ペピトの猫はそれ自体が住んでいた。クーガーのように完全に黒でした。彼は朝早く起きてドアの外に飛び込むのを楽しんだ。
外に雪が降ったとき、ペピトは最初に足を試しました。それが非常に寒かった場合、彼はすぐにリビングルームやキッチンで逃げたからです。

ある日、散歩に出かけ、星が外に見えるとき、ペピトは隣の通りの1つで騒音を聞いた。気付かれずに動き、家から家へ走り、フェンスを飛び越えて、彼はノイズの源に近づきました。
いくつかのクレイジーな獣は庭を走り回り、異なるジャンクとゴミに絡み合っていました。ペピトの最初の反応は逃げ出しましたが、猫の目をよく見て、彼はたくさんのバッグとケーブルの下で別の猫に気づきました。
ペピトは、彼が出来事を見た高いフェンスから降りて、獣に近づきました。

獣は凍っていて、彼の輝かしい目だけがペピトが真剣に続きました。ペピトの足と歯は徐々に別の猫を緩めました。
それはなじみのない厚い赤い猫であることが判明しました - おそらくその所有者は最近近くに定住したのでしょう。おそらく、彼はいつもアパートに住んでいて、ほとんど家を出ませんでした。
このため、誤って開いたドアを飛び越えて、彼は夕方に家に帰ることができず、それから混乱に陥りました。

数秒間、ペピトと赤猫はお互いの目を見ました - まるで迎えられたかのように。その後、赤い奇跡はすぐに彼女の家を探して逃げました。
ペピトは、空気の近くのハッチからの熱に続いて、少し一人で立っていました。そして彼も家に帰りました。彼のドアを通して家に行くと、彼は最も近い温かいバッテリーを見つけ、ケーキを丸くし、非常にタイトです。
Жив собі кіт Пепіто. Він був цілковито чорного кольору, як пума. Він полюбляв прокидатись рано вранці і вистрибувати надвір через дверцята. 
Коли надворі був сніг, Пепіто спочатку пробував його лапою. Бо якщо було дуже холодно, то він одразу тікав назад грітись у вітальні або кухні. 

Одного разу, вийшовши на прогулянку, ще коли надворі було видно зірки, Пепіто почув шум на одній з сусідніх вулиць. Рухаючись непомітно, перебігаючи від хати до хати, перестрибуючи через паркани, він наблизився до джерела шуму.
Якийсь шалений звір бігав по дворі, заплутаний у різному мотлоху і смітті. Першою реакцією Пепіто було втікти подалі, але уважно придивившись своїми котячими очима, він зрозумів що під купою мішків і кабелів - інший кіт.
Пепіто спустився з високого паркану, з якого він спостерігав за подіями, і підійшов до звіра.

Звір застиг і лише його блискучі очі серйозно слідкували за Пепіто. Пепіто лапою і зубами поступово розпутав іншого кота. 
Виявилося, що це був незнайомий товстий рудий кіт - напевно його власники лише нещодавно заселились поблизу. Скоріше за все, він завжди жив у квартирі і майже не виходив з дому. 
Через це, випадково вискочивши через відкриті двері, він не зміг увечері повернутись додому, а потім ще й потрапив у якусь халепу.

На кілька секунд Пепіто і рудий кіт подивились один одному в очі - наче привітавшись. Після того руде чудо швиденько побігло геть шукати свій дім.
Пепіто постояв трішки на самоті, слідкуючи як тепло від люку поблизу рухало повітрям. І теж пішов додому. Залізши до хати через свої дверцята, він знайшов найближчу теплу батарею, згорнувся калачиком і дуже міцно задрімав.