昔々、遠い土地で、魔法の動物が魅惑のある森に住んでいました。動物は雄大な鹿で、月明かりの下でダイヤモンドのように輝く輝かしい金色のバケツと目が輝いていました。

魅惑的な森は謎と不思議の場所であり、奇妙で神秘的な生き物が自由にさまよいました。木は背が高く、印象的で、枝はまるで星に触れたかのように空に届きました。森の中央には、結晶のような透明な水で流れる明るい流れがありました。

魔法の鹿は、小川の近くで透明な孤立した孤立したものに住んでいて、鹿に目を向けた人は彼の残りの日のために運と幸福を持っていると言われていました。多くの旅行者が鹿を探して魅惑的な森に到着し、彼らの素晴らしい美しさを垣間見ることを望んでいました。

ある日、ノイという名前の少女が魅惑的な森につまずいた。彼は何日も旅行していて、輝く小川を見たときに迷子になり疲れていました。彼は家に帰る道を見つけることを期待して彼女に続き、すぐに彼は魔法の鹿が住んでいた場所に到達しました。

ノイスが鹿を見たとき、彼女は彼女の美しさに魅了されました。彼はゆっくりと彼に近づき、彼が近づくと、鹿が彼を恐れていないことを見ました。鹿は彼女のダイヤモンドの目で彼女を見て、それからノイの驚きのために彼女に話しました。

「こんにちは、小さな」と鹿は言った。「魅惑的な森にあなたを連れてくるのは何ですか？」

ノイスは鹿の話をし、鹿は同情を聞いた。「あなたは幸運だ、小さな」と鹿は言った。「私は魅惑的な森の魔法の鹿であり、あなたが家に帰る道を見つけるのを手伝うことができます。」

鹿は森の中を雪を駆け巡り、最終的に木を出たとき、ノイは彼の故郷を遠くに見ました。彼は鹿に助けに感謝し、去るようになったが、鹿は彼女を呼んだ。

「待って、小さい」と鹿は言った。「これを贈り物として、私を覚えておいてください。」鹿は彼女の金色のバケツの1つを伸ばし、ノイは彼女をつかみ、彼女を流れる魅惑の森の熱と魔法を感じました。

その日から、ノイは決して負けませんでした。彼は彼女と一緒に金色のバケツを着て、いつも魔法の鹿の存在を感じ、それを導き、彼女を安全に保ちました。そして、彼が迷子になったり怖がっていると感じたときはいつでも、彼は目を閉じて、そこに住んでいた魅惑の森と魔法の鹿を思い出しました。
Hi havia una vegada, en una terra llunyana, un animal màgic vivia en un bosc encantat. L'animal era un cérvol majestuós amb unes cornamentes fetes d'or brillant i ulls que brillaven com diamants a la llum de la lluna.

El bosc encantat era un lloc de misteri i meravelles, on les criatures estranyes i místiques vagaven lliures. Els arbres eren alts i imponents, les branques arribaven fins al cel com si toquessin les estrelles. Al centre del bosc, hi havia un rierol lluent que fluïa amb aigua clara com el cristall.

El cérvol màgic vivia en un clar aïllat prop de la riera, i es deia que qui posava els ulls sobre el cérvol tindria sort i felicitat durant la resta dels seus dies. Molts viatgers van arribar al bosc encantat a la recerca del cérvol, amb l'esperança d'albirar la seva meravellosa bellesa.

Un dia, una noia anomenada Neus, es va ensopegar amb el bosc encantat. Feia dies que viatjava i estava perduda i cansada quan va veure el rierol lluent. La va seguir amb l'esperança de trobar el camí de tornada a casa, i aviat va arribar al clar on vivia el cérvol màgic.

Quan la Neus va veure el cérvol, va quedar fascinada per la seva bellesa. S'hi va acostar lentament i, a mesura que s'apropava, va veure que el cérvol no li tenia por. El cérvol la va mirar amb els seus ulls de diamant i després, per sorpresa de la Neus, va parlar amb ella.

"Hola, petit", va dir el cérvol. "Què et porta al bosc encantat?"

La Neus va explicar la seva història al cérvol, i el cérvol va escoltar amb simpatia. "Estàs d'enhorabona, petit", va dir el cérvol. "Soc el cérvol màgic del bosc encantat i puc ajudar-te a trobar el camí cap a casa".

El cérvol va conduir la Neus pel bosc, i quan finalment van sortir dels arbres, la Neus va veure el seu poble natal a la llunyania. Va agrair al cérvol la seva ajuda i es va girar per marxar, però el cérvol la va cridar.

"Espera, petit", va dir el cérvol. "Preneu això com un regal, per recordar-me". El cérvol va allargar una de les seves cornamentes daurades i la Neus se la va agafar, sentint la calor i la màgia del bosc encantat fluir per ella.

A partir d'aquell dia, la Neus no es va perdre mai més. Portava amb ella la cornamenta daurada allà on anava, i sempre sentia la presència del cérvol màgic, guiant-la i mantenint-la segura. I sempre que se sentia perduda o espantada, tancava els ulls i recordava el bosc encantat i el cérvol màgic que hi vivia.