昔々、大きくて密な森の端にある小さな村に住んでいたオビディと呼ばれる子供。オヴィディは冒険的な少年であり、森を探索し、そこに住んでいた動物と遊ぶのが大好きでした。

 ある日、彼の友人と隠れて遊んでいる間、Ovidは森で迷子になりました。彼は何時間もさまよい、帰り道を見つけようとしましたが、密集した木と未知の環境はほとんど不可能になりました。

 彼が歩くと、彼は足を傷つけた小さな揺れたウサギにぶつかりました。良い心の子供であるOvidは、助けを申し出ました。ウサギは感謝を受け入れ、オビッドはウサギを安全な場所に連れて行きました。

 森の先に、Ovidは彼の道を妨害した激しい熊で発見されました。Ovidは怖がっていましたが、彼はウサギが彼に教えた勇気を思い出し、しっかりしていてクマと話す勇気を集めました。クマは彼の紛失した子犬を求めただけであり、Ovidの助けを借りて、彼らは子犬を見つけて彼の赤ちゃんと一緒に彼を集めることができることが判明しました。クマはOvidに偏見を抱かないことの重要性を教えました。

 Ovidが旅を続けている間、彼は反対側の食べ物に到達するために素早い小川を渡ることを恐れていた鹿のグループに遭遇しました。オビッドは、彼の新しい勇気を使って、川を渡って鹿を助け、安全にリードすることを申し出ました。

 最後に、永遠のように思われた後、Ovidは彼が家に帰る道を見つけるのを助けることを申し出た古い賢いフクロウと遭遇しました。しかし、フクロウが彼を導く前に、オビッドは自律性の価値について学ばなければなりませんでした。フクロウはOvidiに地図といくつかのツールを与え、彼が自分で戻ってくる道を見つけるように勧めました。

 ウサギ、クマ、鹿、フクロウから学んだ教訓により、オビディは家に帰る道を見つけることができました。彼は彼のことを心配していた友人や家族から腕を開いて受け入れられました。その日から、Ovidは森で学んだ貴重な教訓を決して忘れず、寛大さ、勇気、抵抗、自律性で彼の人生を生きました。

 終わり。
Hi havia una vegada un nen que es deia Ovidi que vivia en un petit poble a la vora d'un bosc gran i dens.  Ovidi era un nen aventurer i li encantava explorar el bosc i jugar amb els animals que hi vivien.

 Un dia, mentre jugava a amagar-se amb els seus amics, l'Ovidi es va perdre al bosc.  Va vagar durant hores, intentant trobar el camí de tornada, però els arbres densos i l'entorn desconegut ho feien gairebé impossible.

 Mentre caminava, es va topar amb un conill petit i tremolat que s'havia fet mal a la cama.  L'Ovidi, sent el nen de bon cor que era, es va oferir a ajudar.  El conill va acceptar agraït i l'Ovidi va portar el conill a un lloc segur. 

 Més endins al bosc, l'Ovidi es va trobar amb un ós d'aspecte ferotge que li barrava el camí.  L'Ovidi estava espantat, però va recordar la valentia que li havia ensenyat el conill i va reunir el coratge per mantenir-se ferm i parlar amb l'ós.  Va resultar que l'ós només buscava el seu cadell que s'havia perdut, i amb l'ajuda de l'Ovidi, van poder trobar el cadell i reunir-lo amb el seu nadó.  L'ós va ensenyar a Ovidi la importància de no prejutjar.

 Mentre l'Ovidi continuava el seu viatge, es va trobar amb un grup de cérvols que tenien por de creuar un riu de corrent ràpid per arribar al seu menjar a l'altra banda.  Ovidi, utilitzant la seva nova valentia, es va oferir a ajudar i va conduir amb seguretat el cérvol a través del riu. 

 Finalment, després del que semblava una eternitat, l'Ovidi es va trobar amb un vell mussol savi que es va oferir a ajudar-lo a trobar el camí de tornada a casa.  Però abans que el mussol pogués guiar-lo, l'Ovidi va haver d'aprendre sobre el valor de l'autonomia.  L'òliba va donar a Ovidi un mapa i algunes eines, i el va animar a esbrinar el camí de tornada pel seu compte, dient que el viatge en si era tan important com la destinació.

 Amb les lliçons que va aprendre del conill, l'ós, el cérvol i el mussol, l'Ovidi va poder trobar el camí de tornada a casa.  Va ser rebut amb els braços oberts pels seus amics i familiars que havien estat preocupats per ell.  A partir d'aquell dia, l'Ovidi no va oblidar mai les valuoses lliçons que va aprendre al bosc i va viure la seva vida amb generositat, valentia, resistència i autonomia.

 El final.