1950年代以来、何百もの瞑想研究が実施されていますが、初期の研究の多くは虚偽であり、したがって信頼性の低い結果が生じています。現在、科学者は、より実り多い道に現在の研究を指示することを期待して、これらの欠点の多くを排除しようとしています。2013年、研究者は瞑想が不安、うつ病、痛みを軽減できるという中程度の証拠を発見しましたが、薬や運動などの積極的な治療よりも効果的であるという証拠はありません。[1]

ヒルトン等。（2016）、30のランダム化比較試験を含む、瞑想によるうつ病を改善する高品質の証拠が見つかりました。[2]

研究への参照のリスト：
[1] -Goyal M、Singh S、Sibinga EM、Gould NF、Rowland -Seymour A、Sharma R、Berger Z、Sleicher D、Maron DD、Shihab HM、Ranninghe PD、Linn S、Saha S、Basa EB、Bass（ 2014年3月）。「心理的ストレスと幸福のための瞑想プログラム：系統的レビューとメタ分析」。ジャマ内科。174（3）：357–68。doi：10.1001/jamaintnmed.2013.13018。
[2] -Hilton L、Hempel S、Ewing BA、Apaydin E、Xenakis L、Newberry S、Colaiaco B、Maher AR、Shanman RM、Sorbero ME、Maglione MA（2017年4月）。「慢性疼痛のためのマインドフルネス瞑想：系統的レビューとメタ分析」。行動医学の年代記。51（2）：199–213。doi：10.1007/s12160-016-9844-2
Починаючи з 1950-х років було проведено сотні досліджень медитації, але багато з ранніх досліджень були помилковими і, таким чином, дали ненадійні результати. Зараз науковці намагаються усунути багато з цих недоліків з надією спрямувати поточні дослідження на більш плідний шлях. У 2013 році дослідники знайшли помірні докази того, що медитація може зменшити тривожність, депресію та біль, але немає доказів того, що вона ефективніша за активні методи лікування, такі як ліки або фізичні вправи.[1]

Нещодавній метааналіз Hilton et al. (2016), включаючи 30 рандомізованих контрольованих досліджень, знайшов високоякісні докази про покращення симптомів депресії за допомогою медитації. [2]

Список посилань на дослідження:
[1] - Goyal M, Singh S, Sibinga EM, Gould NF, Rowland-Seymour A, Sharma R, Berger Z, Sleicher D, Maron DD, Shihab HM, Ranasinghe PD, Linn S, Saha S, Bass EB, Haythornthwaite JA (March 2014). "Meditation programs for psychological stress and well-being: a systematic review and meta-analysis". JAMA Internal Medicine. 174 (3): 357–68. doi:10.1001/jamainternmed.2013.13018.
[2] - Hilton L, Hempel S, Ewing BA, Apaydin E, Xenakis L, Newberry S, Colaiaco B, Maher AR, Shanman RM, Sorbero ME, Maglione MA (April 2017). "Mindfulness Meditation for Chronic Pain: Systematic Review and Meta-analysis". Annals of Behavioral Medicine. 51 (2): 199–213. doi:10.1007/s12160-016-9844-2