Dušan Novaković * UDK 347.68 originalni naučni rad UGOVOR O DOŽIVOTNOM IZDRŽAVANJU (neke specifične karakteristike) 
ovaj rad se bavi proučavanjem jednog od najsloženijih pravnih poslova savremenog srpskog prava. Budući da se radi o složenom pravnom poslu, prvo smo naveli hronologiju zakonskog regulisanja ugovora o doživotnom izdržavanju, bavili smo se njegovim pojmom kao ugovorom obligacionog prava. pravnom analizom pojma ugovora utvrdili smo da se radi o ugovoru koji je imenovan, dvostrano obavezan i teretan, da se zaključuje s obzirom na posebna svojstva ličnosti, da je ugovor sa trajnim izvršenjem obaveze i da je formalan ugovor. pri tome smo naveli njegove specifičnosti u odnosu na predstavljene karakteristike, što je i bio cilj rada. Takođe, govorili smo o doživotnom izdržavanju koje predstavlja specifičnu obavezu davaoca izdržavanja, dok se specifična obaveza primaoca izdržavanja odnosi na njegovu obavezu da posle svoje smrti na davaoca izdržavanja prenese svojinu na određenim stvarima ili kakvim drugim pravima. Takođe, u radu je bilo govora o sukcesiji prava na davanje i primanje izdržavanja u slučaju smrti davaoca izdržavanja. u istraživanju smisla i domašaja ovog pravnog instituta, korišćen je pravni metod u analizi zakonskih normi kojima je regulisan. Tumačeći zakon primenili smo gramatičko tumačenje, istorijsko tumačenje i ciljno tumačenje. Ispitujući pozitivno pravo (de lege lata), bavili smo se i budućim pravom (de lege ferenda) ovog pravnog instituta. Iz rezultata istraživanja dolazi se do zaključka da se kod ovog ugovora radi o obligacionim odnosima kompleksne sadržine, koji se neprestano menjaju, takoreći iz dana u dan, pa ni najveći poznavaoci prava -zakonodavac, sudije, pravni pisci, pravni praktičari ili ugovorne strane nisu u mogućnosti da ih sve predvide. 
Ključne reči: ugovor, specifičnost ugovora o doživotnom izdržavanju, doživotno izdržavanje, primalac izdržavanja, davalac izdržavanja * prof. dr Dušan Novaković, Fakultet za pravo, javnu upravu i bezbednost, Megatrend univerzitet, Beograd, e-mail: 

Uvod

Imajući u vidu značaj ovog ugovora i činjenicu da se on u praksi zaključuje masovno i skoro svakodnevno, to se pojavila potreba da ovaj ugovor bude zakonski regulisan, kao što je to nekada bilo u slučaju zakonski dopuštenih ugovora o nasleđivanju u Kraljevini Jugoslaviji. 
To je i učinjeno Zakonom o nasleđivanju. Mada smatramo da ovom ugovoru nije mesto u Zakonu o nasleđivanju, ovaj pravni institut se našao u navedenom zakonu zbog potrebe prakse koja je zahtevala regulisanje ovog ugovora već u prvim posleratnim godinama, a Savezni zakon o nasleđivanju od 1955. godine bio je prvi zakon koji je regulisao jedan deo građanskog prava, tako da je pomenuti ugovor obuhvaćen tim zakonom. 1 Dakle, prvi put je ovaj ugovor predviđen saveznim Zakonom o nasleđivanju, koji je donet aprila 1955. godine (objavljen 11. maja, a stupio na snagu 11. jula 1955. godine 2 ). Tada je ovaj ugovor predviđen u Glavi četvrtoj -" Naslednopravni ugovori", odeljku III -"ugovor o doživotnom izdržavanju" i bio regulisan članovima 122-127 Zakona o nasleđivanju. 
Savezni Zakon o nasleđivanju pretrpeo je izvesne izmene koje su donete 1965. godine -"Službeni list SFRJ", br 19/65, a prečišćen tekst objavljen je u "Službenom listu SFRJ" br. 42/65. ove zakonodavne promene nisu učinile nikakve izmene u ovom institutu u odnosu na Zakon o nasleđivanju iz 1955. godine. 
Drugi put je na potpuno isti način i istom sistematikom bio regulisan ovaj ugovor, ali tada republičkim zakonom (ustavni Amandmani od 1971. godine izmenili su normativnu nadležnost u regulisanju naslednog prava), pa je posle prelaska naslednog zakonodavstva u nadležnost republika, republičkim Zakonom o nasleđivanju, regulisan ugovor o doživotnom izdržavanju u odredbama članova 117-127 Zakona o nasleđivanju. 3 reći put ugovor o doživotnom izdržavanju je regulisan u Glavi četvrtoj -"ugovori u naslednom pravu", odeljku III -"ugovor o doživotnom izdržavanju", u odredbama članova 194-205 važećeg Zakona o nasleđivanju 4 , ali ovoga puta ne kao "naslednopravni ugovori", nego kao "ugovori u naslednom pravu". 
Smatramo da ovaj ugovor nije naslednopravni ugovor, a ni ugovor u naslednom pravu, već je to isključivo ugovor obligacionog prava, i to njegovog posebnog 1 Antić oliver (2004): Nasledno pravo, Beograd, 307. 2 Zakon o nasleđivanju, Službeni list Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20/1955. 3 Zakon o nasleđivanju Republike Srbije, Službeni glasnik Socijalističke Rrepublike Srbije, 52/1974. 4 Zakon o nasleđivanju Republike Srbije (u daljem tekstu: ZoN) Službeni glasnik Republike Srbije, 46/1995, 101 / 2003-odluka Ustavnog suda Republike Srbije, IU br.358/1995, 6/2015. dela -"obligacioni ugovori", gde se u okviru nastavnog predmeta "obligaciono pravo" posebno izučava. 5 o tome ćemo biti više govora u nastavku ovog rada. 

Pojam ugovora o doživotnom izdržavanju

odredbama člana 194 stav 1 Zakona o nasleđivanju 6 , ugovor o doživotnom izdržavanju se određuje kao ugovor kojim se primalac izdržavanja obavezuje da će posle njegove smrti na davaoca izdržavanja preneti svojinu na tačno određenim stvarima ili kakvim drugim pravima, postojećim u trenutku zaključenja ugovora, a davalac izdržavanja se obavezuje da na ime naknade za taj prenos svojine na stvarima ili pravima obezbedi izdržavanje i brigu o primaocu izdržavanja do kraja njegovog života, kao i da primaoca izdržavanja posle smrti sahrani, a "prema mesnim običajima", kako se to uobičajeno formuliše u već ustaljenoj sudskoj praksi. 
Takođe, zakonodavac navodi da obaveze izdržavanja naročito obuhvataju obezbeđivanje stanovanja, hrane, odeće i obuće, odgovarajuću negu u bolesti i starosti, troškove lečenja i davanja za svakodnevne uobičajene potrebe, ako nešto drugo nije ugovoreno. ovaj ugovor može se zaključiti i za izdržavanje više lica, a može se zaključiti i u korist trećeg lica 7 . Isto tako ugovor mora biti zaključen u obliku javnobeležnički potvrđene (solemnizovane) isprave. pri tome javni beležnik je dužan da ugovornike naročito upozori da imovina koja je predmet ugovora ne ulazi u zaostavštinu primaoca izdržavanja i da se njome ne mogu namiriti njegovi nužni naslednici, o čemu stavlja napomenu u klauzuli o potvrđivanju 8 . 
Iz zakonske definicije ugovora o doživotnom izdržavanju sledi da se radi o obavezi primaoca izdržavanja da se posle njegove smrti na davaoca izdržavanja prenese svojina tačno određenih stvari ili kakva druga prava, postojeća u trenutku zaključenja ugovora, a na strani davaoca izdržavanja postoji obaveza da primaoca izdržavanja, kao naknadu za to, doživotno izdržava, da se brine o njemu do kraja njegovog života i da ga posle smrti sahrani. 31/2011,85/2012,19/2013,55/2014,93/2014, 121/2014, 6/2015. Iz navedenog sledi da se radi o ugovoru sa odložnim dejstvom u pogledu prenosa svojine i drugih prava do smrti prenosioca (primaoca izdržavanja), a na ime naknade za doživotno izdržavanje od strane sticaoca (davaoca izdržavanja) njemu, davaocu izdržavanja -ugovorniku, ili nekom trećem (ugovor u korist trećeg), ili i njemu i trećem licu. 
Takođe, ugovor o doživotnom izdržavanju je imenovan ugovor, jer je zakonom posebno uređen, a i naziv mu je određen zakonom. on je dvostrano obavezan ugovor jer proizvodi obaveze za obe ugovorne strane. ugovor je teretan, pošto svaka ugovorna strana duguje naknadu za korist koju dobija ugovorom. Radi se o otuđenju stvari i prava od strane primaoca uz naknadu od strane davaoca, te postoji uzajamnost koristi. ugovor je formalan jer se traži da bude zaključen u obliku javnobeležnički solemnizovane isprave. 
Smatramo da se radi o ugovoru obligacionog prava, da se ne radi o ugovoru koji je od nekog posebnog značaja za nasledno pravo i da nema razloga da se tretira sa naslednopravnog aspekta. ovaj ugovor, kao što je već rečeno, nije ni ugovor u naslednom pravu, a ni naslednopravni ugovor, već isključivo ugovor obligacionog prava inter vivos (davanje i primanje izdržavanja). ovaj ugovor nikako ne predstavlja ugovor o nasleđivanju 9 jer, ugovor o doživotnom izdržavanju jeste pravni posao sa naknadom, što je ređe karakteristika ugovora o nasleđivanju 10 , a ugovor o nasleđivanju bio je, kao što je navedeno, prisutan u pravnom sistemu Kraljevine Jugoslavije kao pravni posao sa dejstvom isključivo post mortem, kojim se naslednici međusobno određuju za naslednike, što je u poređenju sa sadašnjim ugovorom o doživotnom izdržavanju bitna razlika koja se iskazuje u prvom redu u uspostavljanju singularne sukcesije (tačno određenih prava) davaoca izdržavanja u odnosu na primaoca izdržavanja, kao i dospelosti ugovornih obaveza davaoca izdržavanja, praktično već od trenutka zaključenja samog ugovora (dok se pri zaključenju ugovora o nasleđivanju uspostavlja univerzalna sukcesija naslednika gde on dobija zaostavštinu u celini, ili u određenom njenom delu 11 , u trenutku smrti ugovorača). ovaj ugovor nije ni naslednopravni ugovor u pravom smislu te reči, jer nije ugovor podoban da bude osnov pozivanja na nasleđe jednog ugovornika, odnosno trećeg lica (pored testamenta i zakona). ugovor o nasleđivanju je pravni posao mortis causa, kojim se raspolaže imovinom za slučaj smrti (prenos imovine nakon smrti ugovorača). u našem naslednom pravu ugovor kojim neko 9 Načelnim mišljenjem ranijeg Saveznog Vrhovnog suda (SFRJ) br. 8/57 od 11. 1. 1957. godine podržano je rešenje definisano odredbom iz čl. 122 Zakona o nasleđivanju iz 1955. godine prema kojem "ugovor iz člana 122 zakona nije ugovor o nasleđivanju, nego je to ugovor sa naknadom, kojim jedna strana u naknadu za doživotno izdržavanje ustupa drugoj strani u svojinu svoje stvari, no tako da je predaja ovih stvari u svojinu odložena do smrti vlasnika. svoju imovinu ili njen deo ostavlja u nasleđe svom saugovaraču ili nekom trećem je apsolutno ništav 12 . 
Takođe važeći Zakon o nasleđivanju, u svojim odredbama o ovom ugovoru ne pominje imovinu, koja se prenosi na davaoca izdržavanja, već govori o pravu svojine na tačno određenim stvarima ili kakvim drugim pravima, koja se prenose na davaoca izdržavanja. 
Imovinu treba razlikovati od svojine, jer ona prestavlja širi pojam i obuhvata pored svojine i ostala imovinska prava (sva stvarna prava, potraživanja koja glase na stvar ili novac, imovinska ovlašćenja autora, pronalazača i dr.). pravo svojine je "najšire, u granicama zakona, pravo držanja, korišćenja i raspolaganja jednom stvari, koja se može isticati prema svim trećim licima" 13 . 
Isto tako "nasledno pravo uređuje prelazak imovinskih i eventualno drugih prava, sa ostavioca, u trenutku njegove smrti, na njegove naslednike". 14 majući u vidu navedeno, možemo konstatovati da važeći Zakon o nasleđivanju, i ako sadrži odredbe ovog pravnog instituta, pojmovno ne pripada naslednom pravu, već obligacionom pravu. 15 

Specifičnosti ugovora o doživotnom izdržavanju

Kod ovog ugovora javljaju se specifičnosti u ispunjenju obaveza kod oba ugovorača, pošto je stvaranje obaveze za ugovorače opšte dejstvo ugovora. 16 snovna obaveza koja iz ugovora proizlazi jeste doživotno izdržavanje, koja je specifična obligacija za davaoca izdržavanja, a specifičnost za ovaj ugovor je i to što je izbor ugovorača obostrano zavisan od posebnih svojstava ličnosti. Kako se obaveza davaoca izdržavanja prostire u vremenu i sastoji se iz raznorodnih činidbi koje se izvršavaju u toku trajanja obaveza i tu se javljaju specifičnosti u njihovoj brojnosti i raznolikosti. u slučaju smrti jedne ugovorne strane, obaveza prestaje, ako je nastala s obzirom na lične osobine koje od ugovornih strana ili lične sposobnosti dužnika17 (ako je u pitanju ugovor intuitu personae), dok je u slučaju smrti primaoca izdržavanja zakonodavac predvideo prenos svojine i druga prava sa primaoca na davaoca i to posle smrti primaoca. Što se tiče dava- oca izdržavanja, u slučaju smrti primaoca izdržavanja, neke obaveze prestaju a neke nastaju. 
Što se tiče smrti davaoca izdržavanja, i tu se javljaju neke specifičnosti, na primer zakonska sukcesija obaveza i dr., o čemu će biti više reči u daljem radu. 

Specifičnost u odnosu na primaoca izdržavanja

osnovna obaveza koja ovaj ugovor izdvaja, jeste doživotno izdržavanje, koja je specifična obaveza. Zakonske odredbe koje regulišu ovaj ugovor ne nabrajaju detaljno sve obaveze davaoca izdržavanja. Zakonodavac, prvo, navodi da je obaveza davaoca izdržavanja da primaoca izdržavanja izdržava i da se brine o njemu do kraja njegovog života i da ga posle smrti sahrani. 
Zakonodavac exempli causa navodi da, ako što drugo nije ugovoreno, obaveza izdržavanja naročito obuhvata obezbeđenje stanovanja, hrane, odeće, obuće, nege u bolesti i starosti, troškove lečenja i davanja za svakodnevne uobičajene potrebe. 
Iz navedenog proizlazi da je obaveza izdržavanja složena obaveza, jer obuhvata veliki broj raznovrsnih davanja i činjenja koja primaocu izdržavanja treba da omoguće normalan život (zadovoljenje svakodnevnih uobičajenih potreba). 
obezbediti normalan život nije određen pojam, jer nije kod svih ljudi isti, već zavisi od mnogih okolnosti: navika, sposobnosti, potreba, interesovanja, stepena obrazovanja, zdravstvenog stanja, starosnog doba i drugih okolnosti koje postoje kod primaoca izdržavanja. ovim ugovorom primalac izdržavanja želi sebi da obezbedi materijalno obezbeđenje do kraja života, i da eliminiše problem usamljenosti koji se javlja u starosti. Takođe, primalac izdržavanja želi da mu davalac izdržavanja obezbedi sve ono što mu je potrebno za zadovoljenje svakodnevnih uobičajenih potreba u meri u kojoj on to nije u mogućnosti da sebi sam obezbedi. Ta "mera" čini izdržavanje u njegovoj realizaciji veoma različitim. pitanje zadovoljenosti ili nezadovoljenosti te "mere" diskreciono je pravo isključivo primaoca izdržavanja -onog čijeg se života neposredno tiče, pa ako s njegove strane nije u tom pogledu bilo nikakvog nezadovoljstva, treba uzeti da je izdržavanja bilo i da je ta "mera" zadovoljena. Izdržavanje je primaocu izdržavanja bilo obezbeđeno i mogao ga je koristiti, a ako ga eventualno nije koristio -to je njegovo subjektivno pravo da ga ne koristi. Na primer, bio je zdrav i radno i telesno sposoban, pa mu izdržavanje nije bilo potrebno. Ili se kod davaoca izdržavanja desila neka nevolja (ostao je bez posla, razveo se, razboleo, smanjila mu se radna sposobnost), pa se on solidarisao sa njim i nepružanje ili nedovoljno pružanje izdržavanja mu je oprostio ili tolerisao. 18 govor o doživotnom izdržavanju je ugovor koji se zaključuje s obzirom na posebna svojstva ličnosti ugovorača (intuitu personae). Izbor ugovorača obo-18 paunović Staniša (2004): "ugovor o doživotnom izdržavanju", Sudska praksa, mesečni stručno-informativni časopis", 6-7 / 2004, Beograd, 56. strano je zavisan od posebnih svojstava ličnosti. pri izboru davaoca izdržavanja odlučujuće je poverenje i naklonost koje primalac izdržavanja ima prema davaocu ili posebne sposobnosti davaoca za koje je zainteresovan primalac. To poverenje može biti posledica različitih faktora, prvenstveno srodstva i slično. 19 To je zbog toga što činjenica bliskog srodstva, sama po sebi, stvara pretpostavku izvesne naklonosti i poverenja među ugovoračima. obligacija je imovinske prirode, i sastoji se od davanja u novcu u određenim nominalnim ili procentualnim mesečnim iznosima posmatranim prema nekom objektivnom merilu 20 , a može obuhvatati obezbeđenje stanovanja, hrane, odeće i obuće, nege u bolesti i starosti, troškove lečenja, sahrana i slično. Budući da se radi o isključivo ličnoj obligaciji, jer je primalac izdržavanja imao u vidu izdržavanje od tačno određenog lica sa određenim osobinama, i pitanje je da li bi pristao da ga doživotno izdržava neka druga osoba, jer se tiče njegovog života, izdržavanje je neodvojivo vezano za ličnost primaoca izdržavanja (lično imovinske je prirode). 
Kao takva ona je i neprenosiva obligacija, kako singularno (pravnim poslom), tako i univerzalno (nasleđivanjem). 21 vaj ugovor prestavlja jedan od najtipičnijih primera ugovora sa trajnim izvršenjem obaveze, jer se obaveza davaoca izdržavanja prostire u vremenu i sastoji se iz raznorodnih činidbi koji se izvršavaju u toku trajanja obaveze. Neki autori ovaj ugovor navode kao primer ugovora sa trajnim izvršenjem obaveze. 22 od ovog instituta radi se o redovno dugotrajnoj prestaciji, ali vremenski ograničenoj -smrću primaoca izdržavanja. Radi se o događaju za koji je izvesno da će nastupiti, ali ne i kada, tako da prestacija izdržavanja može trajati duže ili kraće vreme, ali sa smrću primaoca izdržavanja ona prestaje, dok obaveza sahrane primaoca i eventualno podizanje spomenika primaocu izdržavanja, za davaoca izdržavanja tek nastaje. 
Dakle, radi se o ugovoru sa trajnim izvršenjem obaveze. Za primaoca izdržavanja radi se o jednoj trenutnoj prestaciji, ali sa odložnim dejstvom u pogledu prenosa svojine i drugih prava do smrti prenosioca (primaoca izdržavanja). 

Specifičnost u odnosu na davaoca izdržavanja

Kako se u ovom ugovoru radi o uzajamnosti obaveza ugovarača, to na strani primaoca izdržavanja postoji obaveza da se posle njegove smrti na davaoca izdržavanja, kao naknada za doživotno izdržavanje, brigu i sahranu, prenese pravo svojine na tačno određenim stvarima ili kakva druga prava, postojeća u momentu zaključenja ugovora. 
Svojina ili kakva druga prava (imovinska) su subjektivna prava i kao takva moraju imati svog titulara, fizičko lice, konkretno -primaoca izdržavanja i pripadaju njegovoj imovini. Svojina i prava čije je postojanje nezamislivo bez postojanja konkretnog subjekta -prestaju da postoje kad i subjekat prava kome su pripadale. Dakle, o njima možemo govoriti samo dok je titular imovine živ. Smrću prestaje da postoji pravni subjekt za koga su se vezivala navedena prava i njegova imovina prestaje biti imovina i postaje njegova zaostavština, 23 koja po sili zakona prelazi na njegove naslednike. 
Dakle, zakonska obaveza primaoca izdržavanja da na davaoca izdržavanja u naknadu za doživotno izdržavanje brigu i sahranu, prenese svojinu na tačno određenim stvarima i kakvim drugim pravima, nije specifična a ni sporna. Specifično i sporno je to, što je tu obavezu zakonodavac predvideo za posle smrti primaoca izdržavanja, kada on nije više subjekt u pravu. 
Tako se postavljaju najmanje dva pitanja. prvo, kada posle, s obzirom da je "posle" neodređen vremenski termin, i drugo, ko je taj koji je dužan da tu obavezu izvrši. po pravilima naslednog prava odgovor na prvo pitanje je da je to neposredno u trenutku delacije, 24 jer u našem pravu nema zaostavštine bez titulara, i ne postoji ustanova ležećeg nasledstva (hereditas jacens). odgovor na drugo pitanje je da bi to trebalo da budu naslednici primaoca izdržavanja, kao univerzalni sukcesori ili bar jedno lice koje će biti univerzalni sukcesor. 
Međutim, Zakon o nasleđivanju to nije naveo u odredbama koje se odnose na ovaj institut, verovatno imajući u vidu "naročito upozorenje" primaocu izdržavanja da imovina koja je predmet ugovora ne ulazi u njegovu zaostavštinu i da se njome ne mogu namiriti nužni naslednici. 25 matramo da je odredba da se obaveže primalac izdržavanja da posle njegove smrti na davaoca izdržavanja prenese svojinu tačno određenih stvari ili kakva druga prava nepravilna, i da treba formulisati tu obavezu u smislu obavezivanja primaoca izdržavanja na prenos u svojinu tačno određenih stvari ili kakvih drugih prava na davaoca izdržavanja u momentu njegove smrti, što se najčešće u praksi i čini, ili u smislu odlaganja predaje stvari i prava davaocu do smrti primaoca ili odložiti ovlašćenja iz prava svojine i drugih prava do smrti primaoca. Kada je reč o prenosu prava svojine i kakvih drugih prava na osnovu ovog ugovora, radi se o derivativnom i singularnom načinu sticanja, jer novi vlasnik, sticalac (davalac izdržavanja) svojinu stiče na tačno određenim stvarima i pravima, prenosom sa njenog prethodnog vlasnika, prenosioca (primaoca izdržavanja), imajući u vidu da je zaključen ugovor upravljen na prenos prava svojine. 
Derivativno sticanje se ovde pojavljuje u obliku singularne sukcesije jer davalac izdržavanja svojinu na tačno određenim stvarima i pravima stiče prenosom od primaoca izdržavanja. 
u našem pravu ugovor nema translativno dejstvo, sam po sebi ne prenosi svojinu, ugovor ima samo obligaciono dejstvo. ugovor je, kako se u praksi kaže, samo pravni osnov (iustus titulus), a za prelazak prava svojine na pribavioca potreban je još jedan momenat, način sticanja ili (modus acquirendi), a to je predaja pokretnih stvari, odnosno upis u javnu knjigu nepokretnih stvari. Tek nakon ispunjenja oba uslova, davalac izdržavanja postaje vlasnik onoga što je u ugovoru navedeno. 26  praksi, advokat (sada javni beležnik) 27 često pri sastavljanju ovih ugovora, imajući u vidu da je za uknjižbu nepokretnosti potrebna i clauzula intabulandi, u ugovoru dodaju: (...) "i dozvoljava se davaocu izdržavanja da se, na osnovu ovog ugovora i pismenog dokaza o smrti primaoca izdržavanja, odmah uknjiži u javnim registrima nepokretnosti kao novi vlasnik" na onom što je u ugovoru navedeno. 
Ali, ima i suprotnih shvatanja. po njima, "davalac izdržavanja bi se, od momenta smrti svog prethodnika/primaoca izdržavanja, smatrao vlasnikom prenetih mu stvari neposredno na osnovu samog ugovora (ugovor bi, dakle, imao konstitutivno dejstvo), a kasniji upis u javnu knjigu (kod nepokretnosti) imao bi samo deklarativno dejstvo. 28 ada smo govorili o specifičnosti vezanoj za primaoca izdržavanja, naveli smo da se radi o doživotnom izdržavanju koje je kao obligaciono pravo, neodvojivo vezano za ličnost primaoca izdržavanja i da je kao takva neprenosiva obligacija. 
ona je neprenosiva i s aspekta davaoca izdržavanja. 29 priroda obaveze izdržavanja je takva da je dužnik (davalac izdržavanja) mora lično izvršiti. od ovog pravila postoji izuzetak kada ugovorači predvide da i treće lice može izvršavati obavezu izdržavanja. 30 Ali posle smrti davaoca izdržavanja njegove obaveze prelaze na njegovog supružnika i potomke koji su pozvani na nasleđe ako pristanu. Reč je o zakonskoj ali nenaslednopravnoj sukcesiji, sa mogućim i uslovnim (ako pristanu) sukcesorima. "okolnost da po odredbi člana 204 stav 1 Zakona o nasleđivanju, obaveze davaoca izdržavanja prelaze na njegovog bračnog druga i potomke koji su pozvani na nasleđe, ne ukazuje da je ovde reč o nasleđivanju, već samo bliže određuje nenasledne sukcesore." 32 akonodavac za ovu sukcesiju nije predvideo postupak, niti se o ovome odlučuje u ostavinskom postupku. Takođe, zakonodavac za ovaj slučaj, kao uslov opstanka ugovora nije predvideo ni saglasnost primaoca izdržavanja, a što je po našem mišljenju bilo nužno budući da se radi o ugovoru intuitu personae. 
u praksi se ta "praznina u zakonu" rešava tako što primalac izdržavanja, s jedne strane, i predviđeni sukcesori davaoca izdržavanja koji žele nastavak ugovora, s druge, zaključuju "aneks ugovora" kojim se postiže obostrana saglasnost za nastavljanje i izvršavanje ugovornih obaveza. ova saglasnost mora biti, shodno odredbi Zakona o obligacionim odnosima, overena od strane javnog beležnika. 33 ovde možemo postaviti pitanje, zašto je zakonodavac u čl. 204 stav 1 Zakona o nasleđivanju, kada je naveo da: "posle smrti davaoca izdržavanja njegove obaveze prelaze na njegovog bračnog druga i potomke", izostavio usvojenike, koji u svemu imaju nasledno pravni položaj potomaka? 34 sto tako, i davalac izdržavanja, kao i primalac izdržavanja, izuzetno vodi računa o ličnim svojstvima primaoca (njegovoj naravi, navikama, zdravstvenom stanju i slično), i davalac izdržavanja je u momentu zaključenja ugovora imao u vidu izdržavanje za tačno određenu ličnost. I ovde se pojavljuje pitanje kao i kod primaoca izdržavanja (da li bi davalac izdržavanja pristao, da doživotno izdržava, umesto primaoca izdržavanja, bilo koju drugu osobu?). 

Zaključak

ovaj ugovor ne pripada naslednom pravu, jer nije osnov pozivanja na nasleđe, ne uređuje prelazak imovinskih prava sa ostavioca u trenutku njegove smrti na njegove naslednike, i reguliše singularnu sukcesiju. 
Isto tako, smatramo da je institut ugovora o doživotnom izdržavanju u sistematici naslednog prava zadržan više po tradiciji i da treba da bude regulisan odredbama Zakona o obligacionim odnosima kao što su to učinile države bivše SFRJ. Međutim, to se neće uskoro desiti jer je u prednacrtu Građanskog zakonika Republike Srbije, četvrta knjiga, "Nasleđivanje", Vlada Republike Srbije, 32 Vrhovni sud Srbije, Rev. 3897/97 od 27.09.1997. godine. odluka preuzeta iz: petrović Nevenka, Milisavljević ostoja (2009) Komisija za izradu Građanskog zakonika, Beograd, 2011. godine, ovaj institut pravno regulisala članovima 199-210. Dakle, ugovor i dalje ostaje regulisan odredbama naslednog prava. 
Smatramo da je jedan od razloga za normativno imenovanje ovog ugovora kao ugovora naslednog prava taj što se njegova posledica, njegovo specijalno dejstvo direktno ispoljava u sferi naslednopravnih odnosa. Kao obligacioni ugovor, proizvodi pravno dejstvo samo između ugovornih strana, dejstvo (inter partes), ali obavezuje i treća lica, naslednike primaoca izdržavanja, da kao treća lica u odnosu na sam ugovor, trpe posledice, koje prema zakonskim naslednicima primaoca izdržavanja budu ostvarene, a to je gubitak prava na nasleđe onog dela zaostavštine koja čini prestaciju primaoca izdržavanja. 
Takođe smatramo da ovako složen odnos nije moguće detaljnije regulisati nikakvim zakonskim ili ugovornim normama, već samo približno označiti. Zakonodavac je obaveze primaoca izdržavanja precizno odredio, dok je obaveze davaoca izdržavanja uopšteno formulisao, jer one traju u dužem periodu. Kako se okolnosti u kojima se nalaze ugovorači neprestano menjaju, to je potrebno njihove činidbe prilagođavati za svaki vremenski trenutak trajanja ugovora. S obzirom na navedeno, neophodno je da se u svakom konkretnom slučaju o obavezama ugovorača i njihovom ispunjenju sudi prema prethodno utvrđenoj zajedničkoj nameri ugovorača, a kako se i tumače voljni akti i kako to odgovara načelima obligacionog prava utvrđenim u odredbama Zakona o obligacionim odnosima. 

S u m m a r y

This paper deals with one of the most complex legal issues of contemporary Serbian law. Since it is a complex legal work, in the first place we have specified the chronology of legal regulation of the contract of lifelong care, and dealt with this term as a contract of law of obligations. Conducting legal analysis of the term of the contract, we determined that it was a contract that was nominated, bilaterally obligated and onerous, that it was concluded with regard to the special properties of individuals, that it was the contract with the permanent execution of obligations and that it was formal contract. In doing so, we noted its specificity in relation to the above characteristics, and that was the objective of this paper. Also, we discussed about the lifelong care representing a specific obligation of the provider, while the dependants specific obligations relates to the obligation that ownership of certain matters or any other rights will be after his death transfered to the provider. Also, in this paper we discussed succession of rights to give and receive support in the event of death of the provider. In studying the meaning and scope of this legal institute legal method was used in the analysis of legal norms by which it was regulated. In interpreting the law, we applied the grammatical interpretation, historical interpretation and target interpretation. Examining the positive law (de lege lata) we dealed with future law (de lege) of this legal institute. Results of the research lead to the conclusion that in this contract there are obligations of complex content, which are constantly changing, so to speak, from day to day, and so not even the greatest jurists -legislators, judges, legal writers, legal practitioners or contractors are able to predict them all. 
Key words: legal regulation, the term of the contract, specificity of contract in fulfilling obligations in relation to the recipient and the provider of care 

10

  Momčilović Radosav, Živanović Milorad (2003): Nasledno pravo,Beograd -Banja Luka, 202. 11 BlagojevićBorislav (1982): Nasledno pravo u Jugoslaviji, Beograd, 234. 




  Obligaciono pravo, Beograd, 223; đorđević Živomir, Stanković Vladan (1987): Obligaciono pravo, Beograd, 427. 20 Vuković Svetislav (2003): Komentar Zakona o nasleđivanju i Zakona o Vanparničnom postupku, Beograd, 209. 21 Zakon o nasleđivanju, čl. 200: " potraživanja primaoca izdržavanja ne mogu se preneti na drugog". 22 perović Slobodan, đorđević Živomir, Stanković Vladan i Radišić Jakov (1974): Obligaciono pravo, Opšti deo, Beograd, 115. 


23

  Zakon o nasleđivanju, op. cit., čl. 1. 24 Ibid., čl. 212. 25 Ibid., čl. 195/2. 




  2004): "ugovor o doživotnom izdržavanju ", Sudska praksa, mesečni stručno-informativni časopis, 6-7/2004, Beograd, 59. 29 Svorcan Slobodan (2009): Nasledno pravo, Kragujevac, 215. 30 đurđević Dejan (2012): Institucije naslednog prava, Beograd, 261. 31 ZoN, čl. 204/1. 


Literatura•

  Antić oliver (2004): Nasledno pravo, Beograd • Antić oliver, panov Slobodan (2006): Nasledno pravo , Beograd • Blagojević Borislav (1982): Nasledno pravo u Jugoslaviji, Beograd • Babić Ilija (2008): Nasledno pravo, Beograd • đurđević Dejan (2012): Institucije naslednog prava, Beograd • đorđević Živomir, Stanković Vladan (1987): Obligaciono pravo, Beograd • Momčilović Radosav, Živanović Milorad (2003): Nasledno pravo, Beograd-Banja Luka • petrović Nevenka, Milisavljević ostoja (2009): Doživotno izdržavanje po Zakonu o nasleđivanju, Beograd • paunović Staniša: "ugovor o doživotnom izdržavanju", Sudska praksa, mesečni stručno-informativni časopis", 6-7 / 2004 • perović Slobodan (1980): Obligaciono pravo, Beograd • Radišić Jakov (1974): Obligaciono pravo, Opšti deo, Beograd • Stojanović Dragoljub, Antić oliver (2001): Uvod u građansko pravo, Beograd • Vuković Svetislav (2003): Komentar Zakona o nasleđivanju i Zakona o Vanparničnom postupku, Beograd • Stanković obren, orlić Miodrag (2004): Stvarno pravo, Beograd • Svorcan Slobodan (2009): Nasledno pravo, Kragujevac Propisi • obligacijski zakonik Slovenije, Uredni list Republike Slovenije, 81/2001. 


5

  Tako, na primer, države koje su posle raspada Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije nastale na njenoj teritoriji, Slovenija, Hrvatska, Crna Gora i Makedonija, ugovor o doživotnom izdržavanju regulisali su u Zakonu o obligacionim odnosima. Videti: obligacijski zakonik Slovenije, čl. 564, Uredni list Republike Slovenije, 81/2001, Zakona o obveznim odnosima Hrvatske, čl. 579 Narodne novine Republike Hrvatske 35/2007, 41/2008, 125/2011, Zakona o obligacionim odnosima Crne Gore, čl. 1075, Službeni list Crne Gore, 47/2008, 04/2011, Zakona o obligacionim odnosima Makedonije, čl. 1029, 


		Službeni vesnik Republike Makedonije, 18/2001, 04/2002 , 05/2003.
	6	Zakon o nasleđivanju Republike Srbije, član 194/1, Službeni glasnik Socijalističke
		Rrepublike Srbije, 52/1974.
	7	Ibid., čl. 197 i 198.
	8	Ibid., čl. 195/1 i 2, i Zakon o javnom beležništvu, čl. 93, Službeni glasnik Republike Srbije,

12

  Zakon o nasleđivanju, op. cit., čl. 179. Službeni list Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, 29/1978, 39/1985, 45/1989odluka ustavnog Suda Jugoslavije, 57/1989, Službeni list Savezne Republike Jugoslavije, 31/93, Službeni list SCG, 1/2003 -Ustavna povelja Državne zajednice Srbija i Crna Gora. 


	13	Stanković Obren, Orlić Miodrag (2004): Stvarno pravo, Beograd, 56.
	14	Stojanović Dragoljub, Antić oliver (2001): Uvod u građansko pravo, Beograd, 16-17.
	15	Antić oliver, panov Slobodan (2006): Nasledno pravo, Beograd, 175.
	16	Zakon o obligacionim odnosima Republike Srbije, čl. 148 (u daljem tekstu Zoo),

:

  Doživotno izdržavanje po Zakonu o nasleđivanju, Beograd, 125. 


	33	Zakon o obligacionim odnosima, op. cit., čl. 67/2; Zakon o javnom beležništvu, op. cit.,
		čl. 93.
	34	Zakon o nasleđivanju, op. cit., čl. 34.



  Zakon o obligacionim odnosima Crne Gore, Službeni list Crne Gore, 47/2008, 04/2011. Službeni list Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20/1955. Zakon o nasleđivanju Republike Srbije, Službeni glasnik Republike Srbije, 46/1995, 101/2003, odluka ustavnog suda Republike Srbije, Iu br. 358/1995, 6/2015. Službeni list Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, 29/1978, 39/1985, 45/1989 -odluka ustavnog Suda Jugoslavije , 57/1989, Službeni list Savezne Republike Jugoslavije, 31/93., Službeni list SCG, 1/2003 -ustavna povelja Državne zajednice Srbija i Crna Gora Zakon o javnom beležništvu, čl. 93, Službeni glasnik Republike Srbije, 31/2011, 85/2012, 19/2013, 55/2014, 93/2014, 121/2014, 6/2015. Rad primljen: 9. februar 2015. paper received: February 9 th , 2015 odobren za štampu: 30. mart 2015. Approved for publication: March 30 th , 2015 


	Professor Dušan Novaković, PhD
	Faculty of Law, public Administration and Security,
	Megatrend university, Belgrade
	•	Zakon o obveznim odnosima Hrvatske, Narodne novine Republike Hrvatske 35/2007, 41/2008, 125/2011. LIFE LONG CARE CONTRACT
		(some specific characteristics)
	•	Zakon o obligacionim odnosima Makedonije, Službeni vesnik Republike
		Makedonije, 18/2001, 04/2002 , 05/2003.
	•	Zakon o nasleđivanju Republike Srbije, Služben glasnik Socijalističke
		Republike Srbije, 52/1974.

• • Zakon o nasleđivanju, • • Zakon o obligacionim odnosima Republike Srbije, • 
Ibid., čl. 359.