一般的に、イヴァン・コトリアレフスキーは現代の文学言語に近い最初の作品の1つになったことが知られています。トロイの木馬のヒーロー・アエネアスがコサックのリーダーによって示されているヴァージルの詩のパロディは、著者の知識なしに1798年に出版されました。彼女の成功の後でも、Kotlyarevskyは彼の詩を拡大し、音楽コメディ「Natalka-Poltavka」を書きました。

Kotlyarevskyの作品のユーモラスで風刺的なトーンは、他の作家、特にKharkiv Circleによって拾われました。その学長のペトロ・グラック・アルテモフスキーは、ウクライナ人に詩を書きました。

Kharkivサークルは、ウクライナの芸術的散文の創設者であるHryhoriy Kvitka -osnovyanenkoにも含まれていました。彼の物語は多様です。一部はユーモアで書かれている人もいれば、感傷的である人もいれば、現実的な絵画（最高の「ハート・オクサナ」）を与え、他は民俗信念と伝説（「コノトップ・ヴィドマ」）に染み込んでいます。Kvitka-osnovyanenkoは、コミックジャンルでのみウクライナ語を使用するという伝統を中断しました。

間違いなく、ウクライナの文学言語の形成とウクライナ文学の社会的認識のターニングポイントは、タラス・シェフチェンコの作品でした。「彼の作品」とM.グルシェフスキーは書いています。 。」

シェブチェンコの人生の道の広く知られている主なマイルストーン：エンゲルハルト氏の農奴の誕生、両親の早期死、「雇用」とコザック氏、サンクトペテルブルクに引っ越して、キャプティビティからの身代金からお金のための販売からの収益V. Zhukovskyの肖像。ブリュロバ、芸術アカデミーでの勉強、シリルとメチオス協会への参加、亡命から戻った直後の執筆と描画の禁止、執筆と描画の禁止で逮捕と10年の募集。最初の「コブザール」は、1840年にサンクトペテルブルクで発行されました。Shevchenkoは、ウクライナ文学に新しい内容を導入しました。農奴に対する決定的な抗議、個人の保護と尊厳、一般的および国民解放運動の捕獲、公的司法の呼びかけです。シェブチェンコの個性と作品は、ウクライナ文化の象徴の1つです。

19世紀の後半には、リアリズムからモダニズムへの移行の段階でウクライナ文学の移行がありました。

この期間は、そのような才能のある作家、イヴァン・ネチュイ・レビツキー、マーク・ヴォフチカ、パナス・ミルニー、ミハイル・コッツィービンスキー、イヴァン・フランク、オルガ・コビーンキー、ボリス・グリンケンコなどに起因する可能性があります。当時の文学は、さまざまな芸術的方向性と個々の執筆スタイル、さまざまなジャンルの使用など、壮大な小説や物語、短編小説、feuilletons、物語など、さまざまなジャンルの使用によって特徴付けられます。

世紀の終わりに新世代の著者の出現により、ウクライナ文学はヨーロッパのモダニズムの影響を受けています。この影響は、この時代の主要な文学的人物の作品によって最も明らかに影響を受けました。イヴァン・フランコ - 詩人、散文作家、劇作家、ジャーナリスト、文学評論家、理論家、翻訳者。Lesya Ukrainkaの詩人とMichael Kotsyubynskyの散文作家。

フランコは、世界文学の作品をウクライナ人に翻訳した最初の人の一人でした（ゲーテ、ヘンリー・ハイネ、バイロン）。
忘れられた祖先の影の物語では、農民の生活の説明におけるコッツシュビンスキーのリアリズムは、人生の詩的な認識と組み合わされています。
Olga Kobyanska、Vasyl Stefanyk、Marko Cheremshina、Arkhip Teslenko、Hnat Hotkevich、Alexander Oles、Hryhoriy Chuprynka、Mykola Voroniy、「若いミューズ」の代表者、「ウクラニアの家」の芸術的方向の存在。
Загалом відомо, що одним з перших творів близьких до сучасної літературної мови, стала “Енеїда” Івана Котляревського. Пародія на поему Вергілія, де троянський герой Еней показаний козацьким ватажком, була опублікована у 1798 р. без відома автора. Вже після її успіху Котляревський доповнив, розширив свою поему, а також написав музичну комедію “Наталка-Полтавка”.

Гумористичний і сатиричний тон творів Котляревського був підхоплений іншими письменниками, передусім харківського гуртка, центром якого був Харківський університет. Його ректор Петро Гулак-Артемовський писав вірші українською мовою. 

До харківського гуртка належав також Григорій Квітка-Основ'яненко - основоположник української художньої прози. Його повісті різноманітні: одні - написані з гумором, другі - сентиментальні, треті - дають реалістичні картини (краща - “Сердешна Оксана”), інші просякнуті народними віруваннями і переказами (“Конотопська вiдьма”). Квітка-Основ'яненко перервав традицію використання української мови тільки в комічних жанрах.

Безумовно, переломною в становленні української літературної мови і суспільному визнанні української літератури стала творчість Тараса Шевченка. “Його творчість, - писав М.Грушевський, - це творчість народу, що досягає відразу, без наступних ступенів, високого інтелектуального розвитку й індивідуальної свідомості і поєднує в своїх творіннях безпосередність народної поезії зі свідомістю літературної творчості”.

Широко відомі основні віхи життєвого шляху Шевченка: народження у сім'ї кріпаків пана Енгельгарда, рання смерть батьків, робота “в наймах” і у пана козачком, переїзд до Петербурга, викуп з неволі на гроші, виручені від продажу портрета В.Жуковського роботи К.Брюллова, навчання в Академії мистецтв, участь у Кирило-Мефодіївському товаристві, арешт і 10-літня рекрутчина з забороною писати і малювати, смерть незабаром після повернення з заслання. Перший “Кобзар” виходить у 1840 р. у Петербурзі, через рік - “Гайдамаки”. Шевченко вніс в українську літературу новий зміст: рішучий протест проти кріпацтва, захист свободи і гідності особистості, захоплення народними і національно-визвольними рухами, заклик до суспільної справедливості. Особистість і творчість Шевченка - один з символів української культури.

У другій половині 19 століття відбувався перехід української літератури на етапі переходу від реалізму до модернізму.

До цього періоду можна віднести ось таких талановитих письменників — Івана Нечуя-Левицького, Марка Вовчка, Панаса Мирного, Михайла Коцюбинського, Івана Франка, Ольги Кобилянської, Бориса Грінченка та ін. Для літератури того часу характерні різноманітність художніх напрямів та індивідуальних стилів письменства, використання різних жанрів — від епічних романів і повістей до новел, фейлетонів, оповідань та інше.

З появою у кінці століття нової генерації авторів українська література зазнає впливу європейського модернізму. Найяскравіше цей вплив позначився на творчості провідних літературних постатей цього періоду: Івана Франка — поета, прозаїка, драматурга, журналіста, літературного критика, теоретика та перекладача; поетеси Лесі Українки та прозаїка Михайла Коцюбинського.

Франко одним з перших почав перекладати твори світової літератури на українську мову (Гете, Генріх Гейне, Байрон).
В повісті «Тіні забутих предків» Коцюбинського реалістичність в описі селянського побуту поєднується з поетичним сприйняттям життя.
Ольга Кобилянська, Василь Стефаник, Марко Черемшина, Архип Тесленко, Гнат Хоткевич, Олександр Олесь, Григорій Чупринка, Микола Вороний, представники «Молодої Музи», «Української хати» закладали естетичну базу нового художнього напряму.