,057).					
	Grafikon 15.					

Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od postojanja tipičnih simptoma

  
	Tabela 14.	
		Anatomski uspeh operacije
		reaplikovana
		nereaplikovana
	100.0%	
	80.0%	
	60.0%	
	87	
		96
	40.0%	
	20.0%	
	13	
	0.0%	4
	bez simptoma	prisutni simptomi
	Simptomi

Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od broja ruptura retine

  
	Tabela 15.			
						Anatomski uspeh operacije reaplikovana nereaplikovana	Ukupno
	Broj		jedna	N %	97 94.2%	6 5.8%	103 100.0%
	ruptura	2 i više ruptura	N %	55 84.6%	10 15.4%	65 100.0%
			Svega		N %	152 90.5%	16 9.5%	168 100.0%
	Iz tabele br 14. i na grafikonu 16. vidi se da je anatomski uspeh operacije bio bolji u
	grupi bolesnika koji su imali jednu rupturu retine (94,2%), u odnosu na grupu bolesnika sa
	dve ili više ruptura (84,6%).		
	Hi-kvadrat testom dobijena je statistički značajna razlika (Χ 2 = 4.226; p = 0,040).
	Grafikon 16. Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od broja ruptura retine
							Anatomski uspeh
							operacije
							reaplikovana
							nereaplikovana
		100.0%			
		80.0%			
	%	60.0%	94	85	
		40.0%			
		20.0%			
				6	15	
			0.0%			
				jedna	2 i više ruptura
				Broj ruptura	

Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od prisustva PVR-a

  
	Tabela 16.				
			Anatomski uspeh operacije reaplikovana nereaplikovana	Ukupno
	PVR	ne da	N % N %	145 93.5% 7 53.8%	10 6.5% 6 46.2%	155 100.0% 13 100.0%
	Svega	N %	152 90.5%	16 9.5%	168 100.0%
	Anatomski uspeh operacije je bio bolji u grupi bolesnika koji nisu preoperativno
	imali PVR (93,5%), u odnosu na grupu bolesnika koji su pre operacije imali PVR (53,8%).
					Anatomski uspeh operacije
						reaplikovana
						nereaplikovana
	100.0%				
		80.0%				
				54		
		60.0%				
	%		93			
		40.0%				
		20.0%		46		
		0.0%	7			
			Ne	Da		
			PVR			

Hi-kvadrat testom dobijena je statistički visoko značajna razlika (Χ 2 = 21.941;p < 0,001).Grafikon 17. Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od prisustva PVR-a 
Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od statusa sočiva

  
				Anatomski uspeh operacije reaplikovana nereaplikovana	Ukupno
		Providno	N %	105 93,8%	7 6,3%	112 100,0%
	Status	Katarakta	N %	20 83,3%	4 16,7%	24 100,0%
	sočiva	Pseudofakija	N %	22 84,6%	4 15,4%	26 100,0%
		Afakija	N %	5 83,3%	1 16,7%	6 100,0%
		Svega	N %	152 90,5%	16 9,5%	168 100,0%
	Anatomski uspeh operacije je bio najbolji u grupi bolesnika sa prirodnim providnim
	sočivom, ali nije dobijena statistički značajna razlika (Χ 2 = 0,240; p = 4,206).
	Grafikon 18.				

Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od statusa sočiva

  
	Tabela 17.					
						Anatomski uspeh
	120					operacije
						reaplikovana
						nereaplikovana
	100					
	80					
	Broj					
	60					
	105					
	40					
	20					
			20	22		
	0	7	4	4	5	1
	Providno	Katarakta	Pseudofakia	Afakija
			Status sočiva		

Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od refrakcije zahvaćenog oka

  
				Anatomski uspeh operacije reaplikovana nereaplikovana	Ukupno
		Emetropija i	N	112	13	125
	Refrakcija	Hipermetropija Miopija	% N %	89.6% 40 93.0%	10.4% 3 7.0%	100.0% 43 100.0%
		Svega	N %	152 90.5%	16 9.5%	168 100.0%
	U tabeli 17. i na grafikonu 19. prikazan je anatomski uspeh operacije ablacije retine
	klasičnom metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u dve grupe u zavisnosti od
	refrakcije zahvaćenog oka.				
	Ne postoji statistički značajna razlika između ispitivanih grupa, (Χ 2 = 0,435; p = 0,509).	

Grafikon 19. Anatomski uspeh operacije u zavisnosti od refrakcije zahvaćenog oka

  
	Tabela 18. Anatomski uspeh operacije u starosnim grupama bolesnika
			Anatomski uspeh operacije reaplikovana nereaplikovana	Ukupno
		< 50 godina	N %	26 81.3%	6 18.8%	32 100.0%
	Starosne grupe	50 -65 godina	N %	83 95.4%	4 4.6%	87 100.0%
		> 65 godina	N %	43 87.8%	6 12.2%	49 100.0%
	Svega	N %	152 90.5%	16 9.5%	168 100.0%
	U tabeli 18. i na grafikonu 20. prikazan je anatomski uspeh operacije ablacije retine
	klasičnom metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u tri starosne grupe. Anatomski uspeh operacije U prvoj grupi anatomska uspešnost je 81,3%, u drugoj 95,4%, a u trećoj 87,8%.
	nereaplikovana reaplikovana Najbolja anatomska uspešnost dobija se u grupi bolesnika koji pripadaju starosnoj grupi od
	100.0% 50-65 godina.				
	Postoji statistički značajna razlika (Χ 2 = 6,032; p = 0,049).	
	80.0%					
	60.0%					
		90	93			
	40.0%					
	20.0%					
	0.0%	10 Emetropija i Hipermetropija	7 Miopija			
		Refrakcija			

Grafikon 20. Anatomski uspeh operacije u starosnim grupama bolesnika

  Iz tabele 19. vidi se da je kod bolesnika sa ablacijom retine koji su uspešno operisani klasičnom metodom došlo do popravljanja VO. Prosečna VO na prijemu bila je 0,15 , a na otpustu 0,27. U sve tri grupe ispitanika koje su formirane u zavisnosti od DMD-a došlo je do poboljšanja VO. Najveće vrednosti VO na prijemu i na otpustu dobijene su u prvoj grupi ispitanika kod kojih je DMD od 1-10 dana. Na grafikonu 21. se vidi da je došlo do poboljšanja VO u sve tri grupe ispitanika koje su bile formirane u zavisnosti od DMD-a. U prvoj grupi prosečna VO na prijemu je bila 0,29 , a na otpustu 0,42. U drugoj grupi na prijemu prosečna VO je bila 0,12 , a na otpustu 0,25 , dok su u trećoj grupi prosečne vrednosti VO na prijemu 0,09 , a na otpustu 0,18. Na grafikonu 22. prikazano je opadanje prosečnih vrednosti VO na prijemu i otpustu u zavisnosti od dužine trajanja odvojenosti makule kod bolesnika sa ablacijom retine. 


		FUNKCIONALNI USPEH OPERACIJE ABLACIJE RETINE
				KLASIČNOM METODOM
	Pod funkcionalnim uspehom operacije ablacije retine podrazumeva se oporavak
	vidne oštrine bolesnika, posle hirurškog lečenja. Od 168 bolesnika sa ablacijom retine
	operisanih klasičnom metodom, anatomski uspeh operacije dobijen je kod 152 (90,5%)
	bolesnika. Kod tih bolesnika ispitivan je funkcionalni uspeh operacije. Grafikon 22.
	metodom kod 152 bolesnika koji su bili podeljeni u tri grupe u zavisnosti od DMD-a. nereaplikovana reaplikovana Anatomski uspeh operacije U tabeli 19. prikazan je funkcionalni uspeh operacije ablacije retine klasičnom Grafikon 21. Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a
		100.0%				
	0.40	80.0% Tabela 19. Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a
							DMD
	40.0% VO na prijemu 0.30 60.0%	81	88 preko 30 dana 11 -30 dana 95 1 -10 dana DMD	0.0929 0.1167 0.2914 x	0.1557 0.2126 0.3307 SD	49 70 33 preko 30 dana 11 -30 dana N 1 -10 dana
	VO			Ukupno 1 -10 dana	0.1470 0.4212	0.2397 0.2753	152 33
	20.0% VO na otpustu 0.20	19	12 Ukupno 11 -30 dana 5 preko 30 dana	0.2668 0.2552 0.1794	0.2458 0.2397 0.1804	152 70 49
		0.0%				
		< 50 god	50 -65 god	> 65 god	
			Starosne grupe	
	0.10					
			prijem		otpust	
				vreme	
		Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički
	značajna razlika po faktoru vreme (F= 64,169; p < 0,001) i po faktoru DMD (F = 11,194;
	p < 0,001), dok ne postoji statistički značajna razlika u interakciji faktora
	(F= 1,358: p=0,260).				

Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a DMD

  
	Tabela 20.		
	0.4		
			vreme
			1
			2
	0.3		
	VO		
	0.2		
	0.1		
	1 -10 dana	11 -30 dana	preko 30 dana

Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od DMD-a do 10 dana

  
	Na grafikonu 23. se vidi da je došlo do poboljšanja VO u sve tri podgrupe
	ispitanika koje su bile formirane u zavisnosti od DMD-a. U prvoj podgrupi prosečna VO na
	prijemu je bila 0,44 , a na otpustu 0,51. U drugoj podgrupi na prijemu prosečna VO je bila
	0,35 , a na otpustu 0,52 , dok su u trećoj podgrupi prosečne vrednosti VO na prijemu 0,18 ,
	a na otpustu 0,30.				
		DMD do 10 dana	x	SD	N
		1 -4 dana	0.4429	0.3450	7
	VO na prijemu	5 -7 dana 8 -10 dana	0.3516 0.1766	0.3407 0.2960	11 15
		Ukupno	0.2914	0.3307	33
		1 -4 dana	0.5096	0.2759	7
	VO na otpustu	5 -7 dana 8 -10 dana	0.5273 0.3023	0.2494 0.2613	11 15
		Ukupno	0.4212	0.2753	33
	Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički
	značajna razlika po faktoru vreme (F= 9,374; p = 0,005) dok ne postoji statistički značajna
	razlika u interakciji faktora (F= 0,533: p=0,593) ni po faktoru DMD (F = 2,593; p < 0,091)
	iako su prosečne vrednosti VO u grupi 8-10 dana gotovo upola niže nego u prve dve grupe.

Iz tabele 20. vidi se da je kod sve tri podgrupe, u okviru prve grupe bolesnika formirane u zavisnosti od DMD-a, došlo do popravljanja VO. Prosečna VO na prijemu bila je 0,29 , a na otpustu 0,42. . Najmanje vrednosti VO na prijemu i na otpustu dobijene su u trećoj podgrupi ispitanika kod kojih je DMD od 8-10 dana. 
Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od refrakcije zahvaćenog oka

  
	x grupe ispitanika koje su bile formirane na osnovu refrakcije. U prvoj grupi prosečna VO na SD N prijemu je bila 0,14 , a na otpustu 0,27. U drugoj grupi na prijemu prosečna VO je bila 0,16 , a na otpustu 0,26. Tabela 23. Refrakcija Na grafikonu 28. se vidi da je došlo do poboljšanja prosečnih vrednosti VO u obe Tabela 24.
	emetropija i hipermetropija miopija Grafikon 28. Funkcionalni uspeh operacije u zavisnosti od refrakcije 0.1419 0.2312 112 VO na 0.1610 0.2647 40 prijemu Ukupno 0.1470 0.2397 152 Ukupno 0.2668 0.2458 152 otpustu miopija 0.2652 0.2810 40 VO na emetropija i hipermetropija 0.2674 0.2333 112 zahvaćenog oka	>=0,4 < 0,4 Vidna oštrina na otpustu
	0.275			
	0.25				Refrakcija
					emetropija i
					hipermetropija
		80.0%			miopija
	0.225			
	VO	60.0%		
	0.20			
		40.0%		
	Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički značajna 0.175
	razlika po faktoru vreme (F= 51,047; p < 0,001) dok ne postoji statistički značajna razlika u
	interakciji faktora (F= 0,439: p=0,508) ni po faktoru refrakcija (F = 0,041; p < 0,841). 20.0% 0.15
		0.0%	do 7 dana Prijem	8 -30 dana vreme	preko 30 dana Otpust
				DMD

U tabeli 23. i na grafikonu 28. prikazana je funkcionalna uspešnost operacije ablacije retine klasičnom metodom u odnosu na dve grupe ispitanika koje su bile formirane na osnovu refrakcije zahvaćenog oka ispitanika. U prvoj grupi su emetropni i hipermetropni bolesnici, a u drugoj grupi miopni bolesnici U obe grupe ispitanika došlo je do poboljšanja prosečnih vrednosti VO na otpustu u odnosu na prosečne vrednosti VO na prijemu. 
Funkcionalni uspeh operacije u starosnim grupama bolesnika

  
		Starosne grupe	x	SD	N
		< 50 godina	0.2343	0.3229	26
	VO na	50 -65 godina	0.1488	0.2336	83
	prijemu	> 65 godina	0.0907	0.1733	43
		Ukupno	0.1470	0.2397	152
		< 50 godina	0.3309	0.2939	26
	VO na	50 -65 godina	0.2854	0.2407	83
	otpustu	> 65 godina	0.1922	0.2091	43
		Ukupno	0.2668	0.2458	152

U tabeli 24. prikazan je funkcionalni uspeh operacije ablacije retine klasičnom metodom kod 152 bolesnika koji su bili podeljeni u tri starosne grupe . U sve tri starosne grupe ispitanika došlo je do poboljšanja prosečnih vrednosti VO na otpustu u odnosu na prijem. Najveće vrednosti VO na prijemu i na otpustu dobijene su u prvoj grupi ispitanika koji su bili mladji od 50 godina. 


  tabeli 5. i na grafikonu 6. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od broja ruptura retine. Najveći broj bolesnika je imao jednu rupturu retine 103 (61,3%), dve rupture imalo je 28(16,7%) bolesnika, 3 rupture 18 (10,7%), a 4 i više ruptura 19 (11,3%) bolesnika. 


	OSNOVNE KARAKTERISTIKE ISPITIVANE GRUPE
	Na grafikonu 10. prikazana je podela ispitanika u zavisnosti od refrakcije na oku
	Prospektivnom studijom ispitivano je 168 bolesnika, koji su bili lečeni na Klinici za zahvaćenom ablacijom retine. Bilo je 125 bolesnika koji nisu miopi (74%) i 43 miopna
	očne bolesti Kliničkog Centra Srbije (KCS). Ovi rezultati ukazuju da je jedna od indikacija za operaciju AR klasičnom metodom pacijenta (26%).
	Svi bolesnici su imali regmatogenu AR, koja zahvata makulu. Svima je izvršena postojanje manjeg broja ruptura retine. Kad se rupture retine dijagnostikuju u više od dva U studijama drugih autora u zavisnosti od refrakcije na oku zahvaćenom ablacijom
	operacija AR klasičnom metodom. kvadranta utvrđuje se indikacija za operaciju AR tehnikom-pars plana vitrektomija. retine bilo je više bolesnika koji nisu miopi od 55-70% [Falkner-Radler et al. 2011],
	Od 168 bolesnika sa AR koji su bili operisani klasičnom metodom , bilo je 97 osoba Slični rezultati dobijaju se i u istraživanjima drugih autora. Jednu rupturu retine imalo [Azad et al 2007].
	muškog pola i 71 osoba ženskog pola. Ukupno muškarci su činili 57,7%, a žene 42,3% je od 71-73% bolesnika, dve rupture od 3-17%, a 3 i više ruptura od 10-26% bolesnika U tabeli 9. i na grafikonu 11. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od dužine
	ispitivane populacije. Prosečna starost ispitanika iznosila je 58,16 godina. Studentovim t-[Azad et al 2007]. trajanja odvojenosti makule (DMD). U prvoj grupi u kojoj je DMD od 1-10 dana ima 37
	testom nije dobijena statistički značajna razlika u starosti pacijenata u odnosu na pol U tabeli 6. i na grafikonu 7. prikazana je podela ispitanika u zavisnosti od bolesnika, u drugoj grupi sa DMD od 11-30 dana ima 76 bolesnika, dok je u trećoj grupi u
	(t=1,480; p = 0,141). preoperativnog postojanja PVR-a. Preoperativno PVR je postojao kod 13 (7,7%) kojoj je DMD preko 30 dana 55 bolesnika.
	bolesnika.		
	Ovi rezultati ukazuju da je jedna od indikacija za operaciju AR klasičnom metodom
	odsustvo PVR-a	u preoperativnom periodu ili postojanje početnog	PVR-a
	(stadijum A i B). Kod postojanja uznapredovalog PVR-a postavlja se indikacija za
	operaciju AR tehnikom-pars plana vitrektomija.	al. 2012]
	U hirurškom lečenju AR koriste se: operacija AR klasičnom metodom, primarna Početni PVR (stadijum A i B) bio je preoperativno prisutan kod 13% bolesnika sa AR
	pars plana vitrektomija i pneumoretinopeksija. Sa modernim hirurškim tehnikama [Falkner-Radler et al. 2011]. operisanih klasičnom metodom, a kod 87% ispitanika nije utvrdjeno postojanje PVR-a.
	anatomski uspeh ovih U tabeli 3. i na grafikonu 4 prikazana je podela ispitanika u zavisnosti od operacija prelazi 90 %. [Afrashi et al. 2005], [Ho 2002 [Azad et al 2007].
	et al.], postojanja traume u anamnezi bolesti. U ispitivanoj populaciji bolesnika sa AR bilo je 157 [ Wilkinson 2006]. U tabeli 7. i na grafikonu 8. izvršena je podela ispitanika u zavisnosti od statusa
	Uprkos odličnim anatomskim rezultatima, funkcionalni uspeh je ograničen. Razlog ispitanika (93,5%) koji su naveli da nije postojala trauma u anamnezi bolesti i 11 (6,5% ) sočiva na oku koje je zahvaćeno ablacijom retine. Najveći broj pacijenata je bilo fakno, sa
	je u trajnom oštećenju makule, koje nastaje tokom njene odvojenosti od RPE [Doyle et al. ispitanika koji tvrde da je trauma postojala. providnim sočivom 112 (66,7%), kataraktu je imalo 24 (14,3%), pseudofakno je bilo 26
	2007]. (15,5%), a afakno 6 (3,6%). Grupa nemačkih autora u jednoj od najvećih evropskih serija slučajeva tvrde da je
	Od najvećeg je značaja da li je odvajanjem senzorne retine od RPE zahvacena i od 4325 bolesnika sa AR operisanih klasičnom metodom, bilo 369 (8,5%) ispitanika koji su Na osnovu ovih rezultata možemo da zaključimo da se u zavisnosti od statusa sočiva
	makula, koja predstavlja centar jasnog vida. U slucaju da jeste, pad vidne oštrine je velik, naveli da je postojala trauma u anamnezi bolesti [Thelen et al. 2012] . operacija AR klasičnom metodom uglavnom radi kod bolesnika koji imaju svoje
	ako nije, onda je vidna oštrina očuvana, ali postoje gubici delova vidnog polja koji Tabela 4. i grafikon 5. prikazuju podelu ispitanika u zavisnosti od postojanja sočivo (81%).
	odgovaraju delu retine koji je odvojen od RPE [Oshima et al. 2000]. tipičnih simptoma u anamnezi bolesti. Svetlace, bljeskove ili mušice pre pojave gubitka Slični rezultati dobijaju se i u istraživanjima drugih autora. Najveći procenat
	Posle uspešne operacije AR, kod bolesnika kojima je makula zahvaćena, oporavak vidne oštrine ili dela vidnog polja prijavilo je 34 % bolesnika. bolesnika ima sopstveno sočivo: 80% [Thelen et al. 2012], 83% [Falkner-Radler et al.
	vidne oštrine postoji, ali najčešće nije potpun. [Diederen et al. 2007]. U stranoj literaturi taj procenat je veći, od 50-66%. [Thelen et al. 2012], 2011].
	[Heussen et al. 2011 a], [Heussen et al. 2011 b] .	

U istraživanjima stranih autora dobijaju se slični rezultati u distribuciji AR u odnosu na pol i prosečna starost bolesnika.Tokom 2007.i 2008.godine u Beču (Rudolf Foundation Clinic, Vienna) kod bolesnika sa AR muški pol bio je zastupljen u 62,5%, ženski pol u 37,5% slučajeva, a prosečna starost bolesnika bila je 57,20 godina.U istom periodu u Njujorku (Weill Cornell Medical College, New York) muškarci su činili 61,5%, a žene 38,5% ispitivane populacije.Prosečna starost ispitanika iznosila je 56,23 godine.Razlika se može objasniti činjenicom da naši bolesnici uglavnom retko odlaze na preventivne kontrolne preglede, ignorišu simptome bolesti i javljaju se kod lekara tek kada u potpunosti izgube vid, kao i lošijom organizacijom preventivne medicine u našoj zemlji. U 


  al. 2011 a], [Heussen et al. 2011 b], [La Heij et al. 2000], [Doyle et al. 2007], Brazitikos et al. 2005], dok druga grupa autora tvrdi da ne postoji statistički značajna razlika između ove dve operacije kod pacijenata koji nemaju sopstveno sočivo [Day et al. 2010], [Saw et al. 2006], [Halberstadt et al. 2005].Autori se slažu da je za nekomplikovane primarne regmatogene AR kod bolesnika koji imaju sopstveno sočivo, klasična operacija i dalje zlatni standard. Nedostatak PPV-a kod ovih bolesnika je što dovodi do katarakte, ako se sočivo ne ukloni ili do gubitka 


	Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički
	značajna razlika po faktoru vreme (F= 64,169; p < 0,001) i po faktoru DMD (F = 11,194;
	p < 0,001), dok ne	postoji statistički	značajna razlika u interakciji faktora
	[Afrashi et al. 2005]. Iz tabele 15. i na grafikonu 17 se vidi da je anatomski uspeh operacije bio bolji u grupi bolesnika koji nisu preoperativno imali PVR (93,5%), u odnosu na grupu bolesnika koji su pre operacije imali PVR (53,8%). Hi-kvadrat testom dobijena je statistički visoko značajna razlika (Χ 2 = 21.941; p < 0,001). Na osnovu ovih rezultata možemo da zaključimo da preoperativno postojanje PVR-a umanjuje verovatnoću za anatomski uspeh operacije. Samo kod 53,8% bolesnika koji su imali početni PVR (stadijum A i B) došlo je do reaplikovanja retine. Kod preoperativnog postojanja PVR-a prednost ima operacija AR tehnikom-pars plana vitrektomija. 2007]. Iz tabele 16. i na grafikonu 18. se vidi da je anatomski uspeh operacije bio najbolji u grupi bolesnika sa prirodnim providnim sočivom (93,8%), u odnosu na grupu bolesnika koji su imali kataraktu (83,3%), kao i na pseudofake (84%) i afake (83,3%) ali nije dobijena statistički značajna razlika (Χ 2 = 0,240; p = 4,206). Rezultati ukazuju da postojanje katarakte ili ranije operacije katarakte na oku zahvaćenom ablacijom retine umanjuju verovatnoću za anatomski uspeh operacije. Početna katarakta može da oteža preoperativno pronalaženje i lokalizovanje svih ruptura retine. Kod pseudofaknih i afaknih ispitanika takođe je otežana vizuelizacija očnog dna, naročito perifernog dela, zbog nedovoljno široke zenice, zamućenog implanta, kapsule sočiva i/ili staklastog tela. Bolesnike sa pseudofaknim i afaknim AR kod kojih vizuelizacija očnog dna nije zadovoljavajuća potrebno je operisati tehnikom-pars plana vitrektomija. U istraživanjima jedne grupe autora tvrdi se da se bolji anatomski uspeh kod pseudofaknih i afaknih pacijenata sa AR dobija operacijom PPV u odnosu na klasičnu operaciju [Arya et al. 2006], [Sharma et al. 2005], [Sun et al. 2012], [Haritoglou et al. zastupljenost PPV-a u odnosu na klasičnu operaciju. Jedan od razloga je što nove generacije vitreoretinalnih hirurga ranije počinju da uče delove PPV-a , brže stiču iskustvo i postaju samostalni hirurzi. Kod klasične operacije je duža kriva učenja, neophodno je u potpunosti savladati indirektnu binokularnu oftalmoskopiju, pa se mlađi hirurzi pre odlučuju za PPV [Falkner-Radler et al. 2011]. U tabeli 17. i na grafikonu 19. prikazan je anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom kod svih bolesnika koji su bili podeljeni u dve grupe u zavisnosti od refrakcije zahvaćenog oka. Ne postoji statistički značajna razlika između ispitivanih grupa, (Χ 2 = 0,435; p = 0,509). Rezultati ukazuju da refrakcija zahvaćenog oka ne utiče na anatomski uspeh operacije. Retina je reaplikovana kod 80,5 % bolesnika . Refrakcija zahvaćenog oka nije uticala na anatomski uspeh operacije [Azad et al 2007]. U tabeli 18. i na grafikonu 20. prikazan je anatomski uspeh operacije AR klasičnom metodom kod bolesnika koji su bili podeljeni u tri starosne grupe. U prvoj grupi anatomska uspešnost je 81,3%, u drugoj 95,4%, a u trećoj 87,8%. Najbolja anatomska uspešnost dobija se u grupi bolesnika koji pripadaju starosnoj grupi od 50-65 godina. Postoji statistički značajna razlika (Χ 2 = 6,032; p = 0,049). Bolesnici u trećoj starosnoj grupi (preko 65 godina), u odnosu na druge dve grupe, kasnije obraćaju pažnju na slabljenje vida, zanemaruju simptome bolesti i najčešće dolaze kod lekara kad su u potpunosti izgubili vid. U prvu grupu bolesnika (do 50 godina) spadaju najmladji bolesnici i deca kod kojih često postoje teži oblici AR udruženi sa kataraktom ili nekom urođenom patologijom oka. To su razlozi zbog kojih se najbolji anatomski uspeh operacije dobija u drugoj starosnoj grupi (50-65 godina). U istraživanjima stranih autora dobijaju se slični rezultati. Najbolji anatomski uspeh operacije dobija se u starosnoj grupi od 61-70 godina (84%), a najmanji u grupi do 20 (F= 1,358: p=0,260). Na grafikonu 22. može da se vidi da prosečne vrednosti VO na prijemu i na otpustu opadaju sa povećanjem DMD-a. Rezultati ukazuju da DMD utiče na funkcionalni uspeh operacije AR klasičnom metodom. Bolesnici sa AR koja je trajala do 10 dana imali su duplo veće prosečne vrednosti VO i na prijemu i na otpustu. Kod dužeg trajanja odvojenosti makule, kao i kod ablacija makule sa većom visinom dolazi do izraženijih intraretinalnih oštećenja. Na OCT-u se može videti oštećenje fotoreceptora i spoljašnje granične membrane, cistoidni edem makule, epiretinalne membrane [Hee et al 1995], [Lecleire-Collet et al. 2006], [Wakabayashi et al. 2009], [Delolme et al. 2012], [Gharbiya et al. 2012]. Veoma je važno jasno definisati kritični period DMD-a, posle kog dolazi do značajnijeg oštećenja makule, a time i manjih vrednosti postoperativne VO. Time će se postaviti i jasne indikacije za hitnost operativnog lečenja. Zbog toga smo u našem istraživanju unutar prve grupe, izvršili podelu na tri podgrupe sa ciljem da uporedimo njihov funkcionalni ishod operacije. Iz tabele 20. vidi se da je kod sve tri podgrupe, u okviru prve grupe bolesnika formirane u zavisnosti od DMD-a, došlo do popravljanja prosečnih vrednosti VO. U prvoj podgrupi VO na prijemu je bila 0,44 , a na otpustu 0,51. U drugoj podgrupi na prijemu VO je bila 0,35 , a na otpustu 0,52 , dok je u trećoj VO na prijemu bila 0,18 , a na otpustu 0,30. Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički značajna razlika po faktoru vreme (F= 9,374; p = 0,005) dok ne postoji statistički značajna razlika u interakciji faktora (F= 0,533: p=0,593) ni po faktoru DMD (F = 2,593; p < 0,091) iako su prosečne vrednosti VO u grupi 8-10 dana gotovo upola niže nego u prve dve grupe. Na grafikonu 24. može da se vidi da prosečne vrednosti VO na prijemu i na otpustu 2010] [akomodacije ako se u istom aktu uradi fakovitrektomija. Ipak, u mnogim centrima veća je godina (78%) i od 71-80 godina (74%). [Thelen et al. 2012]. opadaju sa povećanjem DMD-a.

Heij et al. 2000 drugih autora zaključuje se da preoperativno postojanje PVR-a povećava rizik od anatomskog neuspeha operacije [LaHeij et al. 2000],[Doyle et al. 


  [Yang et al. 2004].Bolesnici sa miopijom do -6D imali su bolju postoperativnu VO u poređenju sa emetropnim bolesnicima[Yang et al. 2004].U tabeli 24.prikazan je funkcionalni uspeh operacije ablacije retine klasičnom metodom kod 152 bolesnika koji su bili podeljeni u tri starosne grupe .U sve tri starosne grupe ispitanika došlo je do poboljšanja prosečnih vrednosti VO na otpustu u odnosu na prijem.Najveće vrednosti VO na prijemu i na otpustu dobijene su u prvoj grupi ispitanika koji su bili mladji od 50 godina.Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je statistički značajna razlika po faktoru vreme (F= 49,985; p < 0,001) i po faktoru starosne grupe (F = 3,436; p = 0,035), dok ne postoji statistički značajna razlika u interakciji faktora (F= 0,855: p=0,427).Na grafikonu 29.prikazano je opadanje prosečnih vrednosti VO na prijemu i otpustu u zavisnosti od starosti bolesnika.U prvoj grupi (do 50 godina) prosečna VO na prijemu je bila 0,23 , a na otpustu 0,33.U drugoj grupi (50-65 godina) na prijemu prosečna VO je bila 0,15 , a na otpustu 0,28 , dok su u trećoj grupi (preko 65 godina) prosečne vrednosti VO na prijemu 0,09 , a na otpustu 0,19.Bolesnici u trećoj starosnoj grupi (preko 65 godina), u odnosu na druge dve grupe, kasnije obraćaju pažnju na slabljenje vida, zanemaruju simptome bolesti i najčešće dolaze kod lekara kada su u potpunosti izgubili vid.Time se povećava verovatnoća za preoperativni razvoj PVR-a, što dovodi do slabijeg anatomskog i funkcionalnog uspeha u toj starosnoj grupi.Jedan od najznačajnih preoperativnih faktora koji utiču na funkcionalni uspeh operacije je preoperativna VO, a ona je značajno niža u grupi bolesnika preko 65 godina, nego u prve dve starosne grupe. Treba uzeti u obzir da je u starijoj populaciji češće prisustvo pridruženih bolesti oka i sistemskih bolesti koje dodatno utiču na slabiji postoperativni oporavak vidne oštrine. U istraživanjima drugih autora najbolja postoperativna VO dobija se kod bolesnika koji su stari do 60 godina. Postoperativna VO: 0,42 kod bolesnika koji su mlađi od 60 godina, VO: 0,24 od 61-75 godina, VO: 0,21 preko 76 godina starosti [Hassan et al. 2002]. Bolesnici mlađi od 75 godina imaju veću verovatnoću da dostignu postoperativnu VO>= 0,4, nego oni bolesnici koji su stariji od 75 godina [Liu et al. 2006]. Slabiji anatomski i funkcionalni uspeh operacije AR dobija se kod bolesnika koji su stariji od 70 godina [Thelen et al. 2012], [Falkner-Radler et al. 2011]. 11. Postojanje katarakte ili ranije operacije katarakte na oku zahvaćenom AR umanjuju verovatnoću za anatomski uspeh operacije. 12. Najbolji funkcionalni uspeh operacije AR se dobija kad je DMD do 7 dana. To je kritičan period DMD-a, u okviru koga treba izvršiti operaciju. 13. Ne postiji razlika u funkcionalnom uspehu operacije AR u odnosu na DMD od 1 ili 7 dana. 14. Refrakcija zahvaćenog oka ne utiče na anatomski i funkcionalni uspeh operacije AR klasičnom metodom. 15. Najbolja anatomska uspešnost dobija se u grupi bolesnika koji pripadaju starosnoj grupi od 50-65 godina, u odnosu na mlađu starosnu grupu (do 50 godina) i stariju (preko 65 godina). Sa godinama starosti opada funkcionalni uspeh operacije AR klasičnom metodom. . Abouzeid H, Becker K, Holz FG, Wolfensberger TJ. Submacular fluid after encircling buckle surgery for inferior macula-off retinal detachment in young patients. Ahmadieh H, Moradian S, Faghihi H, Parvaresh MM, Ghanbari H, Mehryar M, et al. Pseudophakic and Aphakic Retinal Detachment (PARD) Study Group : Anatomic and visual outcomes of scleral buckling versus primary vitrectomy in pseudophakic and aphakic retinal detachment: six-month follow-up results of a single operation--report no. 1. Anderson DH, Stern WH, Fisher SK, Erickson PA & Borgula GA. RD in the cat: the pigment epithelial-photoreceptor interface. Invest Ophthalmol Vis Sci 1983; 24(7): 906-926. 6. Anderson DH, Stern WH, Fisher SK, Erickson PA & Borgula GA. The onset of pigment epithelial proliferation after retinal detachment. Invest Ophthalmol Vis Sci 1981; Han DP, Mohsin NC, Guse CE, Hartz A, Tarkanian CN. Comparison of pneumatic retinopexy and scleral buckling in the management of primary rhegmatogenous retinal detachment. Southern Wisconsin Pneumatic Retinopexy Study Group. Am J Ophthalmol 1998; 126(5): 658-68. 44. Haritoglou C, Brandlhuber U, Kampik A, Priglinger SG. Anatomic success of scleral buckling for rhegmatogenous retinal detachment--a retrospective study of 524 cases. Ophthalmologica 2010; 224(5): 312-8. 45. Hartz AJ, Burton TC, Gottlieb MS, McCarty DJ, Williams DF, Prescott A & Klein P . Outcome and cost analysis of scheduled versus emergency scleral buckling surgery. Ophthalmology 1992; 99(9): 1358-1363. 46. Hassan TS, Sarrafizadeh R, Ruby AJ, Garetson BR, Kuczynski B, Williams GA. The effect of duration of macular detachment on results after the scleral buckle repair of primary, macula-off retinal detachments. Ophthalmology 2002;109 (1): 146-52 47. Hayashi M & Yamamoto S. Changes of cone electroretinograms to colour flash stimuli after successful RD surgery. Br J Ophthalmol 2001; 85(4): 410-413. 48. Hee MR, Izatt SA, Swanson EA et al. Optical coherence tomography of the human retina. Arch Ophthalmol 1995; 113(3): 325-332. 49. Heimann H, Bartz-Schmidt KU, Bornfeld N, Weiss C, Hilgers RD, Foerster MH. 


	Kada AR traje 5 dana nijedan bolesnik neće imati postoperativni oporavak vrednosti VO na 100% (VO=1,0). Kada traje duže od 5 dana, gubi se oko 1 red na Snellen-ovim tablicama svakih 7 dana do 27-og dana, a ako AR traje preko 4 nedelje gubi se l red Snellen-ovih tablica svakih 10-11 dana do 70-og dana [Burton 1982]. U velikoj prospektivnoj studiji koja je obuhvatala 100 bolesnika koji su imali regmatogenu AR sa zahvaćenom makulom, postavilo se pitanje da li odlaganje operacije u toku prve nedelje ugrožava finalnu postoperativnu VO. Upoređivali su tri grupe bolesnika, koje su formirane u zavisnosti od dužine trajanja odvojenosti makule, od dana nastanka do dana operacije. U prvoj grupi su bili bolesnici sa DMD 1-2 dana, u drugoj DMD 3-4 dana, a treću su činili ispitanici sa DMD 5-7 dana. Nije dobijena statistički značajna razlika u oporavku VO između ove tri grupe. Autori zaključuju da odlaganje operacije AR unutar 7 dana od nastanka, neće uticati na finalnu postoperativnu VO. [Ross et al. 1998]. Drugi autori tvrde da odlaganje operacije AR unutar prve nedelje neće kompromitovani postoperativni oporavak VO, a da će se uštedeti na potencijalnim velikim troškovima koje hitne operacije nose sa sobom, kao što je organizacija rada van radnog vremene. [Hartz et al. 1992]. U najnovijim istraživanjima, koja su rađena u poslednjih desetak godina i dalje se vodi debata oko uticaja DMD-a na postoperativnu VO i hitnosti operacije AR [Hassan et al. 2002], [Yang et al. 2004], [Liu et al. 2006], [Diederen et al. 2007], [Henrich et al. 2009]. U studiji koja je obuhvatala 93 bolesnika sa AR koja je zahvatala makulu, a koji su bili operisani klasičnom metodom, postoperativna VO>= 0,4 dobijena je u 53,6% slučajeva kod bolesnika kod kojih je DMD do 7 dana, a u 29,7% kada je makula odvojena duže od 7 dana [Yang et al 2004]. U istraživanju Liua i saradnika bilo je ukljuceno 96 očiju kod 96 pacijenata sa AR, koja zahvata makulu. Postoperativna VO:0,45 utvrđena je u grupi kod koje je DMD do 7 dana, a VO: 0,22 u grupi gde je DMD veća od 7 dana. VO>= 0,4 utvrđena je u 68% operisanih bolesnika kod kojih je DMD bila do 7 dana, a u 52% kod DMD preko 7 dana. U podgrupi DMD od 1-3 dana VO: 0,48, a kad je DMD 4-7 dana VO: 0,42. Studija pokazuje da se značajno bolja postoperativna VO dobija kad se operacija izvrši u prvih 7 dana, ali da ne postoji značajna razlika u vidnim oštrinama u zavisnosti da li je DMD trajala 1 ili 7 dana [Liu et al. 2006]. U našem istraživanju, kao i u prethodna dva, kao kritičan period za operaciju se utvrđuje vreme do 7 dana, od dana nastanka AR do hirurškog lečenja. Od 152 uspešno operisana bolesnika postoperativna VO u grupi ispitanika sa DMD od 1-7 dana bila je 0,52, što je malo veća prosečna vrednost u odnosu na studiju Liua (VO:0,45). Kod 72% operisanih bolesnika iz grupe sa DMD od 1-7 utvrđena je postoperativna VO>=0,4, u istraživanju Liua kod 68% , a u studiji Yanga kod 53,6% ispitanika iz iste grupe. U podgrupi DMD od 1-4 dana postoperativna VO bila je 0,51 , a kad je DMD 5-7 dana U novim istraživanjima drugih autora utvrđuju se da ne treba čekati više od 10 dana na operaciju AR, a tačan broj dana se razlikuje u pojedinim studijama. U istraživanju u USA koje je obuhvatilo 94 bolesnika sa AR koja zahvata makulu, zaključuje se da se najbolja postoperativna VO dobija kod one grupe gde je DMD trajala do deset dana. VO: 0,48 kod DMD do 10 dana, VO: 0,16 kod DMD od 11 dana do 6 nedelja, a VO: 0,11 kod DMD preko 6 nedelja. [Hassan et al. 2002]. U studiji sprovedenoj 2009. u Švajcarskoj kod 62 pacijenta sa AR koja zahvata makulu, dolazi se do zaključka da je bezbedan period od 3 dana, u kome se sme odložiti operacija, a da ne dolazi do značajnijeg postoperativnog ugrožavanja vidne oštrine. Bolesnici su bili podeljeni u zavisnosti od DMD-a u tri grupe 1-3, 4-6 i 7-9 dana, značajno bolje prosečne vrednosti postoperativne VO utvrđene su u prvoj grupi [Henrich et al. 2009]. U našem istraživanju rezultati jasno pokazuju da je taj bezbedan period u kome operacija može da se odloži do 7 dana, a da svako odlaganje preko tog perioda kompromituje postoperativni oporavak vidne oštrine. Naše istraživanje, kao i sva ostala ranije pomenuta, ispitivala su inicijalni anatomski i funkcionalni uspeh operacije AR, nisu se bavila kasnijim reablacijama i reoperacijama. U našoj studiji najviše nas je interesovao uticaj DMD-a na postoperativni oporavak VO u početnom periodu tokom bolničkog lečenja. Sa razvojem, usavršavanjem i sve većom primenom u oftalmologiji Optical Coherence Tomography (OCT), počelo se sa ispitivanjem oštećenja makule kod bolesnika Nove studije upotrebom OCT-a dokazuju da kod 40-66,6% bolesnika sa AR koji su bili uspešno operisani, odnosno kod kojih je bila postignuta potpuna reaplikacija senzorne retine na RPE, perzistira makularna subretinalna tečnost (SRT) koja se indirektnom oftalmoskopijom nije mogla videti. [Kovačević et al. 2012], [Baba et al. 2004], [Seo et al. 2008], [Gibran et al. 2006]. SRT se u potpunosti povlači kod 100% operisanih bolesnika najkasnije za 12 meseci. Kod tih bolesnika dolazi do prolongiranog oporavka VO, ali nema uticaja na konačnu VO [Kang et al. 2008], [Kim et al. 2010], [Wang et al. 2005], [Wolfensberger et al. 2002], [Rosseti et al. 2002]. U tabeli 23. i na grafikonu 28. prikazana je funkcionalna uspešnost operacije ablacije retine klasičnom metodom u odnosu na dve grupe ispitanika koje su bile formirane na osnovu refrakcije zahvaćenog oka ispitanika. U prvoj grupi su emetropni i hipermetropni bolesnici, a u drugoj grupi miopni bolesnici. U obe grupe ispitanika došlo je do poboljšanja prosečnih vrednosti VO na otpustu u odnosu na prosečne vrednosti VO na prijemu. Primenom analize varijanse za ponovljena merenja dobijena je visoko statistički značajna razlika po faktoru vreme (F= 51,047; p < 0,001) dok ne postoji statistički značajna razlika u interakciji faktora (F= 0,439: p=0,508) ni po faktoru refrakcija (F = 0,041; p < 0,841). Na grafikonu 28. se vidi da je došlo do poboljšanja prosečnih vrednosti VO u obe grupe ispitanika koje su bile formirane na osnovu refrakcije. U prvoj grupi prosečna VO na prijemu je bila 0,14 , a na otpustu 0,27. U drugoj grupi na prijemu prosečna VO bila je 0,16, a na otpustu 0,26. Rezultati ukazuju da refrakcija zahvaćenog oka ne utiče na funkcionalni uspeh operacije. U istraživanjima drugih autora dobijaju se različiti rezultati. Nije bilo statistički značajne razlike u oporavku VO u grupama bolesnika koje su bile formirane na osnovu 2. Abouzeid H, Wolfensberger TJ. Macular recovery after retinal detachment. Acta Ophthalmol Scand 2006; 84(5) :597-605. 3. Afrashi F, Akkin C, Egrilmez S, Erakgun T, Mentes J. Anatomic outcome of scleral buckling surgery in primary rhegmatogenous retinal detachment. Int Ophthalmol 2005; 26(3): 77-81. 4. Ophthalmology 2005; 112(8) :1421-9. 5. 21(1): 10-16. 7. Arya AV, Emerson JW, Engelbert M, Hagedorn CL, Adelman RA. Surgical 8. SKRAĆENICE: 1.DMD-duration of macular detachment 43. Scleral Buckling versus Primary Vitrectomy in Rhegmatogenous Retinal Detachment Study Group : Scleral buckling versus primary vitrectomy in rhegmatogenous retinal detachment: a prospective randomized multicenter clinical study. Ophthalmology 2007; 114(12): 2142-54. 2.VO-vidna oštrina 3.KCS-Klinički centar Srbije 4.AR-ablacija retine 5.PPV-pars plana vitrectomia 6.OD-oculi dexter 7.OS-oculi sinister 8.CNS-centralni nervni sistem 9.MLI-membrana limitans interna 10.PVD-posterior vitreous detachment 11.LFK-laser fotokoagulacija 12.SB-scleral buckling 13.SRT-subretinalna tečnost refrakcije. [Acta Ophthalmol 2009; 87(1): 96-9. management of pseudophakic retinal detachments: a 50. Heimann H, Hellmich M, Bornfeld N, Bartz-Schmidt KU, Hilgers RD, Foerster MH. 14.ZHP-zadnja hijaloidna površina meta-analysis. VO je bila 0,52, pa se i u našem istraživanju zaključuje da nema značajne razlike u sa AR , ovom dijagnostičkom metodom. [Abouzeid et al. 2009] [Benson et al. 2007]. Scleral buckling versus primary vitrectomy in rhegmatogenous retinal detachment (SPR Ophthalmology 2006 ; 113(10): 1724-33. oporavku VO u zavisnosti da li je DMD trajala 1 ili 7 dana. Study): design issues and implications. SPR Study report no. 1. 15.PR-pneumatska retinopeksija
	Graefes Arch Clin Exp Ophthalmol 2001; 239(8): 567-74
	16.SF6-sumpor-heksafluorid

[Diederen et al. 2007u svom istraživanju utvrđuju značajno lošiju postoperativnu vidnu oštrinu kod pacijenata sa AR koja zahvata makulu kod kojih je DMD veći od 6 dana[Diederen et al. 2007].Kritičan period u okviru koga je potrebno izvršiti operaciju AR, a da se ne ugrozi postoperativni oporavak vidne oštrine, od tridesetih godina prošlog veka do danas, značajno je skraćen.Ranije se smatralo da je dovoljno da se operacija izvrši u prvih 6 nedelja od nastanka AR, danas se svi autori slažu da taj period ne sme biti duži od 10 dana.6.LITERATURA:1 
Hi-kvadrat testom dobijena je visoko statistički značajna razlika (Χ 2 = 22,041; p < 0,001).
THE INFLUENCE OF DURATION OF MACULAR DETACHMENT IN RHEGMATOGENOUS RETINAL DETACHMENT ON POSTOPERATIVE VISUAL ACUITY IN PATIENTS OPERATED WITH SCLERAL BUCKLE SURGERY